РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3306/17 30.10.17 р.

За позовом Ферреро С.п.А. (FERRERO S.p.A.)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про припинення порушення прав на торговельні марки та заборону

використання торговельних марок

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю № б/н від 15.01.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді у господарському суді міста Києва перебуває справа №910/3306/17 за позовом Компанії Ферреро С.п.А. (FERRERO S.p.A.) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення порушення прав на торговельні марки та заборону використання торговельних марок.

Ухвалою від 11.05.2017 р. у справі призначено судову експертизу у сфері інтелектуальної власності, проведення якої доручити судовим експертам Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

Провадження у справі № 910/3306/17 було зупинено до повернення матеріалів справи до господарського суду міста Києва від Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

До господарського суду міста Києва від Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта та матеріали справи № 910/3306/17.

Ухвалою суду від 02.10.2017 р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 18.10.2017 р.

18.10.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення.

18.10.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 23.10.2017 р. розгляд справи призначено на 30.10.2017 р.

У судовому засіданні 30.10.2017 р. представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 30.10.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п. 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році", п. 3.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 30.10.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Компанія Ферреро С.п.А. (FERRERO S.p.A.) (позивач) являється власником торговельних марок за міжнародними реєстраціями №689359 (діє на території України з 09.03.1998 р.), №857928 (діє на території України з 06.06.2005 р.), №1064022 (діє на території України з 30.11.2010 р.), 858042 (діє на території України з 06.06.2005 р.).

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовано тим, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (відповідач) незаконно використовує зазначені торговельні марки позивача шляхом продажу товарів, схожих настільки, що їх можна сплутати із товарами позивача, маркованими торговельними марками за вказаними міжнародними реєстраціями.

Так, позивач вказує, що відповідач пропонує до продажу та продає (розповсюджує) кондитерські вироби - шоколадні яйця "СЮРПРИЗ", виготовлені у Туреччині, на ринку "Юність-2" за адресою: м. Київ, вул. Шолом Алейхема, 2-А, павільйон НОМЕР_2.

На підтвердження таких обставин позивачем на такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення АА 288713 від 7 червня 2016 року, у якому вказано: « 01.06.2016р. о 14:30 по вул. Шолом Алейхема, 2-А в м. Києві на ринку "Юність-2" ОСОБА_2 здійснювала продаж шоколадних яєць, на яких зображені торгові марки компанії "Ферреро", чим порушила право на об'єкт інтелектуальної власності в павільйоні НОМЕР_2";

- відібрані Інспектором Деснянського УП ГУНП в місті Києві, старшим лейтенантом поліції, Гомоном О.М, поясненнями відповідача від 1 червня 2016 року, у яких вказано: "Я, ОСОБА_2, працюю продавцем на ринку "Юність" по вул. Шолом Алейхема, 2-А в м. Києві в торговому павільйоні НОМЕР_2. В продажу є шоколадні яйця "СЮРПРИЗ", які візуально схожі на шоколадні яйця від виробника ТОВ "Ферреро Україна", виробник "Ферреро Польська С.п. з.о.о.";

- відібрані Інспектором Деснянського УП ГУНП в місті Києві, старшим лейтенантом поліції, Гомоном О.М, поясненнями свідка від 1 червня 2016 року, у яких вказано: "Д ОСОБА_3, 01.06.2016 року близько 14:30 знаходилась на території ринку "Юність" в торговому павільйоні НОМЕР_2, вул. Шолом Алейхема, 2-А, в м. Києві, придбала кондитерський виріб, а саме, шоколадні яйця під назвою "СЮРПРИЗ", на обгортці якого використані торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 689359, 857928, 1064022, 858042, права на які належать компанії Ферреро С.п.А. Придбані шоколадні яйця виготовлені у Туреччині".

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 420 Кодексу, до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

За приписами ст. 424 Кодексу, майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Статтею 426 ЦК України передбачено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Частинами 2, 4 статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Згідно зі ст. 4 Протоколу до Мадридської Угоди про міжнародну реєстрацію знаків з дати реєстрації або внесення запису, зробленого відповідно до положень Статей 3 і 3ter, охорона знака в кожній зацікавленій Договірній стороні буде такою же, якби цей знак був заявлений безпосередньо у Відомстві цієї Договірної сторони.

Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону, використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Як роз'яснено п. 63 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», порушенням прав на знак, зокрема, визнається введення в цивільний оборот позначень, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати із: знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг; знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, зокрема знаками, визнаними добре відомими відповідно до статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності; фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг; кваліфікованими зазначеннями походження товарів.

З метою встановлення обставин використання схожості та встановлення факту незаконного використання торговельних марок позивача, ухвалою від 11.05.2017 р. у справі призначено судову експертизу у сфері інтелектуальної власності, проведення якої доручено судовим експертам Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 501).

За результатом проведеного дослідження судовим експертом складено Висновок №123/17 від 08.09.2017 р., відповідно до якого встановлено наступні обставини:

1. Позначення, нанесені на обгортку та упаковку (коробку) кондитерських виробів - яєць з кондитерської глазурі з сюрпризом (шоколадних яєць) «СЮРПРИЗ» (Туреччина), зокрема позначення «СЮРПРИЗ» та елементи оформлення упаковки та обгортки, є схожими настільки, що їх можна сплутати із торговельними марками Компанії Ферреро С.п.А. за Міжнародними реєстраціями №№689359, 857928, 1064022, 858042.

2. Позначення, нанесені на обгортку та упаковку (коробку) кондитерських виробів - яєць з кондитерської глазурі з сюрпризом (шоколадних яєць) «СЮРПРИЗ» (Туреччина), зокрема позначення «СЮРПРИЗ» та елементи оформлення упаковки та обгортки, є такими, що можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар, відносно Компанії Ферреро С.п.А.

Таким чином, доводи і твердження позивача, викладені у позовній заяві, щодо порушенням з боку відповідача прав на вищевказані торговельні марки, являються обґрунтованими і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що відповідач на неодноразові виклики до суду не з'являвся, відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень по суті спору не надав, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростував.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачами, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає судові витрати, понесені позивачем (судовий збір та витрати на оплату експертизи), на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Заборонити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (02068, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) здійснювати використання позначень, схожих настільки, що їх можна сплутати, із торговельними марками за міжнародними реєстраціями №№ 689359, 857928, 1064022, 858042, а саме: зберігання з метою пропонування для продажу, пропонування для продажу товарів - кондитерських виробів (шоколадних яєць) «СЮРПРИЗ», виготовлених у Туреччині, із застосуванням позначень, що їх можна сплутати , із торговельними марками за міжнародними реєстраціями № 689359, 857928, 1064022, 858042.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (02068, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) знищити зображення позначень, схожих настільки, що їх можна сплутати, із торговельними марками за міжнародними реєстраціями № 689359, 857928, 1064022, 858042 у вигляді кондитерських виробів (шоколадних яєць) «СЮРПРИЗ», виготовлених у Туреччині.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (02068, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Компанії Ферреро С.п.А. (FERRERO S.p.A.) (П'яццалє П'єтро Ферреро, 1, 12051 Альба, Кунео, Італія) 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп. судового збору та 24 998 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 40 коп. витрат на оплату судової експертизи.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 06.11.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна