КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р. Справа№ 34/3-8/160

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги (вх. №09-08.1/7779/17 від 20.09.2017) Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017

за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008

у справі №34/3-8/160 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Державного агентства резерву України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 1. Міністерство фінансів України

2. Міністерство аграрної політики України

про стягнення 130614067,93 грн.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача - Сєров Є.І., довіреність №10-541/д від 23.08.2017

від відповідача - Михайлюк А.З., довіреність №983/0/4-17 від 14.03.2017

від третьої особи-1 - Іваницька Т.Б., довіреність №13030-08/2 від 22.05.2017

від третьої особи-2 - не з'явились

від Міністерства юстиції України - Васіна І.О., довіреність №2020/20.3-03 від 25.09.2017

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160 позов Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» задоволено повністю. Стягнуто з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом 130614067,93 грн заборгованості та 1700,00 грн витрат по сплаті державного мита.

Постановою Вищого арбітражного суду України від 18.04.2001 рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160 залишено без змін. Видано наказ на примусове виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160 змінено порядок та спосіб виконання наказу Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160. Стягнуто з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом з усіх рахунків, відкритих відповідно до чинного законодавства, на користь Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» 102 555 442,93 грн заборгованості, 1700,00 грн витрат по сплаті державного мита.

18.09.2008 на примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160 видано наказ.

04.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла заява від Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160. Поновлено пропущений строк для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160 про стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» 102 555 442,93 грн заборгованості, 1700,00 грн витрат по сплаті державного мита. Встановлено строк пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160 до виконання до 05.08.2020.

Не погодившись з даною ухвалою, відповідач - Державне агентство резерву України, подав апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/7779/17 від 20.09.2017), в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі №34/3-8/160 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі № 34/3-8/160.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/7779/17 від 20.09.2017) Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі №34/3-8/160 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Агрикова О.В., Мальченко А.О. та призначено розгляд справи на 11.10.2017.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.10.2017, у зв'язку з відпусткою судді Агрикової О.В., для розгляду справи №34/3-8/160 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Дикунська С.Я., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 справу №34/3-8/160 прийнято до провадження визначеним складом суду.

10.10.2017 до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по суті справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представників Міністерства аграрної політики України, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2017, розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України був відкладений на 01.11.2017.

У судовому засіданні 01.11.2017 представник Державного агентства резерву України підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі №34/3-8/160 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі № 34/3-8/160.

Представник ПАТ «Укранафта» у судовому засіданні 01.11.2017 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 законною та обґрунтованою.

Разом з тим, представник позивача у судовому засіданні 01.11.2017 заявив клопотання про припинення апеляційного провадження у справі, оскільки вважає, що апеляційне провадження було порушено помилково, без достатніх правових підстав, так як апелянт звернувся до суду з пропуском встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Щодо заявленого клопотання ПАТ «Укрнафта» про припинення провадження колегія суддів зазначає наступне.

Конституція України статтею129 закріплює основні засади судочинства серед яких (п.8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року№16-рп/2012 зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначено, що право на судовий захист конкретизовано статтею 6 Закону України «Про судоустрій України», відповідно до даної нормі всім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав, свобод і законних інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону. Право на судовий захист передбачає також можливість звернення всіх учасників судового провадження до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

У Рішенні Конституційного Суду України від 11.12.2007 року №11-рп/2007 реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що гарантує відновлення порушенних прав і охоронюваних законом інтересів особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 28 квітня 2010 року №12-рп/2010 Конституційний Суд дійшов висновку про можливість апеляційного оскарження судового рішення у випадках, коли закон не містить прямої заборони на таке оскарження.

У Рішенні Конституційного суду України від 08 липня 2010 №18-рп/2010 Конституційний Суд зазначив «право на апеляційне оскарження розглядається як складова права на судовий захист: реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав. Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин 1,2 статті 55, п.8 частини 3 ст.129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону.

У відповідності до положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституція України, як зазначено у статті 8 , має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону, чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції, і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

За приписами ст.91 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі, прокурор,треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. ГПК передбачає , також, що усі ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. При цьому стаття 106 ГПК України визначає вичерпний перелік ухвал, які можливо оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду, решта ухвали оскаржуються шляхом подання заперечення на ухвалу, яке включається до апеляційної скарги на рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.106 ГПК України ухвала суду про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання оскаржується за правилами ст.106 ГПК України, за копіями матеріалів справи, необхідних для розгляду апеляційної скарги. При цьому апеляційний суд у випадку недостатності матеріалів не позбавлений права витребувати в суду першої інстанції копії інших матеріалів чи справи в цілому.

Згідно вимог ст.93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'яти днів з дня їх проголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України (заява № 23436/03) від 28.03.2006 правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Скорик проти України» від 08.01.2008 (ухвала ЄС щодо прийнятності заяви) Суд дійшов висновку що право на суд не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такій спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються та метою, яку намагаються досягнути. Норми, що регулюють строки на апеляційне оскарження, безумовно мають на меті забезпечення здійснення належного правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що такі норми будуть застосовані. Однак норми, або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби юридичного захисту. У своїх рішеннях Суд підкреслює, що оскільки питання застосування строків на апеляційне оскарження стосуються принципу юридичної визначеності, воно стосується не тільки проблеми трактування правової норми в звичайному сенсі, але й проблеми недоцільного формування процесуальної вимоги, яке може перешкодити розгляду позову по суті, таким чином спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист.

При цьому колегія звертає увагу на те, що норми ст. 93,97 ГПК України не містять прямої вказівки на необхідність та обов'язковість винесення судом окремої ухвали про розгляд клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення /ухвали місцевого господарського суду про визнання причин пропуску строку поважними. Визнання підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, поновлення такого строку суд вирішує при прийнятті апеляційної скарги до провадження, оцінюючи обставини та доводи у сукупності, про що виноситься ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження чи про повернення апеляційної скарги скаржнику. В Ухвалі суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 25.09.2017 судом зазначено , що апеляційна скарга подана з дотриманням вимог ст.ст. 93, 94, 95 ГПК України, суд визнав подані скаржником матеріали достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження.

Приймаючи до провадження апеляційну скаргу, судом апеляційної інстанції було взято до уваги, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята судом 04.08.2017, не містить відмітки суду про дату виготовлення та підписання повного тексту, при цьому направлена сторонам, згідно відмітки суду на звороті останнього аркуша ухвали лише 23.08.2017, що згідно практики Вищого господарського суду України підлягає врахуванню судом при обчисленні процесуального строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга направлена скаржником, згідно штемпелю поштової установи на конверті 31.08.2017, тобто з врахуванням святкових днів, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 №850-р «Про перенесення робочих днів у 2017 році», подана в межах строків встановлених законом, і надійшла до місцевого господарського суду 04.09.2017.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє клопотання позивача про припинення апеляційного провадження у справі.

Представник Міністерства фінансів України у судовому засіданні 01.11.2017 надав свої пояснення по суті вимог апеляційної скарги, просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 скасувати та задовольнити вимоги апеляційної скарги Державного агентства резерву України.

У судове засідання 01.11.2017 представники Міністерство аграрної політики України не з'явились, про причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №990.

Беручи до уваги належне повідомлення учасників процесу про розгляд апеляційної скарги, закінчення строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановлених ст. 102 ГПК України, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Міністерства аграрної політики України.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм процесуального права при винесені оскаржуваної судової ухвали, вважає, що апеляційна скарга (вх. №09-08.1/7779/17 від 20.09.2017) Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Рішенням Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі № 8/160 позов Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» задоволено повністю; стягнуто з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом заборгованість у розмірі 130614067 грн. 93 коп. та витрати по сплаті державного мита у розмірі 1700 грн. 00 коп.

25.01.2001 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

Постановою Вищого арбітражного суду України від 18.04.2001 рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі № 8/160 залишено без змін.

Ухвалою Вищого арбітражного суду України від 25.04.2001 у справі № 8/160 поновлено строк дії наказу на примусове виконання рішення суду від 25.01.2001 у справі № 8/160.

25.04.2001 Вищий арбітражним судом України на примусове виконання ухвали Вищого арбітражного суду України від 25.04.2001 видано наказ, яким наказано стягнути з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом (м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, рахунок в Державному казначействі № 2 в Національному банку України, МФО 300001, , реєстраційний рахунок № 0100/2) на користь Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» (м. Київ, провул. Несторівський, 3-5) 130614067 грн 93 коп. заборгованості та 1700 грн 00 коп. витрат по сплаті державного мита.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 змінено порядок та спосіб виконання Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі № 8/160; стягнуто з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом (01601, МСП, м. Київ-4, вул. Пушкінська, 28; ) з усіх рахунків, відкритих відповідно до чинного законодавства, на користь Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, , п/р 0339 в Філії «Київське головне регіональне управління ЗАТ КБ «Приватбанк», м. Київ, МФО 321842) 102 555 442 грн 93 коп. заборгованості, 1700 грн витрат по сплаті державного мита.

18.09.2008 на примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 видано наказ.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2008 ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.04.2009 постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2008 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 залишено без змін.

Як свідчать матеріали справи, стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

25.05.2009 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №12979679 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 (а.с. 44-45 том 5).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 12.06.2009 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №12979679 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 до розгляду судом скарги на дії державного виконавця (а.с. 47-48 том 5).

10.08.2009 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження №12979679 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

Як свідчать представлені до матеріалів справи документи, всі вищезазначені постанови державного виконавця направлялись сторонам виконавчого провадження згідно супровідних листів.

14.05.2013 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджено представленою в матеріалах справи інформаційною довідкою ВП-спецрозділ з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 20.07.2017 щодо виконавчого провадження № 12979679.

Заявник стверджує, що не знав про існування зазначеної постанови, оскільки не отримував ні постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, ні виконавчого документу, довідався про закінчення виконавчого провадження з усної бесіди з заступником директора Департаменту (як значиться в заяві скаржника).

В обґрунтування вказаної постанови державним виконавцем, зокрема, зазначено про те, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконується органами Державного казначейства України порядку Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 01.01.2013.

Як вбачається з поданих до суду пояснень, матеріали виконавчого провадження щодо виконання наказу №34/3-8/160, які містили всі документи щодо вчинення виконавчих дій та докази направлення винесених постанов учасникам виконавчого провадження, відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення за 2013 рік від 27.02.2017, були вилучені та знищені шляхом подрібнення та пресування, про що складено акт знищення документів №18/1 від 01.03.2017 (а.с. 178 том 5).

22.06.2017 стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою від 22.06.2017 №10/1317 щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №12979679, оскільки з 10.08.2009 стягувач не отримував жодних відомостей щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 (а.с. 52 том 5).

Листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №19385-0-33-17/20.1/3 від 11.07.2017, стягувач був повідомлений про те, що 14.05.2013 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак надати стягувачу копію даної постанови Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не має можливості, у зв'язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, затвердженого 27.02.2017, через закінчення строків їх зберігання. При цьому до даної відповіді стягувачу була надана інформаційна довідка з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 20.07.2017 щодо виконавчого провадження № 12979679.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що єдиним доказом у підтвердження того, які саме постанови були винесені державним виконавцем в межах виконавчого провадження №12979679, є інформаційна довідка ВП-спецрозділ з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 20.07.2017 щодо виконавчого провадження №12979679.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, що був чинним на дату видачі наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі № 34/3-8/160, у редакції від 20.02.2007, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються: для виконання рішень господарських судів - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

За таких обставин, в силу положень ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі № 34/3-8/160 до виконання був визначений до 18.09.2011, про що зазначено в наказі.

В межах вищезазначеного строку для пред'явлення наказу до виконання стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

25.05.2009 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №12979679 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

14.05.2013 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується інформаційною довідкою ВП-спецрозділ з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 20.07.2017 щодо виконавчого провадження №12979679.

За змістом п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції, чинній на дату винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.05.2013, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції, чинній на дату винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.05.2013, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що у зв'язку з пред'явленням наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 до виконання, строк його пред'явлення переривався в порядку п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що підставою для повернення виконавчого документа стягувану- ПАТ «Укрнафта» стало неможливість вчинення державним виконавцем дій щодо звернення стягнення на кошти чи на інше майно боржника, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлював інший порядок виконання рішень суду, за якими боржниками виступали державні органи.

З огляду на наведене, враховуючи, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві було винесено державним виконавцем 14.05.2013, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трирічний строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, тобто з 14.05.2013 по 14.05.2016, отже, на дату звернення до суду з заявою про поновлення пропущеного строку пред'явлення наказу до виконання та її розгляду судом, строк пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 є таким, що сплив.

Згідно з приписами ст. 119 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Заява про відновлення пропущеного строку подається до господарського суду, який прийняв судове рішення. Заява розглядається у засіданні господарського суду, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач і боржник. Неявка боржника і стягувача у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви.

За результатами розгляду заяви виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві і боржнику.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, чинного на дату звернення до суду з даною заявою та на дату її розгляду заяви судом також передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Суд зазначає, що підставою для поновлення строку пред'явлення наказу до виконання в силу ст. 119 Господарського процесуального кодексу України є існування обставин поважності пропуску такого строку. Такі причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування поважності причин пропуску для пред'явлення наказу до виконання позивач посилається на те, що він не отримував жодних документів, винесених у межах виконавчого провадження №12979679, з серпня 2009 року, в тому числі не отримував постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.05.2013 у межах виконавчого провадження №12979679 та самого виконавчого документа - наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

За змістом ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції, чинній на дату винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.05.2013, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив із того, що обов'язок із доведення обставин направлення документів виконавчого провадження стягувачеві, лежить саме на Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а тому оскільки ним не надано суду жодних доказів в підтвердження направлення стягувачеві наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 разом з постановою в межах виконавчого провадження №12979679 від 14.05.2013, суд дійшов висновку, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу стягувача постанова, винесена в межах виконавчого провадження №12979679, від 14.05.2013 та виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 не направлялись.

Враховуючи наведені обставини, місцевий господарський суд визнав поважними причини пропуску строку для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з огляду на наступне.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 43 ГПК України передбачено, що однією з засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Правила допустимості доказів у процесуальному праві розуміється як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Згідно зі ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Як вбачається з поданих до суду пояснень, матеріали виконавчого провадження щодо виконання наказу №34/3-8/160, які містили всі документи щодо вчинення виконавчих дій та докази направлення винесених постанов учасникам виконавчого провадження, відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення за 2013 рік від 27.02.2017, були вилучені та знищені шляхом подрібнення та пресування, про що складено акт знищення документів №18/1 від 01.03.2017 (а.с. 178 том 5). З урахуванням знищення матеріалів виконавчого провадження, у Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відсутня можливість для представлення належних доказів направлення на адресу стягувача наказу Господарського суду міста Києва №34/3-8/160 від 18.09.2008 рекомендованим листом з повідомленням про вручення у відповідності до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак колегія суддів звертає увагу, що рішення суду не може ґрунтуватись на відсутності доказів, тим більше коли особа з об'єктивних причин не може надати відповідні докази, будь-який висновок суду повинен бути підтверджений належним доказом у справі, якому суд надає відповідну оцінку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що не лише Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повинен довести факт направлення виконавчих документів стягувачу, але і сам стягувач повинен довести обставини, на які посилається в обґрунтування своєї заяви, зокрема повинен довести поважність причини пропуску строку на пред'явлення виконавчого документа, повинен довести обставини ненадходження до нього постанови державного виконавця та виконавчого документа.

Колегія суддів звертає увагу, на те, що поважними можна визнати лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій.

В кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Тобто, причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування заяником (стягувачем) поважності цих причин. При цьому, приймаючи відповідне рішення, суд повинен надати оцінку представленим доказам, зазначити їх вагомість в підтвердженні тих чи інших обставин.

Однак, ПАТ «Укрнафта» не надало жодних належних та допустимих доказів зі своєї сторони на підтвердження того, що у період 2013 року не отримувало постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа та не отримувало самого наказу суду. Відтак, твердження про те, що ПАТ «Укрнафта» не отримувало постанови державного виконавця від 14.05.2013 про повернення виконавчого документа та не отримувало наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008, у зв'язку з тим, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не направляв таких документів стягувачу є лише припущенням, а не доведеним фактом.

Як стверджує сам заявник, він лише у 2009 році отримав останню інформацію щодо виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва 18.09.2008. При цьому, суд звертає увагу, що ПАТ «Укранафта», як стягувач за виконавчим документом, з 2009 року до 2017 року, тобто майже вісім років будь-яких дій, спрямованих на з'ясування підстав, чому не виконується наказ суду від 2008 року не вчинив, хоча згідно з приписами Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження, оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом.

При цьому, позивач не вказав, які саме поважні, об'єктивні, не залежні від його волі обставини перешкоджали йому протягом восьми років звернутись до виконавчої служби з заявою щодо з'ясування стану виконавчого провадження. Колегія суддів звертає увагу, що виконавче провадження було відкрито у 2009 році і лише у 2017 році стягувач звернувся із клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, доводи, на які посилається заявник в обґрунтування своєї заяви, на думку колегії суддів не можна вважати поважною причиною пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання, оскільки такі обставини не доведені ПАТ «Укранфта» належними та допустимими доказами у справі.

З урахуванням наведеного Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008.

Керуючись ст. ст.86, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст.105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі №34/3-8/160 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі №34/3-8/160 скасувати, прийняти нову ухвалу.

3. В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул.Пушкінська, буд. 28, ідентифікаційний код 37472392) 1 600 (одну тисячу шістсот) 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

6. Справу №34/3-8/160 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко