РІШЕННЯ

30 жовтня 2017 рокуСправа № 921/463/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Тверська, 5, м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів

до відповідача Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство", вул. Багата, 5а, м. Тернопіль

про cтягнення штрафу в сумі 20 340, 00 грн.

За участю представників сторін від:

Позивача: не з"явився

Відповідача: не з"явився

Учасникам судового процесу в судовому засіданні 24.10.2017 оголошено склад суду та розяснено права і обовязки передбачені статтями 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання сторін.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося в Господарський суд Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" про стягнення штрафу в сумі 20 340, 00 грн.

Ухвалою суду від 08.08.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 23.08.2016.

23.08.2016 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалами суду від 15.09.2016 призначено у справі №921/463/16-г/3 судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у даній справі на підставі статті 79 ГПК України.

Ухвалою суду від 09.03.2017 поновлено провадження у справі №921/463/16-г/3; клопотання експерта Львівського науково дослідного інституту судових експертиз задоволено; зобов'язано Закарпатську митницю ДФС України забезпечити проведення огляду лісопродукції, що перебувала 17.11.2015 у вагоні №96398466 з проведенням зважування на повірених вагах з документами на них; зобов'язано Закарпатську митницю ДФС України узгодити дату, час та місце проведення огляду лісопродукції, що перебувала 17.11.2015 у вагоні №96398466 з судовим експертом; надіслано Львівському науково дослідному інституту судових експертиз матеріали справи №921/463/16-г/3 для здійснення судової експертизи; зупинено провадження у справі №921/463/16-г/3.

Згідно супровідного листа Львівського науково дослідного інституту судових експертиз №1567 (вх.№16595) на адресу Господарського суду Тернопільської області надіслано висновок експерта судової експертизи від 21.08.2017 за № 1567.

Ухвалою суду від 12 вересня 2017 року призначено судове засідання на 28 вересня 2017 року для надання сторонам можливості ознайомитися з висновком судової експертизи та для вирішення питання щодо поновлення провадження у справі №921/463/16-г/3.

Відповідно до вимог статті 79 ГПК України, ухвалою суду від 28.09.2017 поновлено провадження у справі №921/463/16-г/3 та розгляд справи призначено на 10.10.2017, який відкладався на 24.10.2017, про що винесено відповідну ухвалу суду.

Також, на задоволення клопотання (вх. №18373 від 10.10.2017) представника відповідача про продовження строку розгляду справи, ухвалою суду від 10.10.2017, строк розгляду спору, в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 24.10.2017 судом оголошувалась перерва до 30.10.2017 про, що зазначено у формулярі (протоколі) судового засідання.

Представник позивача в судове засідання 30.10.2017 не з"явилася, причин неявки суду не повідомила, однак в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (вх.№15782 від 02.09.2016), просить суд задоволити позов повністю. Також через канцелярію суду представником позивача подано додаткові докази (вх. № 18913 від 20.10.2017 та вх. № 19116 від 24.10.2017).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що при контрольній перевірці маси вантажу (деревина паливна) у вагоні №96398466, відправленого відповідачем до Словаччини, виявлено невідповідність маси, зазначеній відправником у накладній №518084, про що перевізником складено акт загальної форми. В результаті невірного зазначення маси вантажу, яка впливає на визначення розміру провізної плати, згідно проведеного розрахунку, було занижено розмір платежів за перевезення. Належна провізна плата за даною відправкою згідно розрахунків становить 4068 грн. 00 коп. Тому, на підставі §3 п.4 та ч.2 ст.16 СМГС відповідачу нарахована неустойка у п'ятикратному розмірі провізної плати, що становить 20 340,00 грн. (4068,00 грн. х 5).

Представник відповідача в судове засідання 30.10.2017 не з"явився, причин неявки суду не повідомив, однак в попередніх судових засіданнях проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№15375 від 23.08.2016) та додаткових письмових поясненнях (вх. № 19056(е) від 24.10.2017), просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому відповідач зазначає, що у накладній, в графі маса вантажу, відповідачем, із дотриманням законодавчих приписів та правил, визначено масу лісоматеріалів розрахунковим методом, за обміром. Однак, при проведенні контрольного зважування Залізницею, всупереч закону, обрано інший, ніж підприємством, спосіб визначення маси вантажу. Також через канцелярію суду долучив до матеріалів справи додаткові докази ( вх. № 19442 (е) від 30.10.2017).

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

12 листопада 2015 року Державним підприємством "Тернопільське лісове господарство" завантажено вагон №96398466 з товаром "Древесина топливная в виде бревен", а також оформлено залізничну накладну ЦИМ/СМГС №518084 від 12.11.2015, який 13.11.2015 відправлено з станції Зборів Львівської залізниці на адресу одержувача - фірма "Монди СПЦ" Ружлмберок, Тантраска цеста, 3, Словаччина.

17.11.2015 даний вагон з вантажем доставлено в зону митного контролю "Експорт" міжнародного залізничного пункту пропуску "Чоп" для здійснення митних процедур інспекторами митного посту "Чоп-залізничний".

Також, 17 листопада 2015 року начальнику станції Чоп надійшла заявка №07-70-61/60/080 заступника начальника ВМО №2 м/п "Чоп-залізничний" про надання вагону №96398466 з вантажем за накладною №518084 для здійснення контрольного зважування товару на ділянку станції Батьово, оскільки на станції Чоп технічної можливості проведення зважування даної деревини не було, про що свідчить Акт загальної форми №7613 про здійснення перевірки вагону №96398466 органом митного контролю.

19 листопада 2015 року на станції Батьово здійснено зважування вагону №96398466 з вантажем, за результатами якого виявлено розбіжності у вазі на 7 тонн в сторону збільшення, ніж вказано у товаросупровідних документах, про що складено Акт загальної форми №9945.

Згідно акту загальної форми №67 від 26.11.2015 додатково підтверджено різницю заявленої та фактичної маси товару (42 та 49 тонн, відповідно).

У звязку з виявленням розбіжностей фактичної ваги деревини із даними, вказаними у товаросупровідних документах, з метою огляду товару на підставі заявки митниці №07-70-61/60/082 від 20.11.2015 вагон №96398466 подано у зону митного контролю для вивантаження та зважування вантажу, про що складено Акт загальної форми №7014 від 20.11.2015.

Також, в акті загальної форми №66 від 22.11.2015 зафіксовано, що вагон №96398466 для митного контролю, зокрема, контрольного зважування, був вигружений.

З Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу вбачається, що 24.11.2015 Закарпатською митницею ДФС за участю експерта Закарпатської торгово-промислової палати, посадової особи станції Чоп здійснено повний митний огляд вивантаженого з вагону №96398466 товару. Під час огляду сторонніх вкладень не виявлено; встановлено наявність товару деревини паливної для технологічних потреб, свіжо пиляної у вигляді колод твердолистяних порід (ясен, бук, клен) складеної в штабелі. Водночас, перевіркою, з урахуванням експертного висновку №В-1049 від 24.11.2015, експертом Закарпатської ТПП проведено огляд та встановлено, що більша частина переміщуваного вантажу у вказаному вагоні підпадає під тимчасову заборону (строком на 10 років) для експорту, відповідно до Закону України "Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, повязаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів".

Про порушення державним підприємством "Тернопільське лісове господарство" митних правил при оформленні відповідних документів по вантажу, що переміщувався залізницею через митну територію України у вагоні №96398466, Закарпатською митницею ДФС України складено протокол про порушення митних правил №2171/30501/15 від 10.12.2015, який отримано цього ж дня представником відправника/товаровласника вантажу ОСОБА_1, який обіймає посаду майстра допоміжної дільниці Залозецького лісництва і в його обовязки входить, зокрема, оформлення документації на навантаження вагонів; перевірка якості робіт.

У залізничній накладній №518084 у графі 24 відправником вказана маса вантажу -42000 кг.

Як стверджує позивач, Залізницею контрольне зважування проведене на справних 150-ти тонних вагонних вагах, що підтверджується Технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки, які пройшли повірку 24.02.2016, що засвідчується відповідними відмітками на документах.

За результатами проведеної перевірки, Залізницею встановлено, що маса вантажу у вагоні №96398466 не відповідає масі, зазначеній відправником у накладні. Зокрема, згідно накладної №518084 маса вантажу становить 42000 кг, а фактично виявилося 49000 кг, про що складено акт загальної форми №67 від 26.11.2015. Також невідповідність маси вантажу у накладній зазначено в Книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах по станції Батьово.

Як вказує позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, в результаті невірного зазначення маси вантажу, яка впливає на визначення розміру провізної плати, Відправником занижено розмір платежів за перевезення. Отже, причиною розбіжностей між фактичною масою і масою, зазначеною у залізничній накладній, є неправильне зазначення вказаних відомостей Вантажовідправником.

З підстав неправильного зазначення Відправником маси вантажу позивачем на підставі ст.ст. 122, 118 Статуту залізниць України, Вантажовідправнику ДП "Тернопільське лісове господарство" нараховано штраф у пятикратному розмірі провізної плати, що згідно розрахунку позивача становить 20 340,00 грн.

А тому, 18.02.2016 позивачем надіслано відповідачу претензію №ДН-5-ДНЮ/28 про добровільну сплату вказаного штрафу.

Дана претензія відповідачем розглянута та 27.05.2016 надано позивачу відповідь №410, згідно якої ДП "Тернопільське лісове господарство" гарантувало оплату штрафних санкцій у розмірі 20 340,00 грн рівними частинами протягом червня, липня та серпня 2016 року включно, враховуючи важке фінансове становище та з метою недопущення ускладнення господарської діяльності підприємства.

Однак, 08.07.2016 відповідач своїм листом відкликав гарантійний лист про оплату згідно претензії щодо стягнення штрафу.

За таких обставин, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Питання, пов"язані з укладенням та виконанням договору перевезення, в тому числі залізничним транспортом, регулюються ст.ст. 908-928 Цивільного кодексу України, ст.ст. 306-315 Господарського кодексу України, Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, нормами Закону України "Про залізничний транспорт" та іншими законодавством України.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічне положення містить стаття 307 Господарського кодексу України відповідно до якої умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно вимог статей 909 Цивільного кодексу України та 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначається, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року за №457 визначає обов"язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом; на підставі цього Статуту Мінтрансом затверджено ОСОБА_2 перевезень вантажів, інші нормативні документи, які є обов"язковими для всіх юридичних осіб на території України (п. п. 2, 5 Статуту).

Відповідно до частини 4 статті 1 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Взаємовідносини сторін регулюються, зокрема, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС у відповідній редакції), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав. До даної Угоди приєдналася Державна адміністрація залізничного транспорту України та її дія підтверджена постановою Кабінету міністрів України №246 від 03.04.1993.

Згідно зі статтею 2 СМГС, на умовах якого здійснювалося перевезення вантажу, його дія має обов'язкову силу для залізниць, відправників і одержувачів вантажу та діє незалежно від державної приналежності сторін договору перевезення.

Як слідує із матеріалів справи, договірні відносини виникли у позивача Залізниці з резидентом України відповідачем у справі, у звязку з чим норми цієї угоди мають обов'язкову силу для обох учасників спору.

За §3 статті 14 СМГС договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка.

Як зазначено в статті 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та ОСОБА_2 перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до пункту 1.1 "ОСОБА_2 оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, на кожне відправлення вантажу відправник повинен надати станції відправлення перевізний документ (накладну).

Також, пунктом 1.2 "ОСОБА_2 оформлення перевізних документів" зазначено, що накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 37 Статуту залізниць України передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення у накладній відправником має бути зазначена їх маса. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом.

Стаття 16 СМГС вказує, що відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної.

Згідно з статті 19 СМГС визначення маси вантажу здійснюється відповідно до правил перевезення вантажу. В даному випадку слід керуватись Правилами приймання вантажів до перевезень, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000, за №861/5082 (далі - ОСОБА_2 приймання вантажів)

Правильність внесених у накладну відомостей, передбачено пунктом 2.3 "ОСОБА_2 оформлення перевізних документів", підтверджує представник відправника своїм підписом; вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

За правилами статті 24 Статуту залізниць, залізниці надано право періодично перевіряти кількість та масу вантажу, зазначених вантажовідправником у накладній, а ст. 122 Статуту залізниць установлено відповідальність вантажовідправника у вигляді штрафу за неправильне зазначення в накладній маси вантажу.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2% (п.2.6 ОСОБА_2 оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000). Аналогічні за змістом умови наведені й у п.35. 4 Додатку №1 до СМГС.

Якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт (п.5.5 ОСОБА_2 оформлення перевізних документів).

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів - засвідчуються актами.

Аналогічну норму містить стаття 129 Статуту залізниць - обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

Вищевказаною статтею передбачено, що порядок складання актів загальної форми встановлюється Правилами. ОСОБА_2 складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі ОСОБА_2 складання актів), де у п.3 зазначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

З огляду на викладене, предметом встановлення у даній справі є наявність порушення - неправильного зазначення маси вантажу у накладній вантажовідправником.

Маса вантажу згідно п. 5 "ОСОБА_2 приймання вантажів до перевезення" визначається відправником. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобовязаний зазначити в накладній.

Отже, масу вантажу визначає вантажовласник, який і несе відповідальність за достовірність внесених до залізничної накладної відомостей.

Наведені вище норми свідчать про те, що залізниця не зобов'язана перевіряти дані, зазначені у накладних фактичним даним при прийнятті вантажу до перевезення.

Як визначено пунктом 118 Статуту залізниць України за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно п. 5.5 "ОСОБА_2 оформлення перевізних документів" вказано, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Як встановлено, статтею 31 СМГС, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов'язком:

1) для відправника перевізникам, які здійснюють перевезення вантажу, за винятком перевізника, який видає вантаж.

2) для отримувача - перевізнику, який видає вантаж, за перевезення, яке ним здійснюється.

Відносно неустойок діє аналогічний порядок.

Статтею 5 СМГС визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Згідно з § 5 статті 30 СМГС неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Предметом даного спору є стягнення залізницею неустойки за неправильне зазначення відправником у накладних маси вантажу в порядку, передбаченому національним законодавством України.

Як слідує із матеріалів справи, 12 листопада 2015 року Державним підприємством "Тернопільське лісове господарство" завантажено вагон №96398466 з товаром "Древесина топливная в виде бревен", а також оформлено залізничну накладну ЦИМ/СМГС №518084 від 12.11.2015, який 13.11.2015 відправлено з станції Зборів Львівської залізниці на адресу одержувача - фірма "Монди СПЦ" Ружлмберок, Тантраска цеста, 3, Словаччина.

Дану відправку оформлено відповідною накладною №518084, у якій маса вантажу у вагоні зазначена Вантажовідправником 42 000 кг.

19 листопада 2015 року на станції Батьово здійснено контрольне зважування вказаного вагона та встановлено невідповідність фактичної маси вантажу та маси вантажу, зазначеної у перевізному документі.

Так, при проходженні вагону через станцію Батьово при переважуванні вагонів на вагонних 150-тоних вагах виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній №518084 у вагоні № 96398466, вказано 42 000 кг (нетто), фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 49 000 кг (нетто), що на 7000 кг більше ніж вказано у накладній, що підтверджується Актом загальної форми №9945 від 19.11.2015, що містить всі необхідні відомості та підписані повноважними особами.

Результат переважування зафіксовано в Книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах станції Батьово - 19.11.2015.

Як встановлено судом, факт невідповідності зазначення маси вантажу також підтверджується і постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2016 у справі № 308/26/16-п.

Підставою для покладання на відправника відповідальності згідно ст. 122 Статуту за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є акт загальної форми, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту, щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту.

Як зазначалось, згідно з ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену в накладній масу вантажу з відправника стягується штраф в розмірі згідно із ст. 118 Статуту залізниць, що у даному випадку становить 5-кратну провізну плата за всю відстань перевезення.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем доведені обставини неправильного зазначення відповідачем у накладних маси вантажу, які засвідчено належними та допустимими доказами - актом загальної форми, що, в свою чергу, є підставою для покладення на вантажовідправника відповідальності, передбаченої §3 п.4 ст. 16 СМГС.

Згідно до наведеної правової норми, відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність чи неповноту зазначених відправником у накладній відомостей і заяв і при цьому встановлює, що занижений розмір провізних платежів.

За приписами ст. 16 §3 ч.2 СМГС неустойка за п. 4 §3 стягується в п'ятикратному розмірі провізної плати, яка належить перевізнику.

Згідно розрахунку позивача належна провізна плата за даним перевезенням вантажу становить 4068,00 грн.

Тому, на підставі §3 п.4 та ч.2 ст.16 СМГС Залізницею нарахована неустойка у п'ятикратному розмірі провізної плати. При цьому, СМГС не містить приписів стосовно того, що є базою нарахування штрафу, зокрема, вартість провізної плати всього вагону чи вартість провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу, виявленої залізницею при перевірці.

Водночас, зміст загального поняття штрафу наведено у частині 2 статті 549 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто, за загальним правилом штраф обраховується не з загальної вартості послуг (робіт, товарів), а із вартості послуг (робіт, товарів), які виконані з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). І відповідно, зважаючи на те, що інше прямо не передбачено Статутом та СМГС, штраф за неправильно зазначену у накладній масу має визначатися, виходячи з вартості провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу.

У той же час із наданого позивачем розрахунку штрафу вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів обчислено з вартості провізної плати всього вантажу, що прямо суперечить ч. 2 ст. 549 ЦК України, а також не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, на яких має ґрунтуватися зобов'язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Аналогічні за змістом висновки щодо спірних правовідносин викладені і Вищим господарським судом України при вирішенні спору у справі №904/10497/16 (постанова від 24.05.2017) та Львівським апеляційним господарським судом у справі №921/333/17-г/14 (постанова від 17.10.2017).

Із проведених та долучених Залізницею до матеріалів справи розрахунку вбачається, що належний платіж за перевезення у вагоні №96398466 - 49 000 кг складає 4 068,00 грн.

Однак, враховуючи правову позицію Вищого господарського суду України, суд прийшов до висновку, що розмір штрафу слід здійснити, виходячи із наступного розрахунку: провізна плата вантажу масою 42 000 кг становить 3933,00 грн, а фактична маса вантажу 49 000 кг, що на 7 000 кг більше, ніж зазначено у накладній, дозволяє зробити висновок про те, що вартість провізної плати недостачі 7 000 кг становить 656,00 грн (3933,00/42000х7000), а правильний розмір штрафу, який підлягає стягненню з відправника у зв'язку із зазначенням у накладній маси вантажу на 7000 кг менше фактичної маси вантажу, становить 3 280,00 грн (5х656,00 грн).

Також, ухвалою суду від 15.09.2016 у справі №921/463/16-г/3 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експерта поставлено наступне питання: - Чи відповідала станом на 17.11.2015 вага лісопродукції, що знаходилася у вагоні №96398466 згідно товаросупровідних документів митної декларації типу ЕК10АА № 403030000/2015/002074 від 13.11.2015 та рахунку-фактури № 116 від 12.11.2015 якщо ні, то яка була дійсна вага лісопродукції?

За результатами висновку судової експертизи №1567 від 21.08.2017 встановлено, що під час виконання даної експертизи, а саме при проведенні зважування 24.05.2017 - неможливо встановити дійсну вагу лісопродукції, яка перебувала у вагоні №96398466 17.11.2015 до 24.05.2017 під дією впливу зовнішнього середовища. Станом на 24.05.2017 загальна вага лісопроукції, яка представлена експерту як така, що знаходилась 17.11.2015 у вагоні №96398466 за результатами проведеного її зважування становить 39 260 кг.

Так, стаття 42 ГПК України, зазначає, що висновок судового експерта оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер (п.15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012 визначено, що у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Отже, оцінивши висновок судового експерта, останній, судом не береться до уваги.

Також, судом спростовуються посилання лісового господарства на те, що у спірних правовідносинах, Залізницею при проведені контрольної перевірки маси вантажу обрано невірний спосіб зважування, який був іншим, ніж той, що застосовувався державним підприємством на станції відправлення.

Так, відповідно до ст. 19 СМГС та п.4 Додатка №1 до СМГС відправник здійснює завантаження вантажу у вагони та визначає його масу.

Також, пунктом 22 "ОСОБА_2 видачі вантажів" передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Пунктом 4.7 Додатка №1 до СМГС визначено, що маса визначається зважуванням чи розрахунковим методом (по трафарету, стандарту, обміру, заміру).

У п.5 ОСОБА_2 приймання вантажів до перевезення зазначено, що загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних та інших вагах) або іншим способом. Крім того, даним пунктом передбачено, що усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року N 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за N 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

Відповідач стверджує, що відправник здійснював зважування лісоматеріалів розрахунковим методом.

Однак, Залізницею у відповідності до ОСОБА_2 перевезень вантажів контрольне зважування проведене на справних 150-ти тонних вагонних вагах, стосовно яких також проведено відповідні техогляди та державна повірка, що свідчить про їх відповідність державним вимогам та стандартам щодо вимірювальної техніки

Відповідно до п.9 даних ОСОБА_2, маса лісоматеріалів і дров визначається відправником зважуванням та в окремих випадках умовно.

Таким чином, нормативно визначено декілька способів визначення маси деревини паливної.

Суд враховує, що зважування на вагах є доволі точним способом визначення маси вантажу (п.3.18 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", визначено, що якщо у пункті відвантаження масу вантажу визначено шляхом зважування, а у пункті одержання - за обміром або навпаки, то у вирішенні спорів, пов'язаних з недостачею вантажу, слід виходити з того, що зважування є більш точним способом визначення маси вантажу ).

Отже, Залізниця, користуючись правом, визначеним ст.24 Статуту залізниць України під час перевірки на проміжних станціях вправі при зважуванні обрати найбільш точний спосіб зважування.

Посилання відповідача на порушення позивачем ОСОБА_2 приймання вантажів, могли б враховуватись судом, якщо б Залізницею був обраний менш точний спосіб визначення маси вантажу, ніж встановлений даними Правилами , що у спірних правовідносинах місця не мало.

Отже, при вірному зазначенні маси вантажу у залізничних накладних відправником, у обох випадках зважування, показники мали б співпадати ( +/- 0,2%), а не різнитися.

Крім того, твердження представника відповідача щодо відсутності комерційного акту спростовується наступним.

Статтею 129 Статуту залізниць України вказано, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно п. 5.5 "ОСОБА_2 оформлення перевізних документів" вказано, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до вимог статті 129 Статуту залізниць України залізницею складено акт загальної форми №9945 від 19.11.2015 (міститься в матеріалах справи).

Отже, правові підставі для складання комерційного акту у залізниці відсутні.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 3 280, 00 грн. В решті частин позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, судовий збір, згідно статті 49 ГПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат, пов"язаних із проведенням судової експертизи, суд, враховуючи приписи статті 49 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що такі витрати слід покласти на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство", вул. Багата, 5а, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 00993024 на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Тверська, 5, Печерський район, м. Київ, ідентифікаційний код 40075815 в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Гоголя, 1, м. Львів, ідентифікаційний код 40081195 3 280, 00 грн штрафу та 223,00 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно статті 116 ГПК України.

4. У решті частин у задоволенні позову, відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

5. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано "02" листопада 2017 року.

Суддя Я.Я. Боровець