ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.10.2017 Справа №905/2293/17

Суддя господарського суду Донецької області Кротінова О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-маркет, смт.Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, м.Краматорськ Донецької області, ,

про стягнення 121316,99 грн.,-

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АТБ-маркет, смт.Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №02/10-юр від 02.10.2017р. до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення суми заборгованості у розмірі 121316,99 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2293/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 06.10.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2293/17.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання із відповідачем договору про постачання електричної енергії №697 від 28.11.2007р., здійснення передоплати на виконання умов означеного договору у сумі на підставі виставлених рахунків Публічним акціонерним товариством ДТЕК Донецькобленерго, яка є невикористаною у звязку з не поставкою сплаченої електричної енергії, в обумовлений сторонами строк та заявленому обсязі, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі внесеної передплати у сумі 121316,99 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав у копіях: договір про постачання електричної енергії №697 від 28.11.2007р. разом із додатком №5 від 28.11.2007р. Порядок розрахунків до нього, рахунок №38/697 від 17.06.2014р., платіжне доручення №113483 від 07.07.2014р., документи, що підтверджують правовий статус підприємства позивача та відповідача, довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.509, 525, 526, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.172, 173, 174 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 15, 16, 44, 49, 54, 55, 57, 61, 82, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України.

31.10.2017р. позивачем представлено суду клопотання вих. №31/10 ЮР від 31.10.2017р. про долучення копій документів до матеріалів справи, до якого додано документи, наведені у переліку.

31.10.2017р. відповідачем представлено суду відзив б/н від 30.10.2017р. на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог; вказано, що спірний договір на даний час є діючим, позивач з письмовою заявою до відповідача про розірвання договору або зміни його умов не звертався, додаткові угоди не укладались; зазначено, що позивач не надав доказів припинення діяльності чи звільнення приміщення, розміщеного в м.Торез Донецької області; відповідно до умов договору відповідач має право кошти, що надійшли від позивача, зарахувати, як передплату на наступний розрахунковий період; ані договором, укладеним між сторонами, ані іншими нормами не встановлений строк повернення передоплати позивачу; сума у розмірі 121316,99грн. не є обґрунтованою; зауважено, що не має можливості надати документи, що підтверджують надання послуг з електропостачання та оплату за такі послуги за договором №697 від 28.11.2007р. у спірний період, у звязку з відсутністю доступу до архіву первинної документації та бухгалтерського обліку, що розташований на тимчасово окупованій території України; звернуто увагу, що відповідач не є боржником, який прострочив зобовязання, в свою чергу, позивач є прострочившим кредитором, отже, у відповідача не настало прострочення, оскільки зобовязання з постачання електричної енергії не може бути виконане, внаслідок дій позивача, у звязку з чим позивачем не можуть бути стягнуті сплачені грошові кошти.

До відзиву додано документи, наведені у переліку.

Представник позивача у судовому засіданні 31.10.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі; зазначив, що це є сума передоплати, яка є не використаною по теперішній час; вважає договір №697 від 28.11.2007р. про постачання електричної енергії чинним, з вимогою до відповідача про відмову від договору або його розірвання не звертався; пояснив, що не було звернення з повідомленням про неможливість споживання електричної енергії та не було направлено відповідачу вимогу повернути спірну суму; вказав про споживання електричної енергії у січні липні 2014р., у подальшому споживання електричної енергії не відбувалось, зважаючи на загальновідомі обставини у м.Торез Донецької області.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.10.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві б/н від 30.10.2017р. на позовну заяву.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2007р. між Відкритим акціонерним товариством ДТЕК Донецькобленерго (нині- Публічне акціонерне товариство ДТЕК Донецькобленерго) (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю АТБ-маркет (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №697, згідно з умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 85 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Оцінивши даний господарський договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм статті 275, 276 Господарського кодексу України, ст.712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України, Закону України Про електроенергетику, а також Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеними нормами матеріального права кореспондується стаття 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

Одночасно, статтею 662 Цивільного кодексу України встановлений обовязок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 654 Цивільного кодексу України регламентує, що зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як визначено п.1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Як вбачається з п.п. 1, 2 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, ч.1 ст.181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Пунктом 9.5 договору про постачання електричної енергії №697 від 28.11.2007р., що підписаний та скріплений печатками з обох сторін, останні погодили строк дії правочину до 31.12.2008р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодної із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України (абз.2 п.9.5 договору).

Пункт 4.5 додатку №5 від 28.11.2007р. Порядок розрахунків до договору №697 від 28.11.2007р. визначає, що розрахунки за електричну енергію здійснюються до початку розрахункового періоду шляхом перерахування Споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання попередньої оплати заявленого на розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії, включаючи ПДВ. Рахунок для здійснення попередньої оплати Постачальник надає Споживачу разом з остаточним рахунком за період, що на 2 місяці передує розрахунковому. У платіжному дорученні Споживач чітко вказує в розділі «призначення платежу»: за який вид нарахування проводиться оплата (види нарахувань вказані в п.4.1 та п.4.2); за який період здійснюється оплата; номер і дата укладеного договору про постачання електроенергії.

Відповідно до п.4.8 додатку у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду вартість спожитої електроенергії менше, ніж сума оплати, що надійшла за такий календарний місяць, залишок коштів зараховується як попередня оплата Споживача на наступні розрахункові періоди. Зазначений пункт діє виключно за умови відсутності заборгованості Споживача за попередній розрахункові періоди.

За умов п.7 додатку №5 «Порядок розрахунків» до договору остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого Постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного на підставі показів розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом) з урахуванням сум, що надійшли від споживача. За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №22 «Акт прийняття-передавання товарної продукції». Для проведення остаточного розрахунку Споживач у термін до 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РЕМ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання, якщо споживач здійснює оплату самостійно, та 10 банківських днів, якщо споживач здійснює оплату через свою головну структуру. В разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим Споживачем з дня його відправлення.

Матеріали справи містять рахунок №38/697 від 17.06.2014р., що виставлено відповідачем позивачу на суму 121316,99 грн. за серпень 2014р.

З представленої суду копії платіжного доручення №113483 від 07.07.2014р. слідує оплата за активну електроенергію за договором №697 згідно рахунку №38/697 від 17.06.2014р. за 08.2014р. у розмірі 121316,99 грн.

Отже, відбувалось отримання коштів відповідачем у межах та на підставі договору про постачання електричної енергії №697 від 28.11.2007р., тобто при наявності достатніх правових підстав.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, правовою підставою перерахування грошових сум є договір про постачання електричної енергії №697 від 28.11.2007р., яким обумовлена попередня оплата за активну електроенергію, що підпадає під правове регулювання ст.693 Цивільного кодексу України.

Одночасно доказів поставки електроенергії на суму 121316,99 грн. суду не представлено, як і відсутності заборгованості за договором №697 від 28.11.2007р. за минулі періоди, а також ненастання у майбутньому підстав для зарахування коштів споживача на наступні розрахункові періоди.

Стаття 693 Цивільного кодексу України Попередня оплата товару визначає передумови виникнення такого обов'язку як попередня оплата та строк його виконання, а також підстави, за яких можлива вимога її повернення та правові наслідки невиконання цього.

Так, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України встановлює право вимоги покупця передати оплачений товар або повернути суму попередньої оплати, у разі, якщо такий товар йому не поставлено в строк.

Визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми передоплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

При цьому, з наведеної норми матеріального права не вбачається пов'язаність виникнення права вимоги лише з порушенням зобов'язання з поставки товару у строк за винних дій продавця.

Беручи до уваги специфіку встановлених правовідносин, суд розцінює строк передачі товару, у спірному випадку, як такий, що існує на протязі дії договору.

Аналіз приведених положень чинного законодавства, у контексті спірних правовідносин, має наслідком визначити застосування ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України, як правову підставу повернення суми невикористаної попередньої оплати у зв'язку з фактичним її невикористанням у строки визначені договором, тобто відсутність потреби у виконанні цього обов'язку у майбутньому, з огляду на певні обставини, внаслідок яких припинились зобов'язання Постачальника перед Споживачем з постачання електричної енергії.

Однак, доказів припинення або розірвання договору №697 від 28.11.2007р. на дату звернення із позовом не надано, звернення позивачем з вимогою повернення відповідачем спірної суми не встановлено.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. Про судове рішення рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписом ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як вже було зазначено вище, за приписом ст.693 Цивільного кодексу України, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

Враховуючи факт наявності договірних відносин між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність у останнього права вимагати від відповідача повернення перерахованої попередньої оплати в означеній сумі.

На підставі викладеного, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 121316,99 грн. не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-маркет, смт.Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення суми заборгованості у розмірі 121316,99 грн., відмовити.

2. В судовому засіданні 31.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

4. Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2017р.

Суддя О.В. Кротінова