РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017Справа №910/17429/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»
доПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця»
простягнення 31 466,99 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;
відповідача:Гарбузова Т.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач) про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 31 466,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором перевезення вантажу, а саме незабезпечення залізницею збереження вантажу в процесі перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у розмірі вартості втраченого вантажу на суму 31 466,99 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.10.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 06.11.2017.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав витребувані ухвалою суду документи та заяву про розгляд справи без участі представника.

Представник відповідача у судове засідання з'явилась, надала пояснення по суті спору та подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав ненадання належних доказів в підтвердження завданих збитків, а також подала заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно з п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на неявку представника позивача, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні складався протокол, який долучений до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (вантажовласник) (в подальшому реорганізовано в приватне акціонерне товариство) укладено договір № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1 Договору вантажовласник зобов'язався пред'являти виконавцю у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним, або прибувають на його адресу. В свою чергу, у п. 2.2 Договору виконавець зобов'язався приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додатку до цього договору.

У розділі 3 Договору сторони передбачили порядок проведення розрахунків за надані виконавцем послуги.

Згідно з пунктом 7.1 Договору виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за умови наявності коштів на його особовому рахунку.

Пунктом 7.4 Договору визначено строк його дії до 31.12.2016.

На виконання договору № 245/108/16 Сб від 01.02.2016, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Авдіївсьий Коксохімічний Завод» та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», 29.05.2016 на станцію призначення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці надійшов вантаж, а саме Кокс доменний, одержувачем якого є позивач, що підтверджується залізничною накладною № 48415822 від 24.05.2016.

На станції одержувача залізницею проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено, що частину товару у вагонах № 53542734, № 55199368, № 56316441, № 62403183, № 60034782 та № 52187598 було втрачено, про що складено комерційні акти № 724976/449, № 724977/450, № 724978/451, № 724979/452, № 724980/453, № 724981/454 від 29.05.2016, відповідно.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 31 466,99 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, положень Закону України «Про залізничний транспорт».

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі (ч. 3 ст. 307 Господарського кодексу України).

Матеріалами справи (накладна № 48415822 від 24.05.2016) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) від Публічного акціонерного товариства «Авдіївсьий Коксохімічний Завод» (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення - Маріуполь - Сортувальний.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (надалі - Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як встановлено судом вище, за результатами зважування вантажу, який перевезено згідно з накладною № 48415822 від 24.05.2016, виявлено його часткову втрату у вагонах № № 53542734, № 55199368, № 56316441, № 62403183, № 60034782 та № 52187598, на підтвердження чого перевізником складено відповідні комерційні акти, зокрема:

- зі змісту комерційного акту № 724976/449 від 29.05.2016 вбачається, що на підставі акту загальної форми станції Маріуполь-Сортувальний № 1-162 від 29.05.2016 проведено комісійне перезважування вагону № 53542734. За документами значиться вантаж - кокс доменний (вологий), навалом, вагою нетто 40 150 кг., брутто не вказано, тара - 22 500 кг. При зважуванні вага брутто склала 60 600 кг., тара с бруса - 22 500 кг., нетто склала 38 100 кг, що менше на 2 050 кг. Навантаження у вагоні вище рівня бортів за 200-300 мм, шапкообразна. Вантаж марковано повздовжньою полосою вздовж вагона вапном. З лівої сторони по ходу поїзда над 6-7 люками є виїмка розміром 4 000 мм х 1 500 мм х 400-500 мм в глиб вагону. Маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон прибув у справному стані.

- зі змісту комерційного акту № 724977/450 від 29.05.2016 вбачається, що на підставі акту загальної форми станції Маріуполь-Сортувальний № 1-152 від 29.05.2016 проведено комісійне перезважування вагону № 55199368. За документами значиться вантаж - кокс доменний (вологий), навалом, вагою нетто 45 150 кг., брутто не вказано, тара - 23 800 кг. При зважуванні вага брутто склала 66 800 кг., тара с бруса - 23 800 кг., нетто склала 43 000 кг, що менше на 2 150 кг. Навантаження у вагоні вище рівня бортів за 200-300 мм, шапкообразна. Вантаж марковано повздовжньою полосою вздовж вагона вапном. З лівої сторони по ходу поїзда над 2 люком є виїмка розміром 2 000 мм х 1 000 мм х 500 мм в глиб вагону. Маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон прибув у справному стані.

- зі змісту комерційного акту № 724978/451 від 29.05.2016 вбачається, що на підставі акту загальної форми станції Маріуполь-Сортувальний № 1-152 від 29.05.2016 проведено комісійне перезважування вагону № 56316441. За документами значиться вантаж - кокс доменний (вологий), навалом, вагою нетто 43 450 кг., брутто не вказано, тара - 23 000 кг. При зважуванні вага брутто склала 64 200 кг., тара с бруса - 23 000 кг., нетто склала 41 200 кг, що менше на 2 250 кг. Навантаження у вагоні вище рівня бортів за 200-300 мм, шапкообразна. Вантаж марковано повздовжньою полосою вздовж вагона вапном. З лівої сторони по ходу поїзда над 1 люком є виїмка розміром 2 000 мм х 1 500 мм х 300-400 мм в глиб вагону, над 7 люком є виїмка розміром 2 000 мм х 1 500 мм х 400-500 мм в глиб вагону. Маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон прибув у справному стані.

- зі змісту комерційного акту № 724979/452 від 29.05.2016 вбачається, що на підставі акту загальної форми станції Маріуполь-Сортувальний № 1-152 від 29.05.2016 проведено комісійне перезважування вагону № 62403163. За документами значиться вантаж - кокс доменний (вологий), навалом, вагою нетто 52 750 кг., брутто не вказано, тара - 24 300 кг. При зважуванні вага брутто склала 74 450 кг., тара с бруса - 24 300 кг., нетто склала 50 150 кг, що менше на 2 600 кг. Навантаження у вагоні вище рівня бортів за 200-300 мм, шапкообразна. Вантаж марковано повздовжньою полосою вздовж вагона вапном. З лівої сторони по ходу поїзда над 1 люком є виїмка розміром 2 000 мм х 2 000 мм х 300-400 мм в глиб вагону, над 6-7 люками є виїмка розміром 4 000 мм х 1 500 мм х 400-500 мм в глиб вагону. Маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон прибув у справному стані.

- зі змісту комерційного акту № 724980/453 від 29.05.2016 вбачається, що на підставі акту загальної форми станції Маріуполь-Сортувальний № 1-152 від 29.05.2016 проведено комісійне перезважування вагону № 60034782. За документами значиться вантаж - кокс доменний (вологий), навалом, вагою нетто 41 850 кг., брутто не вказано, тара - 23 500 кг. При зважуванні вага брутто склала 63 300 кг., тара с бруса - 23 500 кг., нетто склала 39 800 кг, що менше на 2 050 кг. Навантаження у вагоні вище рівня бортів за 200-300 мм, шапкообразна. Вантаж марковано повздовжньою полосою вздовж вагона вапном. З лівої сторони по ходу поїзда над 7 люком є виїмка розміром 2 000 мм х 1 500 мм х 500-600 мм в глиб вагону. Маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон прибув у справному стані.

- зі змісту комерційного акту № 724981/454 від 29.05.2016 вбачається, що на підставі акту загальної форми станції Маріуполь-Сортувальний № 1-152 від 29.05.2016 проведено комісійне перезважування вагону № 52187598. За документами значиться вантаж - кокс доменний (вологий), навалом, вагою нетто 40 050 кг., брутто не вказано, тара - 23 600 кг. При зважуванні вага брутто склала 60 900 кг., тара с бруса - 23 600 кг., нетто склала 37 300 кг, що менше на 2 750 кг. Навантаження у вагоні вище рівня бортів за 200-300 мм, шапкообразна. Вантаж марковано повздовжньою полосою вздовж вагона вапном. З лівої сторони по ходу поїзда над 7 люком є виїмка розміром 2 000 мм х 2 000 мм х 600-700 мм в глиб вагону. Маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон прибув у справному стані.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно зі ст. ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

За висновками суду, всупереч викладеним вище нормам закону, враховуючи обставини, встановлені у комерційних актах № 485604/294 від 11.04.2017 та № 485604/296 від 11.04.2017, відповідачем не було спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду копію рахунку-фактури № 90926188 від 24.05.2016 та сертифікати якості на партії № 18296 від 24.05.2016, № 18295 від 24.05.2016 та № 17266 від 23.05.2016, які складено відправником - Публічним акціонерним товариством «Авдіївсьий Коксохімічний Завод».

Позивачем правомірно враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. «г» ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 2% від маси вантажу, оскільки з перевізних документів вбачається, що вантаж - горішок коксовий був відправлений у вологому стані.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, господарським судом встановлено, що такий розрахунок є вірним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 31 466,99 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд вважає позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 31 466,99 грн. правомірними та обґрунтованими.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем було подано письмову заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013).

Частинами 1, 2 статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Згідно зі п. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відповідно до п. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу;

в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення - для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні;

г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу;

д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу;

е) після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень.

В даному випадку підставою відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 48415822 від 24.05.2016, є комерційні акти № 724976/449, № 724977/450, № 724978/451, № 724979/452, № 724980/453, № 724981/454 від 29.05.2016, з часу складання яких і починається перебіг строку позовної давності.

Отже, шестимісячний термін для пред'явлення даного позову сплив 29.11.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява направлена до суду засобами поштового зв'язку 02.10.2017, що підтверджується календарним штемпелем поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Таким чином, позов пред'явлено з пропуском встановленого строку.

Відповідно до частин 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про відновлення пропущеного строку, в якій заявник просив суд визначити причину пропуску процесуального строку, передбаченого Статутом залізниць України, для подачі позову поважною та відновити пропущений строк.

Обгрунтовуючи вказану заяву позивач посилається на неоднозначну позицію судів України стосовно правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» в частині зобов'язань ДП «Донецька залізниця», у зв'язку з чим позивачем подано позов до господарського суду Донецької області про стягнення збитків у розмірі 31 466,99 грн. з Державного підприємства «Донецька залізниця».

Частиною 1 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тож, пропуск процесуального строку в процесуальному праві - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Отже, наведена норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V Господарського процесуального кодексу України (п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році").

У постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 17.01.2006 № 3/376(5/323) зазначено, що Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Проте, суд зазначає, що позивачем не наведено обставин які з об'єктивних, незалежних від нього підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову до ПАТ «Українська залізниця», тобто позивач не був позбавлений можливості пред'явити даний позов в межах встановленого строку позовної давності, а тому клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив, а поважність причин його пропуску судом не встановлено, то позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 31 466,99 грн., задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2017.

Суддя В.П. Босий