КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"26" жовтня 2017 р. Справа №911/2290/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Куксова В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Додусенко В.І. на рішення Господарського суду Київської області від 20.06.2017 у справі № 911/2290/15 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"

до Сільськогосподарського обслуговуючго кооперативу "Садівниче товариство "Приозерне 1"

за участю третьої особи, що не завляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євросервіс Енд Трейд"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

та за зустрічним позовом Сільськогосподарського обслуговуючго кооперативу "Садівниче товариство "Приозерне 1"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"

про визнання недійсним договору іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.06.2017 у справі № 911/2290/15 у задоволенні первісного та зустрічного позовів- відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим по справі рішенням, ПАТ "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Додусенко В.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову та задовольнити позовні вимоги в частині первісного позову, звернувши стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантуванян вкладів фізичних осіб на ліквідацію Додусенко В.І. на рішення Господарського суду Київської області від 20.06.2017 у справі № 911/2290/15, дійшла висновку про повернення останньої на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України до скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент звернення апелянта з апеляційною скаргою), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

П.п. 4 п. 2 ч. 2 статті 4 Закону України „Про судовий збір" (в редакції чинній станом на день подання апеляційної скарги) встановлено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З відповідним позовом позивач звернувся у травні 2015 року, а тому за подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення судовий збір підлягав сплаті у розмірі 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви у травні 2015 року.

В свою чергу, у позовній заяві (з урахуванням здійснених уточнень) позивачем було заявлено майнову вимогу про звернення стягнення на предмети іпотеки (земельних ділянок) шляхом проведення прилюдних торгів з встановленням початкової вартості 1 600 000,00 грн., 493 000,00 грн. та 1 324 000,00 грн. відповідно, в рахунок погашення боргу загалом в сумі 1 642 942,15 дол. США (еквівалент 34 987 497,99 грн.) та 672 174,00 грн., який виник на підставі кредитного договору № 005/1-2011/840. Таким чином, позовна заява підлягала оплаті судовим збором за ставками, встановленими п.п.1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент зверненян з позовом - на 2015 рік), тобто, 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент зверненян з позовом - на 2015 рік), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (стаття 8), розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 складав 1 218,00 грн.

Таким чином, судовий збір за подачу позову (з урахуванням здійснених уточнень) підлягав оплаті за максимальною ставкою, тобто в розмірі 73 080,00 грн. (1 218,00 грн. (мінімальна заробітна плата на 01.01.2015) х 60 розмірів мінімальних заробітних плат).

Отже, за подання до Київського апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 20.06.2017 у справі № 911/2290/15, підлягає сплаті судовий збір в розмірі 77 088,00 грн. (73 080,00 грн. х 110% = 77 088,00 грн.).

Проте, до апеляційної скарги скаржником (Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Додусенко В.І. ) не подано доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на оскаржуване рішення.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на момент подання апеляційної скарги скаржника не віднесено до кола осбі, які звільнені від сплати судового збору згідно з статтею 5 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення апелянта з апеляційною скаргою).

Скаржник разом з апеляційною скаргою звернувся з заявою про відстроченян сплати судового збору. Заява мотивована тим, що майновий стан ПАТ "Банк Камбіо" - неплатоспроможний, він перебуває в процедурі ліквідації на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.02.2015 № 144, у банку тяжке фінансове становище, що є загальновідомим і не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір").

Слід зазначити, що даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору, з урахуванням належності поданих стороною доказів неможливості здійснення такої оплати та складного фінансового становища.

Відповідно до п.3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р. №7, клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Колегія суддів зазначає, що положення ст.8 Закону України "Про судовий збір" наділяють суд правом на зменшення сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин та поданих доказів.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, оскільки ст.129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За практикою Європейського суду з прав людини принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23 червня 1993 р., серія A, N 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993 р., серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38).

Особливо це стосується позовів, що виникають із господарських правовідносин, які засновані на юридичній рівності їх учасників.

Скаржник вказує, що майновий стан ПАТ "Банк Камбіо" - неплатоспроможний, він перебуває в процедурі ліквідації на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.02.2015 № 144.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що перебуванян скаржника в процедурі ліквідації, як і звернення Президента України з відповідним законопроектом до Верховної Ради України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" в частині повернення пільг уповноваженим особам ФГВФО при зверненні до судів - не є винятковою обставиною, яка є підставою для відстрочення сплати суми судового збору, оскільки відповідний законопроект не прийнято і він не набув статусу Закону. Крім того, вимогами Господарського процесуального кодексу України передбачені інші засоби забезпечення задоволення вимог кредиторів банку при зверненні до суду з відповідним позовом. При цьому, оброблення кредитного портфелю банку також не є тією винятковою підставою для відстрочення сплати судового збору, оскільки оброблення відповідного портфелю віднесено до повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб незалежно від наявності/відсутності судових спорів.

Крім того, скаржником не подано доказів в підтвердження взагалі відсутності грошових коштів для оплати судового збору.

Таким чином, скаржником не подано апеляційному суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували неможливість сплати судового збору в повному обсязі, як не подано інших доказів, за допомогою яких можна б було встановити відсутність коштів для сплати судового збору, а також перевірити наявність обставин щодо підстав відстрочення сплати судового збору.

Враховуючи вищенаведене, клопотання апелянта про відстрочення сплати суми судового збору за подачу апеляційної скарги на оскаржуване рішення за наведених апелянтом обставин та поданих доказів - судом апеляційної інстанції відхиляється.

При цьому, суд звертає увагу апелянта на те, що вимоги процесуального закону не обмежують апелянта у повторному заявлені клопотання про розстрочення/зменшення/відстрочення/звільнення від сплати судового збору при наявності документально підтверджених та обґрунтованих доказів неможливості сплати розміру судового збору.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню Київським апеляційним господарським судом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга на підставі ч. 4 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України може бути поданою повторно (з клопотанням про поновлення строку на подання апеляційної скарги).

Керуючись статтею 86, п. 3 ч. 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Додусенко В.І. на рішення Господарського суду Київської області від 20.06.2017 у справі № 911/2290/15 (з доданими матеріалами) - повернути без розгляду.

2.Матеріали справи №911/2290/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3.Ухвала може бути оскаржена у порядку і строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

В.В. Куксов