ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Справа № 910/31478/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Барицької Т.Л.,

Губенко Н.М.

за участю представників:

позивача - Гаркавенка С.В.,

відповідача - Дацюка І.І.,

від третьої особи - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017

та на рішення господарського суду м. Києва від 12.12.2016

у справі № 910/31478/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва"

про стягнення 107 646,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - КП УЖГ Дніпровського району м. Києва) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 107 646,74 грн. Зокрема, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача як основної заборгованості за договором № 1210029 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2000 (далі - Договір) за період з 01.12.2014 по 01.11.2015 так і інфляційних втрат, 3% річних та пені у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за Договором.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.11.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва").

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.12.2016 (суддя Мудрий С.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 (колегія суддів у складі: суддя Тищенко А.І. - головуючий, судді Отрюх Б.В., Іоннікова І.А.), позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 12.12.2016 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017, та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування касаційної скарги касатор зазначив, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги ст.ст. 33, 34, 43, п.11 ч.1 ст. 80, ст. 84 ГПК України, ст. 607 ЦК України, ст.ст. 193, 275, 276 ГК України. При цьому, за ствердженням касатора, Договір було укладено відповідачем для забезпечення потреб населення, власників нежитлових приміщень та орендарів у тепловій енергії, а виконання ним грошових зобов'язань за договором щодо оплати поставленої теплової енергії відбувалося за рахунок коштів, які сплачували безпосередні кінцеві споживачі. Проте, враховуючи зміни у законодавстві, підприємство відповідача не є ані балансоутримувачем ані виконавцем послуг, що на законодавчому рівні позбавило його можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання). На думку касатора, господарськими судами не надано оцінку тому факту, що він, не будучи балансоутримувачем, вже не мав змоги забезпечувати утримання житлового та нежитлового фонду, а також внутрішньобудинкові мережі.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню виходячи з такого:

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- 01.11.2000 ПАТ "Київенерго" (в минулому АЕК "Київенерго") та КП УЖГ Дніпровського району міста Києва укладено Договір, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених договором в будинок по вул. Кибальчича, 13-А (додаток № 9 до договору);

- відповідно до підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Договору енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до Договору;

- згідно з розділом 2.3 Договору абонент зобов'язується своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії, а також забезпечувати необхідні умови для надходження теплової енергії, обслуговувати (ремонтувати) внутрішньобудинкові системи теплопостачання та власні прилади обліку теплової енергії, здійснювати підготовку власного теплового господарства, та виконувати інші обов'язки зазначені у розділі 2.3 договору;

- відповідно до п. 8.1 Договір набуває чинності з дня підписання та діє до 31.12.2000;

- Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом, передбачених підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 Договору; ліквідації сторін (пункт 8.2 договору). Припинення дії Договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (пункт 8.3 договору). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 8.4 договору);

- згідно з п. 9.3 Договору у випадках передачі абонентом свого об'єкта іншій організації енергопостачальна організація повинна бути повідомлена в 3-дениий термін відповідним двостороннім листом здаючого та приймаючого об'єкт. У цьому разі договір буде припинений тільки при повній сплаті абонентом заборгованості за спожиту теплову енергію;

- відповідно до листування (листи № 47/1585 від 19.05.2015, № 029/53/1/10292 від 28.08.2015) сторони погодили припинення дії договору з 01.09.2015, що також вбачається з ухвали господарського суду м. Києва від 15.09.2015, якою припинено провадження у справі № 910/20884/15 за позовом КП УЖГ Дніпровського району м. Києва до ПАТ "Київенерго" про розірвання договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1210039 від 01.11.2000, у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки договір є припиненим за згодою сторін з 01.09.2015;

- 23.07.2015 року Київською міською радою прийнято рішення №823/1687, відповідно до якого вирішено припинити КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" шляхом приєднання його до КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, та встановлено, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва";

Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій вважали, що наявність основної заборгованості за Договором у розмірі 82 901,21 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведена. При цьому, за висновком господарських судів попередніх інстанцій, який також ґрунтувався на відповідній судовій практиці господарського суду касаційної інстанції, в наслідок набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України до удосконалення розрахунків за енергоносії", не передбачено автоматичного розірвання договорів у сферах теплопостачання та надання житлово - комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону; цей Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація); зазначені зміни не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послу; також, оскільки стороною спірного договору, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості спожитої теплової енергії, є відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем; до того ж припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати наданих послуг, приймаючи до уваги також підтвердження факту надання таких послуг матеріалами справи.

Однак, Вищий господарський суд України не може погодитися з такими висновками господарських судів попередніх інстанцій з огляду на таке:

З метою забезпечення єдності судової практики у застосуванні норм матеріального права, Верховним Судом України прийнято постанову від 25.05.2015 у справі № 910/31573/15, у якій викладений правовий висновок, який зводиться до наступного:

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 714 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 275 ГК України, встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", зокрема до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності визначено суб'єкта господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року № 278 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії" вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

КП УЖГ Дніпровського району м. Києва за статутом не здійснює господарської діяльності з теплопостачання, не є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" та ліцензіатом у сфері теплопостачання.

Отже, неможливість виконання зобов'язання з боку КП УЖГ Дніпровського району м. Києва полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якою у відповідача немає. Внаслідок внесення зазначених змін відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі теплопостачання. Відтак, відповідач втратив підстави виступати стороною в Договорі. Саме позивач (виконавець послуг) зобов'язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України.

Відповідно до ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладений правовий висновок та заважаючи на обставини, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій, правові підстави для задоволення позовних вимог у даній справі відсутні, оскільки відповідач у даній справі з 26 квітня 2014 року тобто з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" на законодавчому рівні був позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі теплопостачання, а відтак втратив підстави виступати стороною в Договорі.

Виходячи з наведеного, господарськими судами попередніх інстанцій у даному випадку до спірних правовідносин неправильно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати попередні судові рішення та прийняти нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 та рішення господарського суду м. Києва від 12.12.2016 у справі № 910/31478/15 скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) 1 515,80 грн. судового збору з апеляційної скарги та 1 920,00 грн. судового збору з касаційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

Здійснити поворот виконання наказу господарського суду м. Києва від 16.05.2017 № 910/31478/15 про примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2016 - у разі подання доказів такого виконання.

Головуючий суддя:В. Картере
Судді: Т. Барицька
Н. Губенко