ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"31" жовтня 2017 р. Справа № 918/650/17

Суддя Марач В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське зерно"

до відповідача ОСОБА_1 підприємство "КОМП і КА"

про стягнення заборгованості за договором поставки, пені та 10% річних за порушення строків оплати товару в сумі 52 537,73 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача : не з"явився.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" (далі-Позивач) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до Приватного підприємства "КОМП і КА" (далі-Відповідач) в якому просить стягнути з останнього 45 434, 52 грн. заборгованості, 1 901, 43 грн. 10 % річних та 5 201, 78 грн. пені.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що на підставі Договору поставки № 15/12/16-ПБ від 15.12.2016 р. поставив Відповідачу товар на загальну суму 220 337, 01 грн., вартість якого останнім сплачена лише частково.

Представник позивача в судовому засіданні 31.10.2017 року позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві та просив позов задоволити.

Відповідач явку представника в судові засідання 17.10.2017 р. та 31.10.2017 р. не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Розглянувши документи і матеріали, які подані позивачем, заслухавши пояснення представника позивача, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому господарський суд керувався наступним.

15 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" (Постачальник) та ОСОБА_1 підприємством "КОМП і КА" (Покупець) було укладено Договір поставки № 15/12/16-ПБ (далі-Договір), за умовами якого Постачальник зобовязується передати у власність Покупця білково-мінерально-вітамінні добавки, комбікорм (насипом або фасовані в мішки), премікси, інший товар за погодженням сторін (далі-Товар), а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, передбачених цим Договором (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору найменування ОСОБА_3, його кількість, ціна ОСОБА_3 за одиницю і по позиціях вказуються у видаткових накладних Постачальника на ОСОБА_3.

Сторони домовилися, що усі видаткові накладні, за якими Постачальник поставив Покупцеві ОСОБА_3 протягом терміну дії цього Договору, відносяться до цього Договору, якщо інше не випливає з відміток або тексту накладних (п.2.2. Договору).

Розділом 3 Договору сторони погодили умови поставки, зокрема поставка ОСОБА_3 здійснюється партіями протягом усього терміну дії цього Договору, терміни поставки конкретних партій ОСОБА_3 узгоджуються сторонами додатково шляхом підписання відповідних додаткових угод або здійсненням конклюдентних дій сторін (дій спрямованих на виконання зобов'язання або таких, що свідчать про прийняття виконання зобов'язання з боку контрагента), пов'язаних з передачею-прийманння ОСОБА_3.

Ціна ОСОБА_3, що поставляється відповідно до договору, вказується у видаткових накладних Постачальника. Загальна вартість Договору визначається як вартість ОСОБА_3, поставка якого здійснюється відповідно до видаткових накладних Постачальника (п. 4.1,.4.2 Договору).

Договір набуває чинності з 15.12.16 р. по 31.12.17 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному Договору. (п. 11.2. Договору).

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання Договору Позивач передав товар, а Відповідач отримав товар згідно видаткових накладних № РН-0000655 від 17.01.17 р. на суму 42 847, 01 грн., № РН-0000469 від 12.01.17 р. на суму 20 350, 01 грн., № РН-0014593 від 27.12.16 р. на суму 51 487, 51 грн., № РН-0014334 від 22.12.16 р. на суму 20 625, 00 грн., № РН-0014382 від 22.12.16 р. на суму 40 049, 99 грн., № РН-0014278 від 20.12.16 р. на суму 18 539, 99 грн., № РН-0014070 від 15.12.16 р. на суму 26 437, 50 грн. загальною вартістю 220 337 грн. 01 коп. (а.с. 9-12).

Видаткові накладні підписані уповноваженими особами та скріплені печатками Відповідача, крім того Відповідачем були видані Довіреності № 6 від 09.01.17 р. та № 13 від 15.12.16 р. на отримання ОСОБА_3 від Позивача.

Матеріали справи містять копію акту звірки станом на 01.04.2017 року, який підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками, з якого вбачається заборгованість за Відповідачем в сумі 45 434, 52 грн. (а.с. 15).

20.06.2017 року Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія щодо погашення заборгованості в сумі 45 434, 52 грн. Відповіді на дану претензію Відповідач не надав. Копії претензії та квитанції органу поштового зв'язку наявні в матеріалах справи (а.с. 20-22).

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Оскільки вказані видаткові накладні та видані довіреності містять найменування сторін, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, відповідно до п. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата ОСОБА_3 Покупцем здійснюється в порядку 100 % оплати вартості даної партії ОСОБА_3 (відповідно до видаткової накладної) не пізніше дати поставки конкретної партії ОСОБА_3. Датою поставки конкретної поставки ОСОБА_3 є дата видаткової накладної Постачальника.

Відтак, отримавши від Позивача ОСОБА_3 за видатковими накладними, у Відповідача, на підставі ст. 692 ЦКУ та інших вищенаведених його норм, виникло зобов"язання по оплаті її вартості з моменту її отримання.

Однак всупереч умовам Договору, вартість отриманого товару Відповідач оплатив частково в розмірі 174 902, 49 грн. Відтак, сума основного боргу Відповідача складає 45 434 грн. 52 коп.

На час розгляду справи доказів сплати Відповідачем заборгованості Позивачу в сумі 45 434 грн. 52 коп. матеріали справи не містять.

На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 45 434 грн. 52 коп. заборгованості обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Також у звязку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обовязку щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар Позивач просить суд стягнути з Відповідача 10% річних в сумі 1 901, 43 грн. за період з 18.01.2017 р. по 20.06.2017 р. та 5 201, 78 грн. пені за період з 18.01.2017 р. по 20.06.2017 р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 8.3 Договору сторони передбачили, що у разі прострочення здійснення плати за партію ОСОБА_3, що поставляються, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої до оплати суми.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника. Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши поданий розрахунок, судом встановлено, що розрахунок здійснено Позивачем арифметично вірно, відповідно до чинного законодавства, відтак суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 10% річних у розмірі 1 901, 43 грн. за період з 18.01.2017 р. по 20.06.2017 р.

Також у звязку з неналежним виконанням Відповідачем покладеного на нього обовязку щодо своєчасного розрахунку за отриманий ОСОБА_3, Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню в розмірі 5 201, 78 грн. грн. за період з 18.01.2017 р. по 20.06.2017 р.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши поданий розрахунок пені судом встановлено, що розрахунок пені проведено арифметично неправильно, у зв'язку з чим вимога позову в цій частині підлягає частковому задоволенню в сумі 5 165 грн. 84 коп. за період з 18.01.2017 р. по 20.06.2017 р.

Поняття і види доказів викладені у статті 32 ГПК України, згідно якої доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 36 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 33 та частини 2 статті 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Позивач довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості Відповідача в сумі 45 434, 52 грн. за поставлений ОСОБА_3, а відтак позовні вимоги Позивача грунтуються на договорі та законі, і, відповідно, підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-36, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "КОМП і КА" (35600, АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське зерно" (36007, м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 32-а, ) 45 434 (сорок п'ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 52 коп. заборгованості, 10% річних в розмірі 1 901 (одну тисячу дев'ятсот одну) грн. 43 коп., пені в розмірі 5 165 (п'ять тисяч сто шістдесят п'ять) грн. 84 коп. та 1 598 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 90 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "02" листопада 2017 року.

Суддя Марач В.В.