ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" листопада 2017 р. Справа № 918/600/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р.,

при секретарі судового засідання В'юненко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" на бездіяльність заступника начальника Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Черухи В.М.

у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод"

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 79 150,00 грн.

орган виконання рішення суду: Рівненський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

За участі представників:

від позивача: ОСОБА_4 (довіреність №НАР319733 від 14.09.2015 року);

від відповідача: Губар Н.В. (довіреність б/н від 30.11.2016 року);

від органу ДВС: Черуха В.М. (довіреність №15688 від 14.08.2017 року).

ВСТАНОВИВ:

03.06.2015 р. до Господарського суду Рівненської області від ОСОБА_3 надійшла позовна заява від 28.05.2015 року про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 79 150,00 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.07.2015 р. позов задоволено частково та стягнено з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 59 520,80 грн.

Цим же рішенням стягнено з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" в доход Державного бюджету судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

17.08.2015 р. на виконання вказаного рішення Господарським судом Рівненської області видано відповідні накази.

23.08.2017 р. боржник, не погоджуючись з діями державного виконавця, які здійснювалися в ході примусового виконання наказу № 918/600/16 від 17.08.2015 року, подав через відділ канцелярії та документального забезпечення суду відповідну скаргу.

В скарзі боржник просить суд:

визнати дії головного державного виконавця Рівненського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Черухи В.М. щодо арешту майна ПАТ «Завод «Технопривод» в межах зведеного виконавчого провадження №53210698 на підставі звернення стягувача - незаконними;

постанову головного державного виконавця Рівненського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Черухи В.М. від 27.07.2017р. (ВП №53210698) про арешт майна ПАТ «Завод «Технопривод» - визнати недійсною;

зобов`язати Рівненський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській зняти арешт, що був накладений на все майно ПАТ «Завод «Технопривод» згідно постанови про арешт всього майна ПАТ «Завод «Технопривод» від 27.07.2017р. (ВП №53210698);

винести окрему ухвалу щодо незаконних дій головного державного виконавця Рівненського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Черухи В.М. під час винесення постанови від 27.07.2017р. про арешт майна ПАТ «Завод «Технопривод» в межах зведеного виконавчого провадження №53210698;

направити окрему ухвалу на адресу Міністерства юстиції України.

Ухвалою суду від 23.08.2017 р. вищезазначену скаргу прийнято до розгляду у судовому засіданні на 20.09.2017 р.

Ухвалою суду від 20.09.2017 р. розгляд справи відкладено на 03.10.2017 р.

Ухвалою суду від 03.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 17.10.2017 р.

13.10.2017 року через відділ канцелярії ДВС України подало відзив на скаргу, в якому просить суд в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі, як безпідставній.

Ухвалою суду від 17.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 01.11.2017 р.

30.10.2017 р. через відділ канцелярії суду боржником подані пояснення по скарзі в яких останній вказує на безпідставність обставин, наведених у відзиві на скаргу, просить суд задовольнити скаргу в повному обсязі.

У судовому засіданні 01.11.2017 р. представник боржника наполягав на задоволенні скарги, в свою чергу стягувач та ДВС України проти скарги заперечили, просили суд в її задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників сторін та ДВС України, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин скарги в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення її по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.03.2015 року порушено провадження у справі № 918/111/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 року у справі № 918/111/15 (головуючий суддя - Огороднік К.М., судді: Коломис В.В., Савченко Г.І.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" (далі за текстом - ТзОВ "Динеро-Капітал") на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16.02.2017 року у справі № 918/111/15 задоволено; вказану ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16.02.2017 року скасовано в частині відмови в затвердженні Мирової угоди, укладеної між ПАТ "Завод "Технопривод" та кредиторами, задоволення Заяви ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" про здійснення процесуального правонаступництва, та заміни кредитора боржника - ТзОВ "Західметалгруп" на ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" та прийнято у цій частині нове судове рішення, яким:

- відмовлено в задоволенні Заяви ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" про здійснення процесуального правонаступництва та заміну кредитора боржника - ТзОВ "Західметалгруп", на ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів";

- задоволено Заяву ПАТ "Завод "Технопривод" про затвердження Мирової угоди та затверджено Мирову угоду по справі № 918/111/15 про банкрутство ПАТ "Завод "Технопривод" від 22.12.2016 року; від імені боржника Мирову угоду підписано директором ПАТ "Завод "Технопривод" Марчуком В.П.; від імені кредиторів мирову угоду підписано представником Голови Комітету кредиторів ПАТ "Завод "Технопривод" - ТзОВ "Динеро-Капітал" - ОСОБА_11; припинено провадження у справі № 918/111/15; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.03.2015 року у справі № 918/111/15; припинено повноваження розпорядника майна ПАТ "Завод "Технопривод" арбітражного керуючого Ткачука Д.В.; вимоги конкурсних кредиторів до ПАТ "Завод "Технопривод", які не були заявлені в установлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строк у справі № 918/111/15 або відхилені господарським судом, визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню. При цьому, апеляційний господарський суд вказав, що висновок місцевого господарського суду про відмову в затвердженні Мирової угоди є неправомірним, оскільки Мирова угода укладена щодо вимог, включених до Реєстру вимог кредиторів, складена відповідно до норм чинного законодавства та підписана Головою комітету кредиторів та Головою правління боржника.

З зазначеного вбачається, що провадження у справі про банкрутство з моменту винесення апеляційною інстанцією постанови від 13.07.2017 р. до моменту винесення постанови Вищим господарським судом України 23.10.2017 р. було припинено, однак починаючи з 23.10.2017 р. провадження у справі про банкрутство щодо ПАТ «Завод «Технопривод» продовжується.

Як уже зазначалося вище, 17.08.2015 року на виконання рішення суду від 16.07.2015 року у справі № 918/600/15 видано наказ, яким стягнено з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 59 520,80 грн.

22.12.2016 року постановою органу ДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 918/600/15 від 17.08.2015 року.

22.12.2016 року постановою органу ДВС вказаний наказ у порядку ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" приєднано до зведеного виконавчого провадження.

27.07.2017 р. постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження №53210698 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ПАТ «Завод «Технопривод» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження , штрафів 803 210 грн. 96 коп.

На переконання боржника, вищезазначена постанова винесена ДВС України з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема на час винесення постанови від 27.07.2017 р. уже була винесена постанова від 19.07.2017 р., якою накладено арешт на майно скаржника, також ПАТ «Завод «Технопривод» вказує на ту обставину, що виконавцем накладено арешт вдруге на усе майно боржника, що суперечить ч.6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», арешт має бути в розмірі та обсязі, необхідних для виконання, також ст. 2 того ж закону, у виконавчому провадженні виконавець має дотримуватися співрозмірності заходів примусового виконання рішення.

Скаржник зазначає, що сума виконавчого провадження становить 729 555 грн. 42 коп., однак майно останнього коштує значно більше, тому дії ДВС України, щодо накладення арешту на усе майно ПАТ «Завод «Технопривод» є неправомірні.

Суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписом ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим кодексом та Законом України Про виконавче провадження.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закон України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до п.8 ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону).

У відповідності до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З зазначених норм права вбачається, що для державного виконавця надано право накладати арешт на майно боржника, однак з дотриманням засад співмірності та не вчиненні дій які не потрібні, або які виходять за межі повноважень державного виконавця.

З матеріалів справи суд вбачає, що постановою від 27.07.2017 р. державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника, однак в межах суми звернення стягнення з усіма необхідними витратами та зборами, загалом на суму 803 210 грн. 96 коп.

Тобто, державним виконавцем дотримано засаду співрозмірності та не вчинено дій, які б можна було класифікувати, як не потрібні або такі які виходять за межі повноважень останнього, оскільки накладено арешт на майно боржника в межах необхідної суми.

Скаржник зазначав, що вартість його майна, значно перевищує, суму заборгованості, яка стягується у зведеному виконавчому провадженні.

Однак, матеріали справи не містять доказів таких тверджень, також матеріали справи не містять доказів того, що на момент винесення постанови для державного виконавця було відомо про вартість майна боржника та про його стан.

Отже, твердження скаржника про те, що державним виконавцем неправомірно накладено арешт на все майно ПАТ «Завод «Технопривод» є надуманими, непідтвердженими та такими які суперечать наведеним вище нормам права.

Крім того, як зазначалося судом вище, у період з 13.07.2017 р. по 22.10.2017 р. провадження у справі про банкрутство боржника було припинено, а тому ДВС України мало право 27.07.2017 р. вчиняти дії, щодо накладення арешту на майно.

Щодо тверджень скаржника, про те, що на час винесення постанови про накладення арешту на усе майно боржника уже існував арешт накладений на майно ПАТ «Завод «Технопривод» від 19.07.2016 р. та від 22.12.2016 р.

Суд зазначає, що в межах розгляду даної справи, було подано скаргу на дії ДВС України, підставою якої було скасування постанови про накладення арешту на майно боржника від 22.12.2016 р., зазначена постанова 21.08.2017 р. була скасована (вказівка на необхідність скасування постанови ДВС України, була зазначена у постанові Вищого господарського суду України від 12.07.2017 р.).

Також, матеріали справи містять постанову державного виконавця від 19.07.2017 р. згідно якої здійснено опис майна та накладено на нього арешт, згідно переліку.

Суд вбачає, що постановою від 19.07.2017 р. накладено арешт на визначене згідно переліку майно боржника, однак в постанові не вказано, скільки майна коштує і чи вистачить вартості такого майна для стягнення суми боргу згідно виконавчого провадження.

В подальшому, постановою від 27.07.2017 р. було накладено арешт уже на усе майно боржника, оскільки у постанові від 19.07.2017 р. арешт був накладений виключно на майно згідно переліку, зазначеного в самій постанові, при цьому державному виконавцю не було відомо чи є у власності боржника ще якесь майно, рухоме чи нерухоме і яка вартість усього майна боржника.

Відтак, накладення арешту на усе майно боржника, яке в тому числі, не було в переліку постанови від 19.07.2017 р., є правомірним та таким яке відповідає вимогам закону.

Тому, на переконання суду, державним виконавцем вчинялися дії, виключно в межах повноважень останнього і накладення арешту на майно, в межах суми необхідної для виконання рішень суду, є здійснення прямих функцій ДВС України, а не перевищення засад спів розмірності.

Суд наголошує, що усі твердження скаржника на неправомірність постанови та дій державного виконавця спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства України, які зазначалися вище по тексту.

Отже, вимоги щодо визнання дій державного виконавця Черухи В.М. незаконними, постанови від 27.07.2017 р. про арешт майна ПАТ «Завод «Технопривод» недійсною і зобов`язання ДВС України зняти арешти з майна боржника є безпідставними, а тому суд в їх задоволенні відмовляє.

Також, скаржник просив суд винести окрему ухвалу, щодо незаконних дій державного виконавця Черухи В.М. та направити окрему ухвалу на адресу Міністерства юстиції України.

Суд зазначає, відповідно до ст. 90 ГПК України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу. Окрему ухвалу може бути оскаржено в установленому цим Кодексом порядку. Якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Як встановлено судом вище, державним виконавцем Черухою В.М. не було допущено незаконних дій, а отже вимога, щодо винесення окремої ухвали та направлення її до Міністерства юстиції України, є безпідставними та надуманими, а тому суд в цій частині скарги відмовляє.

Згідно зі статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи усе наведене вище, суд визнає доводи скаржника неправомірними і безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому скаргу відхиляє.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Завод «Технопривод» від 23.08.2017 р. щодо визнання недійсної постанови від 27.07.2017 р. (ВП № 53210698) про арешт майна, визнання дій державного виконавця по винесенню зазначеної постанови незаконними, зняття арешту з майна накладеного згідно вказаної постанови та винесення окремої ухвали.

2. Ухвалу направити учасникам провадження у справі та Рівненському районному відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Суддя Войтюк В.Р.