ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Справа № 913/191/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Малетича М.М.,

Сибіги О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12 липня 2017 року

у справі № 913/191/17

господарського суду Луганської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз"

про стягнення 33 210 990,91 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Некрасов Д.А.

від відповідача: Вєдєрнікова О.С., Бруль А.С.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про стягнення 33 210 990,91 грн., з яких:

16 283 188,10 грн. - сума заборгованості з оплати наданих протягом грудня 2015 року та березня-грудня 2016 року послуг згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н28 від 27 вересня 2011 року;

10 221 660,22 грн. - сума пені;

997 591,92 грн. - сума трьох відсотків річних від простроченої суми;

5 708 550,67 грн. - сума інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті наданих позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за грудень 2015 року та за березень-грудень 2016 року, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворився борг, який підлягає стягненню. Крім того, як стверджує позивач, за порушення виконання договірних зобов'язань зі своєчасної та повної оплати наданих послуг, відповідач відповідно до ст. ст. 611, ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов договору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми, а також пеню в розмірах, передбачених договором.

Рішенням господарського суду Луганської області від 15 травня 2017 року (суддя Дмітрієва К.С.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Луганськгаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" заборгованість за надані послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у сумі 10 463 997,10 грн., пеню у сумі 13 056,27 грн., 3% річних у сумі 997 557,92 грн., інфляційні втрати в сумі 5 708 550,67 грн. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості у сумі 5 819 191,00 грн. припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив з того, що заборгованість з оплати наданих в 2016 року послуг з транспортування природного газу була погашена після порушення провадження у справі та до винесення рішення у справі частково за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України в сумі 5 819 191,00 грн. на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 1395/У від 22 лютого 2017 року, № 1489/У від 10 березня 2017 року та № 2034/У від 23 березня 2017 року, укладених між сторонами у справі та іншими учасниками взаєморозрахунків, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність предмету спору в цій частині позовних вимог та припинив проводження у справі на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Разом з цим, суд визнав доведеним обставини невиконання відповідачем зобов'язань з оплати наданих позивачем послуг з транспортування природного газу в грудні 2015 року та в березні-грудні 2016 року на суму 10 463 997,10 грн., у зв'язку з чим задовольнив позовні вимоги в цій частині за зазначену суму та відхилив посилання відповідача на спільні протокольні рішення, які не є чинними та не були профінансовані.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення пені за період з 21 січня 2014 року по 21 лютого2017 року, суд, керуючись положеннями ст. 218, ч. 4 ст. 219 ГК України, ст. 617 ЦК України та умовами п. 8.1. укладеного між сторонами у справі договору на транспортування природного газу виходив з того, що відповідач частково звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань за договором у зв'язку з настанням на території проведення антитерористичної операції в Луганській області з 07 квітня 2014 року форс-мажорних обставин, які тривають і по теперішній час, і такі форс-мажорні обставини засвідчені належним чином - наданим відповідачем сертифікатом ТПП України № 663 від 26 вересня 2014 року. З огляду на викладене, суд відмовив у стягненні пені, нарахованої позивачем після 07 квітня 2014 року та стягнув пеню, нараховану за період з 21 лютого 2014 року по 06 квітня 2014 року, який не підпадає під дію форс-мажорних обставин, здійснивши при цьому її перерахунок, оскільки позивачем було неправильно визначено початок періоду прострочення для нарахування пені за зобов'язаннями січня-лютого 2014 року та безпідставно було включено в розрахунок пені день фактичної сплати заборгованості.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивач неправильно визначив початок періоду прострочення для нарахування трьох відсотків річних та період, за який стягуються інфляційні втрати, у зв'язку з чим провів перерахунок зазначених сум та задовольнив позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат частково.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12 липня 2017 року (склад колегії суддів: Татенко В.М. - головуючий, Марченко О.А., Радіонова О.О.) змінено рішення господарського суду Луганської області від 15 травня 2017 року в частині стягнутої суми основного боргу за надані послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу та суми щодо якої провадження у справі припинено, у зв'язку з чим пункти другий та третій резолютивної частини рішення викладено в іншій редакції, відповідно до якої стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" заборгованість за надані послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у сумі 10 454 321,53 грн., пеню у сумі 13 056,27 грн., 3% річних у сумі 997 557,92 грн., інфляційні втрати в сумі 5 708 550,67 грн. Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу 5 828 866,57 грн. припинено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду, однак, дійшов висновку про те, що сума основного боргу має бути зменшена на суму 9 675,57 грн., на яку між сторонами відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв'язку з чим позивачем відповідачу була надіслана відповідна заява № 4681/12-004 від 07 квітня 2017 про припинення зобов'язань зарахуванням, чого не було враховано місцевим господарським судом.

Не погодившись із зазначеною постановою, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12 липня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено господарськими судами, 27 вересня 2011 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та п.1.2. Статуту ПАТ "Укртрансгаз" є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач, газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (відповідач, замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н28 (далі за текстом - договір), відповідно до п.1.1. якого газотранспортне підприємство зобов'язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Відповідно до п.10.1. договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Судами встановлено, що зазначений договір на транспортування природного газу продовжувався сторонами на кожний наступний календарний рік.

В пункті 1.2. договору сторони визначили розмір планового обсягу транспортування природного газу, який змінювався шляхом укладення між сторонами додаткових угод до договору. Так, в додатковій угоді №3 від 03 лютого 2014 року до договору сторони визначили розмір річного планового обсягу транспортування природного газу замовника у 2014 році в кількості 900 660,443 тис. куб.м. з розподіленням його по місяцях та в залежності від категорій споживачів природного газу.

Згідно з підпунктами 2.11.1., 2.11.4. пункту 2.11. договору послуги з транспортування природного газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг), які є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника із газотранспортним підприємством.

Згідно з п. 4.1. розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, затвердженими Національною комісією регулювання електроенергетики України. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про діючі тарифи на своєму офіційному веб - сайті та в засобах масової інформації.

Тарифи, визначені в п. 4.1. цього договору, є обов'язковими для сторін з моменту введення їх в дію. Визначена на їх основі вартість послуг буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами цього договору (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.5. договору оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсоткової попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На виконання умов зазначеного договору та додаткових угод до нього позивачем в грудні 2015 року та протягом березня - грудня 2016 року було надано послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в загальному обсязі 219 312,208 тис. куб. м. на загальну суму 30 793 042,29 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Однак, відповідач свої зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг виконав несвоєчасно та не в повному обсязі. Відповідач оплатив лише частково послуги, надані в грудні 2015 року, сплативши 13 445 416,96 грн та в березні 2016 року, сплативши 1 064 437,23 грн., внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 16 283 188,10 грн., стягнення якої і є предметом спору у даній справі.

Судами також встановлено, що у період з грудня 2015 року по лютий 2017 року між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Рубіжанської міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством "Рубіжнетеплокомуненерго", ПАТ "Луганськгаз", ПАТ "Укртрансгаз" та НАК "Нафтогаз України" було підписано 5 спільних протокольних рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, а саме:

1) № 1395/У від 22 лютого 2017 року на суму 2 470 956,00 грн.,

2) № 1489/у від 10 березня 2017 року на суму 348 235,00 грн.,

3) № 2033/у від 23 березня 2017 року на суму 9 809 442,00 грн.,

4) № 2034/у від 23 березня 2017 року на суму 3 000 000,00 грн.,

5) № 2287/у від 19 квітня 2017 року на суму 400 000,00 грн., предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі за текстом - Спільні протокольні рішення).

Відповідно до умов зазначених Спільних протокольних рішень сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за отримані за договором № /Н28 від 27 вересня 2011 року протягом 2016 років послуги з транспортування природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Пунктом 5.2. Спільних протокольних рішень передбачено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями.

Натомість в п. 5.3. Спільних протокольних рішень сторони визначили, що спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Судами встановлено, що спільні протокольні рішення № 1395/У від 22 лютого 2017 року, № 1489/у від 10 березня 2017 року та № 2034/у від 23 березня 2017 року були профінансовані. На їх виконання позивачу 23 березня 2017 року було перераховано 2 470 956,00 грн. та 348 235,00 грн, а також 12 травня 2017 року 3 000 000,00 грн., а всього: 5 819 191,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 228 та № 229 від 22 березня 2017 року та № 250 від 12 травня 2017 року. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що між сторонами відбувся взаємозалік зустрічних однорідних вимог на суму 9 675,57 грн.

Суди задовольнили позовні вимоги про стягнення суми заборгованості з оплати наданих послуг з транспортування природного газу частково, оскільки встановили, що частина заборгованості була погашена після звернення позивача до суду з даним позовом та до прийняття рішення у даній справі шляхом сплати боргу за зазначеними Спільними протокольними рішенням та шляхом зарахування зустрічних вимог між сторонами.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки судів передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Згідно зі ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Відповідно до механізму взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеним Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами. Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у даній справі щодо розрахунків за транспортування магістральними газопроводами) зазнають імперативного регулюючого впливу держави шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, Постанову КМУ №20 від 11 січня 2005 року. Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Оформлення та підписання в конкретному випадку Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків стосується розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, що є процедурою реалізації права.

Отже, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за надання послуг з транспортування природного газу за укладеним між сторонами у справі договором № /Н28 від 27 вересня 2011 року.

Однак, суди наведеного не прийняли до уваги, у зв'язку з чим дійшли передчасного висновку про те, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Крім того, для застосування санкцій, передбачених договором та наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями, які компенсує держава, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених сторонами Спільними протокольними рішеннями

Підписавши Спільні протокольні рішення, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за надання послуг з транспортування природного газу за договором № /Н28 від 27 вересня 2011 року, а отже відсутні підстави для застосування в цій частині санкцій, передбачених умовами договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, чого також не було враховано судами попередніх інстанцій, у зв'язку з чим суди дійшли помилкових висновків про наявність підстав для нарахування та стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, а також пені.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 917/2520/14, від 07 жовтня 2015 року у справі № 917/2520/14.

Відповідно до ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, висновки судів попередніх інстанцій є помилковими, оскільки не узгоджуються з висновками щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, викладеними у постановах Верховного Суду України,.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене рішення господарського суду Луганської області від 15 травня 2017 року та постанови підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін, з'ясувати які Спільні протокольні рішення стосувались заявленого позивачем до стягнення спірного періоду заборгованості, чи подавались відповідачем на виконання Спільних протокольних рішень Головному управлінню ДКС України у Луганській області платіжні доручення, які Спільні протокольні рішення були профінансовані та чи залишилась у відповідача заборгованість з оплати послуг з транспортування природного газу за договором № /Н28 від 27 вересня 2011 року перед позивачем за спірний період, заявлений до стягнення, погашення якої не було передбачено Спільними протокольними рішеннями.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" задовольнити частково.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12 липня 2017 року та рішення господарського суду Луганської області від 15 травня 2017 року у справі № 913/191/17 скасувати.

3. Справу № 913/191/17 передати на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Головуючий І.А. Плюшко

Судді: М.М. Малетич

О.М. Сибіга