ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2017 р. Справа № 911/2883/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз, м. Боярка

до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області»

про стягнення 948 434,18 грн.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1, предст. за дов. від 27.12.2016 № 1-167;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (позивач) з позовом до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (відповідач) про стягнення 948 434, 18 грн. за типовим договором розподілу природного газу №09420YJIPUFT016, з яких: 825 639,70 грн. сума основного боргу, 85 963,00 грн. - пеня, 10 092, 72 грн. 3% річних, 26 738,76 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2017 було порушено провадження у справі № 911/2883/17 та призначено розгляд справи на 30.10.2017 року.

26.10.2017 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю повноважного представника бути присутнім на даному судовому засіданні з причин перебування останнього на іншому судовому засіданні.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами.

Справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Відповідачем не подано доказів, що представник, який не мав можливості зявитись на вказане судове засідання, є єдиним можливим представником підприємства, за відсутності якого справа не може бути розглянута, а також доказів перебування останнього на іншому судовому засіданні (ухвала суду, повістка, тощо).

30.10.2017 позивачем подано до суду лист, в якому останній повідомляє, що заборгованість відповідача станом на 27.10.2017 склала 763 687, 64 грн., в якості доказу надав платіжні доручення про часткову оплату.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

30.10.2017 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» та Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» був укладений типовий договір розподілу природного газу №09420YJIPUFT016 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 6.4. вказаного договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду.

Згідно з п. 6.3. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

На виконання умов зазначеного договору позивач надав відповідачу в січні-березні 2017 року послуги з розподілу природного газу на суму 1 270 815,46 грн., що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу від 31.01.2016, від 28.02.2016, від 31.03.2016.

Втім, як стверджує позивач, відповідач лише частково оплатив послуги з транспортування природного газу, у звязку з чим, станом на дату подання позовної заяви за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 825 639,70 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

30.10.2017 від позивача надійшли додаткові докази, зокрема, платіжні доручення, з яких вбачається, що станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача зі сплати послуг за користування природним газом зменшилась, шляхом часткового погашення боргу та на даний час становить 763 687, 64 грн.

Судом були дослідження вищезазначені документи, та зясовано, що основний борг по оплаті послуг з розподілу природного газу було частково оплачено згідно акту від 31.01.2017 (за січень) в загальній сумі 61 952,06 грн.

При цьому, частина боргу в розмірі 36 446,71 грн. була погашена в період з 31.08.2017 по 25.09.2017, тобто до моменту подачі позовної заяви до суду, у звязку з чим суд в цій частині позовних вимог відмовляє.

Що стосується сплаченої відповідачем решти заборгованості в розмірі 25 505,35 грн., то як зазначено в п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У звязку з тим, що заборгованість в розмірі 25 505,35 грн. відповідачем була погашена після звернення позивача з позовом до суду, суд припиняє провадження у справі в цій частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повної оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 763 687, 64 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 85 963,00 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у лютому та березні 2017, яка нарахована за актом від 28.02.2017 на суму 438 591, 48 грн. (з 10.03.2017 по 07.09.2017) та за актом від 31.03.2017 на суму 286 804,68 грн. (з 10.04.2017 по 07.09.2017).

Відповідно до п. 8.2. Типового договору розподілу природного газу, у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, а також застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, суд встановив, що він є вірним, а отже позовна вимога про стягнення 85 963,00 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у лютому та березні 2017 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 10 092, 72 грн. 3% річних та 26 738, 76 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у лютому-березні 2017, згідно періодів, які є ідентичними для нарахування пені.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, суд встановив, що він є вірним, а отже позовна вимога про стягнення 10 092, 72 грн. 3% річних та 26 738, 76 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату послуг підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача підлягає до стягнення 763 687, 64 грн. основного боргу, 85 963,00 грн. пені, 10 092, 72 грн. 3% річних та 26 738, 76 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення з відповідача 25 505,35 грн. основного боргу суд припиняє провадження. В частині стягнення 36 446,71 грн. відмовляє у позові.

Стосовно розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі, коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Передбачені нею наслідки можуть наставати в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Зазначеної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України в пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, згідно до ст. статті 49 ГПК України, з відповідача підлягає до стягнення 13 679,81 грн. судового збору (обрахований судом пропорційно задоволених вимог).

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині стягнення з відповідача 25 505,35 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (08154, Київська обл., м. Боярка, вул. Петра Сагайдачного, 30, код ЄДРПОУ 347 02930) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ) - 763 687 (сімсот шістдесят три тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн. 64 коп. основного боргу, 85 963 (вісімдесят пять тисяч девятсот шістдесят три) грн. 00 коп. пені, 10 092 (десять тисяч девяносто дві) грн. 72 коп. 3% річних, 26 738 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 76 коп. інфляційних втрат, 13 679 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят девять) грн. 81 коп. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 02.11.2017

Суддя О.В. Щоткін