РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017Справа №910/13277/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед"

до І.М.Брокер де Асигураре Реасигураре "НОВА АССИСТАНС "С.Р.Л. (I.M.Broker de Asigurare Reasigurare"NOVA ASSISTANCE"S.R.L)

про припинення порушення прав на зареєстрований знак для товарів і послуг

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до І.М.Брокер де Асигураре Реасигураре "НОВА АССИСТАНС "С.Р.Л. (I.M.Broker de Asigurare Reasigurare"NOVA ASSISTANCE"S.R.L) про припинення порушення прав на зареєстрований знак для товарів і послуг.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником знака для товарів і послуг "NOVA ASSISTANCE" за Свідоцтвом України № 206419 від 21.07.2014 року та знака для товарів і послуг "НОВА АСИСТАНС" за Свідоцтвом України №206418 від 21.07.2014 року, а відповідач незаконно використовує зазначені знака позивача в мережі Інтернет, фірмовому найменуванні, діловій документації та у рекламі.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, та:

1) Заборонити Відповідачу - І.М. Брокер де Асигураре Реасигураре «НОВА АССИСТАНС» C.P.Л. (І.М. Broker de Asigurare Reasigurare «NOVA ASSISTANCE» S.R.L.) використовувати позначення «NOVA ASSISTANCE» у друкованих виданнях, рекламі, мережі Інтернет, на етикетках, упаковках, при виконанні робіт та наданні послуг.

2) Заборонити Відповідачу - І.М. Брокер де Асигураре Реасигураре «НОВА АССИСТАНС» С.Р.Л. (І.М. Broker de Asigurare Reasigurare «NOVA ASSISTANCE» S.R.L.) використовувати позначення «НОВА АСИСТАНС» у друкованих виданнях, рекламі, мережі Інтернет, на етикетках, упаковках, при виконанні робіт та наданні послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 13.09.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 року розгляд справи відкладено на 03.10.2017 року та зобов'язано позивача надати суду докази використання відповідачем (І.М.Брокер де Асигураре Реасигураре "НОВА АССИСТАНС "С.Р.Л. (I.M.Broker de Asigurare Reasigurare"NOVA ASSISTANCE"S.R.L) позначення "NOVA ASSISTANCE" та позначення "НОВА АСИСТАНС" у фірмовому найменуванні та/або в мережі Інтернет, діловій документації, рекламі чи іншим способом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2017 року відкладено розгляд справи на 10.10.2017 року та повторно зобов'язано позивача надати суду докази використання відповідачем (І.М.Брокер де Асигураре Реасигураре "НОВА АССИСТАНС "С.Р.Л. (I.M.Broker de Asigurare Reasigurare"NOVA ASSISTANCE"S.R.L) позначення "NOVA ASSISTANCE" та позначення "НОВА АСИСТАНС" у фірмовому найменуванні та/або в мережі Інтернет, діловій документації, рекламі чи іншим способом.

В судове засідання 10.10.2017 року представники позивача та відповідача не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 09.08.2017 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Суд звертає увагу, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 13.09.2017 року.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 10.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Інвестмент Проперті Протектед") є власником знака для товарів і послуг "NOVA ASSISTANCE" за свідоцтвом України №206419 від 21.07.2014 року та знака для товарів і послуг "НОВА АСИСТАНС" за Свідоцтвом України №206418 від 21.07.2014 року (далі по тексту - знаки для товарів і послуг) (копії зазначених свідоцтв містяться в матеріалах справи).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач незаконно використовує знаки для товарів і послуг Позивача в мережі Інтернет, фірмовому найменуванні, діловій документації та у рекламі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч. 1-3 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення (ч. 1 ст. 420 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2-4 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності) (ч. 1 ст. 1108 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1108 ЦК України ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору.

Приписами ч. 3 ст. 1108 ЦК України передбачено, що ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону.

Виключна ліцензія видається лише одному ліцензіату і виключає можливість використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Одинична ліцензія видається лише одному ліцензіату і виключає можливість видачі ліцензіаром іншим особам ліцензій на використання об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, але не виключає можливості використання ліцензіаром цього об'єкта у зазначеній сфері.

Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Об'єктом знака не можуть бути імена або псевдоніми осіб, які обіймали керівні посади у комуністичній партії (посаду секретаря районного комітету і вище), вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних або автономних радянських республік (крім випадків, пов'язаних з розвитком української науки та культури), працювали у радянських органах державної безпеки, назви СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних радянських республік та похідні від них, назви, пов'язані з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті.

Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки. Строк дії свідоцтва продовжується за умови сплати відповідного збору. Свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом:

- зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг;

- зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги;

- позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати;

- позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Згідно з абзацом 4 п. 63 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» від 17 жовтня 2012 року №12, порушенням прав на знак, зокрема, визнається введення в цивільний оборот позначень, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати із: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності; фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг; кваліфікованими зазначеннями походження товарів.

Однак, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач незаконно використовує (чи взагалі використовує) знака позивача в мережі Інтернет, фірмовому найменуванні, діловій документації та у рекламі, а позовна заява ґрунтується лише на припущеннях без жодних доказів.

З врахуванням вищевикладеного у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 01.11.2017 року.