УХВАЛА

30.10.2017Справа № 925/700/15

За скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»
На діїПодільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

По справі № 925/700/15

За позовомЧигиринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області
ДоПублічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі Черкаської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»
Простягнення 545 972,54 грн.
Суддя Спичак О.М.

Без виклику представників сторін:

від стягувача: не з'явився;

від боржника: Баженков А.В. - за довіреністю;

від ДВС: не з'явився

Обставини справи :

Управління Пенсійного фонду України в Кам'янському районі Черкаської області звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі Черкаської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (з урахуванням уточнюючої позовної заяви від 15.04.2015 року) про стягнення 545 972,54 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20.04.2015 року було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.05.2015 року.

13.07.2015 у справі № 925/700/15 винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А, ) на користь Управління Пенсійного фонду України в Кам'янському районі Черкаської області (20800, Черкаська обл., м. Кам'янка, ІІ пров. Ватутіна, 4) 523 446 (п'ятсот двадцять три тисячі чотириста сорок шість) грн. 42 коп. - заборгованості. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі Черкаської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2015 по справі № 925/700/15.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 по справі № 925/700/15 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2015 по справі № 925/700/15 - без змін.

09.12.2015 на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 13.07.2015 по справі № 925/700/15 судом видано відповідний наказ.

13.09.2017 від Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до Господарського суду м. Києва була подана скарга на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій скаржник просить:

- зупинити виконавче провадження ВП № 54185980 до моменту розгляду судом скарги ПАТ «Банк «Київська Русь»;

- визнати незаконними дії/рішення Головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ільницького І.В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 05.09.2017 року ВП № 54185980;

- визнати недійсною постанову про арешт майна боржника від 05.09.2017 року ВП № 54185980;

- скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ільницького І.В. від 05.09.2017 «Про арешт майна боржника», винесену в межах виконавчого провадження № 54185980 з примусового виконання наказу Чигиринського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області про стягнення з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь Управління Пенсійного фонду України в Кам'янському районі Черкаської області 523 446,42 грн. - заборгованості.

Ухвалою суду від 29.09.2017 розгляд скарги було призначено на 20.10.2017.

Представники боржника у судовому засіданні 20.10.2017 надали усні пояснення з приводу поданої скарги, відповідно до яких просили суд її задовольнити.

Представники стягувача та ВДВС у судове засідання 20.10.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представників стягувача та відділу ДВС, а також необхідністю витребувати додаткові докази по справі, суд відклав розгляд зазначеної скарги до 30.10.2017.

Представник боржника у судовому засіданні 30.10.2017 надав усні пояснення з приводу поданої скарги, відповідно до яких останню підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представники стягувача та ВДВС у судове засідання 30.10.2017 не з'явилися, вимоги ухвали суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Як встановлено судом, 10.07.2017 Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 54185980 з виконання наказу № 925/700/15 виданого 09.12.2015.

Також 26.07.2017 Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 54185980 з виконання наказу № 925/700/15 виданого 09.12.2015.

Проте, всупереч норм Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника не направлялися та про їх наявність боржник дізнався з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про публічні обтяження.

05.09.2017 Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про арешт майна боржника № ВП 54185980 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 925/700/15 виданого 09.12.2015.

Разом з тим, боржник вважає вищезазначену постанову недійсною та просить суд її скасувати з огляду на те, що всупереч Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем арешт накладено на все майно без врахування меж стягуваної суми.

Також скаржником наголошувалось на тому, що постанова про арешт майна боржника на його адресу направлена не була, що є грубим порушенням норм ч. 3 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст. 4-5, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004 Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.13 вказаного нормативно-правового акту під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Порядок накладення арешту на майно та грошові кошти боржника визначено ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 54185980, державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ільницьким Іваном Васильовичем, постановою від 05.09.2017 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Проте суд зауважує, що накладення арешту на все майно боржника в повному обсязі суперечить вимогам ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», так як накладання арешту на все майно має обмежуватись сумою стягнення з урахуванням виконавчого збору.

Крім того, судом зазначається, що визнання судом недійсними постанов про відкриття виконавчого провадження має наслідком визнання недійсною постанови про накладення арешту від 05.09.2017 в межах виконавчого провадження № 54185980.

Згідно з п.9.13 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

У відповідності до частини 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У зв'язку з тим, що Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві були порушенні вимоги статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», то суд визнає дії з винесення постанови про арешт майна боржника № 54185980 від 05.09.2017 неправомірними, а відповідну постанову недійсною.

В свою чергу, суд відмовляє в задоволенні скарги в частині прохання суду зупинити виконавче провадження ВП № 54185980 до моменту розгляду судом скарги ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки нормами чинного Господарського процесуального кодексу України не передбачено право (повноваження) суду зупиняти хід виконавчого провадження, у зв'язку з розглядом скарг на дії (бездіяльність) виконавців.

Щодо вимоги скаржника про скасування постанови Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника № 54185980 від 05.09.2017, то суд відмовляє в її задоволенні з огляду на те, що суд, виявивши порушення в діяльності органу ДВС, наслідки таких неправомірних дій визнає недійсними, а не скасовує.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу задовольнити частково.

2. Визнати дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 05.09.2017 ВП № 54185980 незаконними.

3. Визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника від 05.09.2017 ВП № 54185980.

4. В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Суддя О.М. Спичак