КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2017 р. Справа№ 925/864/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

позивача Завгородній В.І., Колибаба І.О.

відповідача Грибов Д.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017 по справі №925/864/17 (суддя Грачов В.М. )

за позовом Сільськогосподарського підприємства "Світанок"

до Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК"

про стягнення 1432007, 31 грн , -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017 по справі №925/864/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УкрАгро НПК" на користь Сільськогосподарського підприємства "Світанок" 1384865 грн. 00 коп. попередньої оплати, 23903 грн. 15 коп. неустойки та 21131 грн. 51 коп. судових витрат. В задоволені решти вимог відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Украгро НПК" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Черкаської області від 08.08.2017 скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 17.10.2017 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 05.09.2017).

21 вересня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник позивача подав пояснення по справі.

17 жовтня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник відповідача подав доповнення по справі.

В судовому засіданні 17.10.2017 оголошено перерву до 30.10.2017.

25 жовтня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник позивача подав відзив на доповнення по справі.

Розпорядженням від 30.10.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 30.10.2017, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. який не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК" на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017 по справі №925/864/17 до свого провадження.

В судове засідання 30.10.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

27 січня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "УкрАгро НПК", (постачальник) та Сільськогосподарським підприємством "Світанок" (покупець) укладено договір № 82 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язався поставити в обумовлені договором строки покупцеві товар (КАС-32), а покупець зобов'язався оплатити та прийняти цей товар (розд.1 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах повної попередньої оплати. Товар, що підлягає поставці, повинен бути повністю оплачений до 03 лютого 2017 року.

Відповідно до п. 2.1 Договору, загальна вартість товару складає 1 384 865 грн. 00 коп.

Пунктами 3.2, 3.3 Договору встановлено, що обов'язок постачальника поставити товар вважається виконаним з моменту надання товару в розпорядження покупця на умовах передбачених договором. Поставка товару має бути здійснена повністю чи окремими партіями за вибором постачальника до 10 квітня 2017 року.

Відповідно до п. 5.1 Договору, у випадку несвоєчасної поставки товару, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач здійснив попередню оплату товару в повному обсязі в сумі 1384865 грн. Відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, в строк до 10.04.2017 поставку товару не здійснив.

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зазначена норма є спеціальною нормою, яка регулює такі правовідносини та за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

При цьому, посилання апелянта на те, що спірні правовідносини регулюються ст. 1212 Цивільного кодексу, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки ґрунтуються на невірно тлумаченні апелянтом норм чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи.

27 квітня 2017 року позивач направив відповідачу вимогу №88 щодо повернення грошових коштів, сплачених в порядку попередньої оплати та відмову від Договору, в частині купівлі товару.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що відповідач суму попередньої оплати не повернув, товар на відповідну суму не поставив, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1384865 грн 00 коп - попередньої оплати, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, в зв'язку з простроченням відповідачем строків поставки товару, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 23903 грн. 15 коп. неустойки, 18003 грн. 24 коп. інфляційних втрат та 5235 грн. 92 коп. - 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих за несвоєчасне повернення авансу.

Щодо стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 5.1 Договору, у випадку несвоєчасної поставки товару, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Колегія суддів звертає увагу, що нарахування пені у контексті спірних правовідносин є цілком обґрунтованим, зважаючи на неналежне виконання відповідачем Договірних зобов'язань та вимог 5.1 Договору.

Доводи апелянта щодо невірного визначення періоду нарахування пені, в зв'язку з припиненням дії Договору 27.04.2017, колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.220 ГК України, ч.3 ст.612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 ст.622 ЦК України встановлено, що у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 ЦК України), боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Таким чином, відмова кредитора від прийняття простроченого виконання припиняє зобов'язання, оскільки припинення зобов'язання в силу відмови кредитора від прийняття простроченого виконання тягне і припинення зустрічного зобов'язання сторони, яка відмовилася від прийняття виконання.

Як зазначалось вище, 27.04.2017 позивач направив відповідачу вимогу № 88 щодо повернення грошових коштів, сплачених в порядку попередньої оплати та відмову від Договору, в частині купівлі товару.

Колегія суддів зазначає, що позивач, шляхом направлення зазначеної вимоги відмовився від прийняття простроченого виконання, тобто виконання втратило інтерес для кредитора, крім того, зазначив про повернення виконаного ним зобов'язання (сплачених грошових коштів), а відтак позивач фактично повідомив відповідача про припинення дії Договору.

При цьому, законодавством не визначено спеціального порядку для зміни або розірвання договорів, певного виду, зокрема договору поставки. Договором також не встановлено з якого моменту Договір припиняє свою дію, в зв'язку з односторонньою відмовою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що зобов'язання (договір) є припиненим з моменту одержання контрагентом повідомлення про односторонню відмову від нього (за аналогією з офертою та акцептом при укладенні договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав зазначену вимогу 04.05.2017, про що свідчить копія повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 43).

Таким чином розрахунок пені, в зв'язку з простроченням відповідачем строків поставки товару, на підставі п. 5.1 Договору за період з 11.04.2017 по 04.05.2017, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК" та скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017 по справі №925/864/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Украгро НПК" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017 по справі №925/864/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №925/864/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай