ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2017 р.Справа № 922/2899/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м.Харків,
до 1) Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", м.Київ , 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція", м.Харків,
про стягнення 777442,24 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, адвоката (договір про надання правової допомоги

№ 15/06 від 15.06.2016р.);

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м.Харків, звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", м.Київ, 663442,24 грн. основного боргу за товар, отриманий у період з 30.04.2016р. по 30.05.2016р., згідно видаткових накладних; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція", м.Харків, 5000,00 грн. за Договором поруки б/н від 01.06.2017р. Позивач також просив покласти на 1-го відповідача витрати на послуги адвоката в розмірі 109000,00 грн. та на обох відповідачів - витрати з оплати судового збору в розмірі 11586,64 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.10.2017 до розгляду було прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог у зв'язку з донарахуванням штрафних санкцій, в якій позивач просив стягнути з 1-го відповідача 663442,24 грн. основного боргу, 54075,07 грн. розміру подвійної облікової ставки НБУ; 6489,00 грн. - 3% річних; 11287,78 грн. інфляційних втрат; 109000,00 грн. витрат на послуги адвоката, а також стягнути з 2-го відповідача 5000,00 грн. за договором поруки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення, у повному обсязі.

Представники 1-го та 2-го відповідачів у судове засідання не з'явились; про причину неявки суд не повідомили; про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Оскільки відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та надання доказів покладений на сторони, суд, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, визнав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами за відсутністю відповідачів.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

У період з 30.04.2016 по 30.05.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (позивач) було поставлено на адресу Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (1-й відповідач) товар на без договірній основі, а саме:

- за видатковою накладною від 30.04.2016 № РН-0000628 на загальну суму 48720,00 грн.;

- за видатковою накладною від 30.04.2016 № РН-0000629 на загальну суму 33600,00 грн.;

- за видатковою накладною від 30.04.2016 № РН-0000630 на загальну суму 43202,16 грн.;

- за видатковою накладною від 30.04.2016 № РН-0000631 на загальну суму 24001,20 грн.;

- за видатковою накладною від 11.05.2016 № РН-0000615 на загальну суму 37422,00 грн.;

- за видатковою накладною від 11.05.2016 № РН-0000616 на загальну суму 22869,00 грн.;

- за видатковою накладною від 11.05.2016 № РН-0000618 на загальну суму 91211,40 грн.;

- за видатковою накладною від 12.05.2016 № РН-000024 на загальну суму 20449,80 грн.;

- за видатковою накладною від 12.05.2016 № РН-0000625 на загальну суму 39501,00 грн.;

- за видатковою накладною від 13.05.2016 № РН-0000668 на загальну суму 38943,60 грн.;

- за видатковою накладною від 13.05.2016 № РН-0000667 на загальну суму 141650,00 грн.;

- за видатковою накладною від 16.05.2016 № РН-0000633 на загальну суму 14742,00 грн.;

- за видатковою накладною від 19.05.2016 № РН-0000662 на загальну суму 6500,00 грн.;

- за видатковою накладною від 30.05.2016 № РН-0000620 на загальну суму 100630,08 грн.

Всього позивач поставив товару 1-му відповідачу на загальну суму 663442,24 грн.

29.05.2017 позивач направив на адресу 1-го відповідача вимогу про оплату поставленого товару, яка була отримана 06.06.2017.

Проте, станом на 22.06.2017 зобов'язання з оплати товару 1-м відповідачем залишилися невиконаними.

01.06.2017 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" (2-й відповідач) було укладено Договір поруки б/н, відповідно до якого 2-й відповідач (поручитель) поручився перед позивачем за виконання 1-м відповідачем (боржником) зобов'язань з оплати товару, що був поставлений позивачем (кредитором) на адресу Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» за видатковими накладними від 30.04.2016 № РН-0000628, від 30.04.2016 № РН-0000629, від 30.04.2016 № РН-0000630, від 30.04.2016 № РН-0000631, від 11.05.2016 № РН-0000615, від 11.05.2016 № РН-0000616, від 11.05.2016 № РН-0000618, від 12.05.2016 № РН-000024, від 12.05.2016 № РН-0000625, від 13.05.2016 № РН-0000668, від 13.05.2016 № РН-0000667, від 16.05.2016 № РН-0000633, від 19.05.2016 № РН-0000662, від 30.05.2016 № РН-0000620 (надалі іменується "основне зобов'язання"), в розмірі, що не перевищує 5000,00 грн.

15.06.2017 позивачем було направлено на адресу 2-го відповідача вимогу про виконання зобов'язань за вищевказаними видатковими накладними, однак 2-м відповідачем вказана вимога була проігнорована.

Станом на 22.06.2017 заборгованість 2-го відповідача перед позивачем за отриманий товар становить 663442,24 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 6489,00 грн. - 3% річних та 11287,78 грн. інфляційних законними та обґрунтованими.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 54075,07 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Проте, матеріали справи свідчать, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо розміру та порядку притягнення сторін до відповідальності за порушення зобов'язань.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованим розмір нарахованої позивачем пені.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки від 01.06.2017, поручитель зобов'язаний у разі порушення боржником обов'язку за основним зобов'язанням, самостійно виконати зазначений обов'язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 2-х банківських днів шляхом перерахування грошових коштів в розмірі, передбаченому п. 1.1. цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, вимогу позивача про погашення заборгованості, що виникла у ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу" перед ТОВ "Азотфострейд" у розмірі 5000,00 грн., було отримано представником ТОВ "Логістика та Дистрибуція" 19.06.2017. Проте, 2-й відповідач в порушення умов договору поруки свій обов'язок щодо погашення заборгованості перед позивачем у встановлений договором строк не здійснив.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів, враховуючи, що відповідачі не надали суду доказів сплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Азотфострейд" про стягнення з 1-го відповідача 658442,24 грн. основного боргу, 54075,07 грн. пені, 6489,00 грн. - 3% річних та 11287,78 грн. інфляційних втрат та з 2-го відповідача 5000,00 грн. в рахунок погашення даної заборгованості обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення з 1-го відповідача 5000,00 грн. основного боргу суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки згідно п. 3.1. Договору поруки від 01.06.2017, заборгованість в межах цієї суми за вимогою позивача (кредитора) підлягає стягненню з поручителя (2-го відповідача), про що й заявлено відповідну позовну вимогу.

В частині стягнення з 1-го відповідача 54075,07 грн. пені суд відмовляє у задоволенні позову, у зв'язку з її необґрунтованим нарахуванням.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати з оплати судового збору суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розглянувши вимогу позивача щодо стягнення з 1-го відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу VІ Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є пов'язані з розглядом справи в господарському суді витрати, які складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, сплати послуг перекладача, адвоката, та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав суду: копію Договору про надання правової допомоги № 15/06 від 15.06.2016; копію свідоцтва про право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю № 788; копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України; копію платіжного доручення № 3 від 16.06.2017 на суму 109000,00 грн.; копії актів виконаних робіт.

Відповідно до п. 1.1. Договору № 15/06 від 15.06.2017, Адвокатське бюро "Чернишов Борис Сергійович", в особі директора ОСОБА_1, зобов'язалося за завданням позивача надати правову допомогу стосовно проведення роботи по стягненню в судовому або позасудовому порядку з Харківської філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" заборгованості за поставлений товар шляхом: усного і письмового консультування; складання та подання позовів, заперечень на позови, апеляційних та касаційних скарг, звернень у міжнародні судові установи, інших процесуальних документів, з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі; представництва інтересів клієнта (позивача) в суді, участі в судових засіданнях, з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі, та іншими способами, зазначеними у розділі 2 Договору.

Відповідно до п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було надано обґрунтованого розрахунку вартості наданих послуг.

З урахуванням викладеного, суд визнав за можливе задовольнити вимоги щодо стягнення з 1-го відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 50000,00 грн., в іншій частині витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне відмовити, у зв'язку з несорозмірністю з позовними вимогами та не підтвердженням належними доказами вартості надання таких послуг.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 554, 610, 612, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації і експертизи насіння та садивного матеріалу" (04112, м.Київ, вул.Олени Теліги, 8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, АДРЕСА_1; ) - 658442,24 грн. основного боргу; 6489,00 грн. - 3% річних, 11287,78 грн. інфляційних втрат; 50000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката; 10143,29 грн. витрат з оплати судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" (61009, м.Харків, вул.Достоєвського, буд. 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, АДРЕСА_1; ) - 5000,00 грн. за Договором поруки б/н від 01.06.2017; 75,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з 1-го відповідача 5000,00 грн. основного боргу та 54075,07 грн. пені у позові відмовити.

Повне рішення складено 01.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_2