ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 листопада 2017 року Справа № 924/604/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Білошкап О.В.,
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика С.Ю., смт. Гоща Рівненської області
на ухвалувід 24.07.2017 Рівненського апеляційного господарського суду
у справі№ 924/604/17 господарського суду Хмельницької області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Рівне агро плюс" в особі ліквідатора Ващишиної О.В., смт. Гоща Рівненської області
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_7 с. Соснівка Хмельницької області
простягнення 2 839, 68 грн.
ВСТАНОВИВ:

Подана 22.08.2017 товариством з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика С.Ю. (далі - заявник) касаційна скарга на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 у справі № 924/604/17 не може бути розглянута Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору з касаційної скарги на апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається, заявником не надано доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги та одночасно заявлено клопотання про відстрочення його сплати у зв'язку з порушенням щодо нього ліквідаційної процедури та відсутністю коштів.

У той же час за нормою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою, зокрема, відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Європейський суд з прав людини в рішенні Креуз проти Польщі у справі 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У даному випадку заявником касаційної скарги є юридична особа - суб'єкт господарювання, який здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Обставина, пов'язана з банкрутством заявника, є виключно наслідком господарської діяльності останнього, тому така обставина сама по собі не може вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору.

Отже, з огляду на імперативні приписи ст. 8 Закону України "Про судовий збір" та практику Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у даному випадку сума судового збору за подання касаційної скарги становить 1 600 грн. (п.п. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"), тобто не є значною.

За таких обставин до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що є підставою для повернення касаційної скарги згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Також, згідно з ч. 1 ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів встановила, що вона подана на увалу Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 з пропуском встановленого процесуального строку для її подання, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті, у якому скарга направлена до Рівненського апеляційного господарського суду - 22.08.2017.

До касаційної скарги додане клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для її подання, яке мотивоване отриманням заявником копії оскаржуваної ухвали апеляційної інстанції лише 18.08.2017.

Відповідно до ст. 53 ГПК України Вищий господарський суд України може відновити пропущений строк у разі наявності поважних причин пропуску цього строку. При цьому, виходячи зі змісту згаданої статті, поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Враховуючи, що ГПК України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, оцінивши доводи та обставини, що наведені на обґрунтування клопотання про відновлення строку, колегія суддів прийшла до висновку щодо неповажності причин його пропуску, виходячи із наступного.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Як вбачається, копія ухвали від 24.07.2017 була надіслана сторонам 27.07.2017, тобто в межах строку, встановленого ст. 87 ГПК України, про що свідчить відмітка канцелярії суду на зворотному боці процесуального документа.

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 N 958, нормативні строки пересилання місцевої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку у межах області та між обласними центрами України становлять: день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа до поштової скриньки + три дні.

Враховуючи встановлений норматив, заявник повинен був отримати лист, надісланий судом 27.07.2017, не пізніше 01.08.2017, тобто своєчасно, в межах процесуального строку.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У підтвердження факту отримання копії ухвали 18.08.2017 заявник посилається виключно на власну відмітку про отримання, вчинену на першій сторінці ухвали, не надаючи при цьому в порушення вимог ст. 33 ГПК України поштового конверту, у якому відповідна ухвала надійшла заявнику.

Жодних інших обставин, які б об'єктивно свідчили про неможливість своєчасного звернення з касаційною скаргою, заявником не зазначено.

Таким чином, колегія суддів, не визнавши наведенні в клопотанні причини істотного пропуску встановленого законом процесуального строку для звернення з касаційною скаргою поважними, відмовляє в задоволенні заявленого клопотання про відновлення цього строку. У зв'язку з чим касаційна скарга підлягає поверненню на підставі п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 53, 86, 111, п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 у справі № 924/604/17.

2. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 у справі № 924/604/17.

3. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Пюс" в особі ліквідатора Котика С.Ю. повернути її заявнику.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді О.В. Білошкап

О.Є. Короткевич