РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017 Справа №924/675/17
За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (відповідач-1); Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 (відповідач-2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 32 999,63 грн.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Богдан С.В. по довіреності від 03.01.2017 № Др-2-0117

Від відповідача-1: Лобач М.В. по довіреності від 30.09.2017 № 436

Від відповідача-2: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (відповідач-1) і Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач-2) про стягнення 32 999,63 грн., з яких 31 499,63 грн. невідшкодованої матеріальної шкоди внаслідок ДТП і 1 500 грн. витрат за проведення судовим експертом автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 порушено провадження у справі; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2; розгляд справи призначено на 04.09.2017.

28.08.2017 відповідач-2 через відділ діловодства суду подав заяву, в якій заявник просив суд закрити провадження відносно нього.

01.09.2017 відповідач-1 подав суду клопотання про долучення витребуваних ухвалою суду документів.

Представники відповідача-2 і третьої особи у судове засідання 04.09.2017 не з`явились; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 04.09.2017 суд перейшов до розгляду спору по суті; представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 строк вирішення спору продовжено на 15 календарних днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 18.10.2017.

27.09.2017 відповідач-2 через відділ діловодства суду подав повторно заяву, в якій заявник просив суд закрити провадження відносно нього та розглядати справу без його участі.

18.10.2017 позивач через відділ діловодства суду подав заперечення на відзив.

Представники відповідача-2 і третьої особи у судове засідання 18.10.2017 не з'явилися; про причини неявки повноважних представників третьої особи суд не повідомили; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представники позивача і відповідача-1 у судовому засіданні 18.10.2017 надали пояснення по суті спору; представник позивача заявив клопотання про долучення документів до матеріалів справи; представник відповідача надав додаткові пояснення по справі; судом оголошено перерву у судовому засіданні до 25.10.2017, віддповідно до статті 77 ГПК України.

24.10.2017 позивач через відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 25.10.2017 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити; представник відповідача-1 заперечив проти позовних вимог.

Представники відповідача-2 і третьої особи в судове засідання 25.10.2017 не з'явилися; про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні 25.10.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача-2, дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, Господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В :

01.08.2016 Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АІ/9803994 (далі - Договір), предметом якого є: майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем «МАН» (державний номер НОМЕР_1).

08.02.2017 о 08 годині 10 хв. в місті Хмельницькому по просп. Миру зі сторони вул. Західно-Окружної сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля «МАН», що належить на праві власності ПАТ «Хмельницькгаз» та автомобіля «Фольксваген» (державний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 пункту 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2017 у справі № 686/3292/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

Судом встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПП «ОСОБА_1», що підтверджується, зокрема, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2017 зі справи № 686/3292/17.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що відповідачем виплачено суму страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 21 635,97 грн.

Разом з тим, розмір матеріальної шкоди у межах фактично понесених та документально підтверджених витрат складає 53 135,60 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № КС000001041 від 23.05.2017 та актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) № КН000000882 від 23.05.2017.

Таким чином, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача-1 страхового відшкодування у розмірі 31 499,63 грн.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як страхувальника на момент ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" за полісом № АІ/9803994.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є саме Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна".

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Фонду державного майна України та Мін'юсту, від 24.11.2003, № 142/5/2092 встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За змістом статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно до пункту 35.1 статі 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами протиправну поведінку і вину водія забезпеченого транспортного засобу у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, наявність правових підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача-1 відшкодування за завдану шкоду.

Що ж до позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 1 500 грн. витрат за проведення судовим експертом автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля позовні вимоги в цій частині визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АІ/9803994 від 01.08.2016 укладений відповідачем і ОСОБА_1, як фізичною особою, а тому права позивача саме суб'єктом підприємницької діяльності не порушені.

Таким чином, сума страхового відшкодування, що має бути сплачена відповідачем-1 на користь позивача складає 31 499,63 грн.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача-1 пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (29019, м. Хмельницький, пр. Миру, 41, ) 31 499,63 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 527,27 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.11.2017р.

Суддя Трофименко Т.Ю.