КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа№ 910/11940/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Племянник А.С. - представник, дов. б/н від 25.01.2017;

від відповідача: Мотик В.М. - директор;

Панасюк С.П. - представник, дов. б/н від 15.08.2017;

Музичук А.М. - представник, дов. б/н від 15.08.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017

у справі № 910/11940/17 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Київської міської митниці Державної фіскальної служби

до Компанії «FEED-FOOD. LTD» (ФІД - ФУД. ЛТД) в особі Представництва компанії «ФІД-ФУД. ЛТД» в Україні

про стягнення 38 339,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Київська міська митниця Державної фіскальної служби (далі - позивач) до Компанії «FEED-FOOD.LTD» в особі Представництва компанії «ФІД-ФУД.ЛТД» (далі - відповідач) в Україні про стягнення 38 339,48 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Київська міська митниця Державної фіскальної служби звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17 та прийняти нове, яким стягнути з Компанії «FEED-FOOD. LTD» (ФІД - ФУД. ЛТД) в особі Представництва компанії «ФІД-ФУД. ЛТД» в Україні на користь Київської міської митниці ДФС суму у розмірі 38 339,48 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 прийнято апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17 до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.11.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 02.11.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17 скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача 38 339,48 грн.

Представники відповідача у судовому засіданні 02.11.2017 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.11.2012 відповідачем подано до позивача митну декларацію за № 100230002/2012/693735 на товар (продукти, що використовуються для годівлі тварин (кормова добавка): Термін-8 - порошок, кормова добавка, до складу якої входять: формальдегід - 180 гр., кислота пропіонова - 47 гр., сурфактант - 5 гр., природні терпени (лімоніт) - 5 гр., (дозування комбікорми 2-4 кг. на 1000 кг., кормова сировина 6-10 кг. на 1000 кг.), вагою 20475 кг. (нетто), у 819 паперових мішках, по 25 кг. у мішку, на 21 палеті, торгівельної марки: "Anitox", виробника: "Anitox Соrp.", США).

Також 04.12.2012 відповідач звернувся до позивача із заявою про надання дозволу для розміщення на складі митного органу товару, митне оформлення якого не завершено за митною декларацією за № 100230002/2012/693735.

Згідно із уніфікованою митною квитанцією МД-1 серія КБ№ 656206 товар на склад Київської регіональної митниці було прийнято на зберігання 06.12.2012.

22.04.2013 Представництвом компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні подано митну декларацію №100290002/2013/292752, згідно із якою митне оформлення товару завершено.

29.04.2013 відповідач звернувся до Київської регіональної митниці із заявою № 15/13 від 29.04.2013 про надання дозволу на видачу товару зі складу та 29.04.2013 на підставі довіреності № 44 від 29.04.2013 товар за уніфікованою митною квитанцією МД-1 №656714 від 29.04.2013 видано відповідачу.

Відповідачем на підставі повідомлення позивача за № 18 від 29.04.2013, згідно із платіжним дорученням № 2023 від 29.04.2013 здійснено плату за зберігання товарів на складі митниці у розмірі 3 428,73 грн.

За результатами перевірки дотримання вимог Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, позивачем встановлено порушення посадовими особами відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури вимог пунктів 6, 7 розділу ІІ та пункту 3 розділу ІІІ Порядку у частині підрахунку кількості календарних днів, за які здійснюється відшкодування витрат за зберігання товарів на складі митниці та пункту 3 розділу ІІ Порядку у частині відшкодування витрат за офіційним курсом Національного банку України, установленим на дату їх внесення. Вказаною перевіркою встановлено, що зазначені порушення за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 призвели до недоплати (недоотримання митницею) коштів у сумі 62 199,83 грн.

Також за результатами вказаної перевірки, складено акт про результати тематичної перевірки від 08.08.2016.

Як вбачається із уніфікованої митної квитанції МД-1 № 656714 від 29.04.2013 розрахунок відшкодування за зберігання здійснено за 11 календарних днів, однак, із матеріалів справи вбачається, що товар перебував на зберіганні на складі митного органу у період з 06.12.2012 по 29.04.2013, тобто 144 календарних дні, а строк зберігання товарів для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів, таким чином, за розрахунками позивача фактична кількість днів за які здійснюється відшкодування витрат за зберігання товарів на складі митного органу становить 134 календарних дні.

Із розрахунку позивача, наведеного у позовній заяві, вбачається, що сума недоплати за зберігання товару на складі митниці, з урахуванням здійсненої відповідачем оплати, становить 38 339,48 грн. (41768,24 грн. (загальна сума витрат за зберігання за період з 06.12.2012 по 29.04.2013) - 3 428,73 грн. (здійснена відповідачем оплата за зберігання згідно із платіжним дорученням № 2023 від 29.04.2013).

Позивач листами за № 5658/10/26-70-03-03 від 17.08.2016, № 7918/10/26-70-03-03 від 20.10.2016, № 6469/10/26-70-03-03 від 19.09.2016, № 475/10/26-70-03-03 від 23.01.2017, № 1338/10/26-70-03-04 від 17.02.2017, № 2036/10/26-70-03-04 від 13.03.2017 звертався до відповідача, в яких вимагав здійснити сплату донарахованої суми відшкодування за зберігання товару на складі митниці.

Однак, відповідач листом вих. № 7 від 31.01.2017 повідомив позивачу, що заборгованість за платежами перед позивачем відсутня.

У зв'язку із викладеним, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 38 339,48 грн. з відповідача.

Відповідно до ст. 123 ГПК України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішується згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право" (п.1 роз'яснень Президії Вищого господарського суду України №04-5/608 від 31 травня 2002 року "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій").

Згідно із ч. 1 ст. 73 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про міжнародне приватне право" процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Статтею 3 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності в Україні відносяться структурні одиниці іноземних суб'єктів господарської діяльності, які не є юридичними особами згідно з законами України (філії, відділення, тощо), але мають постійне місцезнаходження на території України.

Приписами статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" встановлено, що представництво іноземного суб'єкта господарської діяльності - установа або особа, яка представляє інтереси іноземного суб'єкта господарської діяльності в Україні і має на це належним чином оформлені відповідні повноваження.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію №П1-3780 від 10 жовтня 2006 року місцезнаходженням Представництва компанії "Фід-Фуд. ЛТД" є м. Київ з філією в м. Донецьк.

Довіреністю від 10.05.2017 Компанія "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) призначила Володимира Мотик керівником постійного Представництва Компанії "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) на території України і уповноважила його представляти інтереси компанії в органах державної влади і місцевого самоврядування, у відносинах з фізичними і юридичними особами по усім питанням пов'язаним з діяльністю постійного представництва компанії "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) на території України, в тому числі представляти інтереси Компанії в господарському суді.

Як вже зазначалось, у період з 06.12.2012 по 29.04.2013 (протягом 144 календарних днів) позивачем здійснювалось зберігання товару відповідача на складі митного органу, прийнятого на зберігання згідно із уніфікованою митною квитанцією МД-1 серія КБ №656206.

Приписами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 238 Митного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) на складах митних органів можуть зберігатися товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, якщо їх митне оформлення не може бути завершено у день пред'явлення митному органу, а також в інших випадках на прохання власників таких товарів, транспортних засобів або уповноважених ними осіб.

Частиною 6 ст. 239 Митного кодексу України визначено, що витрати митних органів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1 - 5 частини першої та у частині п'ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п'ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Статтею 242 Митного кодексу України передбачено, що товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 за №731 затверджено Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів (далі - Порядок), який визначає механізм відшкодування витрат митних органів за зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених в частині шостій статті 239 Митного кодексу України, на складах митних органів.

Згідно із п. 1 розділу ІІ Порядку, відшкодування витрат митному органу оформлюється уніфікованою митною квитанцією МД-1 (далі - УМК МД-1), яка заповнюється в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 6, п. 7 розділу ІІ Порядку, строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митного органу для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів і транспортних засобів на зберігання митним органом і до дня їх видачі зі складу митного органу власникам або вповноваженим особам (крім випадків, обумовлених цим Порядком).

При обрахунку витрат строк зберігання обчислюється в календарних днях. День видачі зі складу митного органу товарів і транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається.

Як вже зазначалось, оскільки товар перебував на зберіганні на складі митного органу у період з 06.12.2012 по 29.04.2013 (144 календарних дні), а строк зберігання товарів для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів, то фактична кількість днів, за які повинно здійснюватись відшкодування витрат за зберігання товарів на складі митного органу становить 134 календарних дні.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що витрати митного органу відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою (далі - платник) після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів.

Витрати відшкодовуються платником у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, установленим на дату їх внесення, у сумі, розрахованій митним органом відповідно до Розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 № 731, та залежно від строку зберігання товарів і транспортних засобів (п. 3 розділу ІІ Порядку).

У відповідності до п. 4, п. 5 розділу ІІ Порядку, витрати відшкодовуються шляхом перерахування відповідної суми в безготівковій формі на спеціальний реєстраційний рахунок митного органу або готівкою до каси митного органу чи через відділення вповноваженого банку. Датою покриття витрат в безготівковій формі є дата зарахування коштів на спеціальний реєстраційний рахунок митного органу, відкритий в органі Державної казначейської служби України.

Наказом Міністерства фінансів України № 731 від 15.06.2012, затверджено Розміри відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів, згідно із якими за зберігання товарів в закритому сховищі (на складі) за кубічний метр (якщо товар зберігається не на піддонах) встановлено плати в євро за добу у розмірі 1 євро.

Згідно із уніфікованою митною квитанцією МД-1 №656714 від 29.04.2013 вага товару складала 20475 кг; об'єм товару - 30 м3, а тому нарахування здійснюється з розрахунку 1 євро за 1 м3.

Таким чином, загальна сума витрат за зберігання за період з 06.12.2012 по 29.04.2013 становить 41 768,24 грн., а з урахуванням здійсненої відповідачем оплати, сума недоплати за зберігання товару на складі митного органу становить 38 339,48 грн. (41 768,24 грн. (загальна сума витрат за зберігання за період з 06.12.2012 по 29.04.2013) - 3 428,73 грн. (здійснена відповідачем оплата за зберігання згідно із платіжним дорученням № 2023 від 29.04.2013).

Заперечень щодо розрахунку відшкодування за зберігання товару на складі митного органу відповідачем не наведено.

Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що розрахунок позивача здійснено відповідно до Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів та Розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів і за висновками суду даний розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позов викладено заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог.

Позивач, у заперечення пропуску строку позовної давності, зазначає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки 29.04.2013 митний орган не міг знати про порушення свого права у зв'язку із тим, що факт неналежного виконання обов'язків посадовою особою митного органу ОСОБА_6, в частині помилковості підрахунку кількості днів для нарахування було встановлено в акті про результати тематичної перевірки від 08.08.2016.

Як вбачається із матеріалів справи, позов пред'явлено 21.07.2017.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яку відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії").

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

В ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, днем початку перебігу позовної давності для позивача є 30.04.2013, тому, враховуючи положення ст. 257 ЦК України, із відповідним позовом позивач мав звернутись до 29.04.2016, включно.

Однак, як вже зазначалось, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою 21.07.2017, тобто із пропуском позовної давності.

Згідно із ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак, із матеріалів справи не вбачається та позивачем не наведено поважних причин пропущення позовної давності, отже, немає підстав для висновку про існування зазначених поважних причин.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Посилання позивача на те, що 29.04.2013 митний орган не міг знати про порушення свого права, у зв'язку із тим, що факт неналежного виконання обов'язків ОСОБА_6 в частині помилковості підрахунку кількості днів для нарахування було встановлено актом про результати тематичної перевірки від 08.08.2016 не приймаються судом до уваги, оскільки здійснення посадовою особи митниці невірного розрахунку відшкодувань не може свідчити про необізнаність позивача про порушення його прав.

Також слід зазначити, що із акту про результати тематичної перевірки від 08.08.2016 вбачається, що за результатами перевірки встановлено порушення саме посадовими особами ОСОБА_7 та ОСОБА_6, в той час як уніфікована митна квитанція МД-1 №656714 від 29.04.2013 та повідомлення від 29.04.2013 складені головним інспектором Варухіним М.С.

Обставини, на які скаржник посилається як на підставу для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17, визнаються колегією суддів безпідставними.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17 та для задоволення апеляційної скарги Київської міської митниці Державної фіскальної служби, відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених рішенні Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/11940/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/11940/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров