ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Справа № 908/948/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого,
Алєєвої І.В., Кравчука Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017
за скаргою стягувача на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
у справі№ 908/948/16 Господарського суду Запорізької області
за позовомВідкритого акціонерного товариства (змінено назву на Публічне акціонерне товариство) "Запоріжжяобленерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"
простягнення 284 637 962,93 грн. основного боргу за спожиту електричну енергію, 1 929 299,34 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 1 405 790,55 грн. річних процентів, 10 687 194,26 грн. пені.
У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

від ВДВС: Бігдан А.В. (представник за дов. від 25.09.2017);

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ВАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ № 008-32/18949 від 13.12.2016 р. із проханням: дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ про прийняття рішення щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визнати неправомірними; повідомлення від 23.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визнати недійсним; зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ прийняти до виконання наказ господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. № 13/113 та відкрити виконавче провадження.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.01.2017 р., залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 зазначену скаргу ВАТ "Запоріжжяобленерго" задоволено частково:

- визнано дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ про прийняття рішення щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірними;

- визнано недійсним повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.11.2016 р.

Ухвала суду в частині задоволення скарги стягувача мотивована тим, що стягувачем разом з вищезгаданою заявою були надані всі необхідні та достовірні матеріали, які необхідні для забезпечення виконання рішення, а у частині відмови у задоволенні - ненаділенням господарського суду повноваженнями виконання за державного виконавця функцій, наданих йому Законом України "Про виконавче провадження", оскільки відкриття виконавчого провадження можливе лише за умови виконання стягувачем певних дій, передбачених Законом.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 і ухвалу господарського суду Запорізької області від 18.01.2017 в частині задоволення скарги, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, приписів п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Скаржник зазначає, що до виконавчого документа, який пред'являється до виконання необхідно додавати оригінал довіреності, в якій будуть прописані відповідні повноваження, а не її завірена копія. При цьому, до виконавчого документа, який подано директором з питань правового забезпечення ОСОБА_5 не подано довіреність.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним відмовити у задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 р. у справі №908/948/16, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.2016 р., позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь позивача 284 637 962 грн. 93 коп. основного боргу, 206 700 грн. 00 коп. судового збору, припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення 1 929 299 грн. 34 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 1 405 790 грн. 55 коп. річних процентів, 10 687 194 грн. 26 коп. пені, виконання рішення розстрочено відповідно до визначеного рішенням графіку.

03.06.2016 р. на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 р. у справі №908/948/16 видано відповідні накази.

В подальшому, ВАТ "Запоріжжяобленерго" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ із заявою про примусове виконання рішення, до якої стягувачем додано оригінал наказу господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 р. № 908/948/16, оригінал платіжного доручення № 26469 від 15.11.2016 р. про сплату авансового внеску та завірену належним чином копію довіреності № 33 від 31.12.2015 р. на представника ОСОБА_6

23.11.2016 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Нещадим І.С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 794/20.1/10 на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 10 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2832/5).

Рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання обґрунтовано тим, що заяву про прийняття до виконання виконавчого документа подано директором з питань правового забезпечення ОСОБА_6 без надання довіреності, тобто вказана заява подана особою, не уповноваженою на здійснення відповідних дій.

Вказане повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу позивач оскаржив до суду.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних дій органом державної виконавчої служби) встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

У відповідності до пункту 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. №2832/5) заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини. До заяви про примусове виконання рішення, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження. На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Пунктом 10 Розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено перелік документів якими мають бути посвідчені повноваження представників сторін, а саме: довіреність фізичної особи; довіреність юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо); рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна; ордером, до якого обов'язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій; дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги або про надання правової допомоги. Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Оригінали документів, зазначених у цьому пункті, або належним чином засвідчені їх копії долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Після пересвідчення наявності у представника належним чином оформленої довіреності оригінал такої довіреності у разі потреби повертається представникові сторони виконавчого провадження. У випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред'явлення виконавчого документа на виконання, подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій. Обмеження повноважень представника на вчинення певної виконавчої дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно частини 3 статті 16 Закону України "Про виконавче провадження" представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України "Про виконавче провадження" представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

За приписами статей 245, 246 Цивільного кодексу України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в оскаржуваному повідомленні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ від 23.11.2016 р. відсутні посилання на належні підстави повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, а також не вказано в чому саме полягає допущене стягувачем порушення і яким нормам права не відповідає додана до заяви ВАТ "Запоріжжяобленерго" довіреність на представника підприємства.

Натомість, як було зазначено вище із заявою про примусове виконання рішення, стягувачем було надано завірену належним чином копію довіреності № 33 від 31.12.2015 р. на представника ОСОБА_6

Вказана довіреність № 33 від 31.12.2015 р. на представника стягувача - ОСОБА_6, видана ВАТ "Запоріжжяобленерго", відповідає вимогам чинного законодавства, була дійсною на момент звернення із відповідною заявою до органу Державної виконавчої служби, містить всі необхідні реквізити, з визначенням відповідних повноважень та засвідчена належним чином.

Беручи до уваги вищевикладене та з огляду на те, що до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ стягувачем були надані всі документи, які необхідні для забезпечення виконання судового рішення, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги ВАТ "Запоріжжяобленерго".

Посилання заявника касаційної скарги щодо необхідності надання саме оригіналу довіреності, в якій мають бути прописані відповідні повноваження представника, а не її завіреної копії, з посиланням на п. 10 Роділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, не можуть бути підставою для скасування ухвали та постанови у справі, оскільки у разі наявності сумнівів щодо наданої довіреності стягувача державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ не позбавлений права витребувати у стягувача оригінали довіреності або документів, що уповноважують особу на представництво та здійснити заходи задля виконання судового рішення.

Згідно з п.1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення коли визнає, що вони прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги, не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних ухвалі та постанові, і не можуть бути підставою для їх зміни чи скасування, оскільки вони відповідають чинному законодавству України і обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 у справі № 908/948/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді: І.В. Алєєва

Г.А. Кравчук