ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Справа № 910/5394/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддівПопікової О.В. Євсікова О.О., Кролевець О.А.,
за участю представників:
від позивача:Безпалюк О.Л. (адвокат), дов. №14-66 від 29.09.2017р.,
від відповідачаЛебедєв Ю.В. (адвокат), договір про надання правової допомоги від 02.11.2017р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на ухвалуГосподарського суду міста Києва від 19.06.2017
та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017
у справі№ 910/5394/17 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"
простягнення 40057537,84 грн.
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 (суддя Чебикіна С.О.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 (головуючий суддя Куксов В.В., судді Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.), у справі №910/5394/17 призначено судово-економічну та судово-бухгалтерську експертизи, проведення яких доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати повністю, а справу передати на розгляд до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

В обґрунтування своєї правової позиції, скаржник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема, приписів статей 41, 43, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок недотримання місцевим та апеляційним господарськими судами порядку призначення та проведення судових експертиз, що призводить до затягування розгляду справи. При цьому заявник зазначає про відсутність підстав для зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням судових експертиз, оскільки, на думку скаржника, в даному випадку поставлене перед судовим експертом питання не потребує спеціальних знань та повинно бути вирішене безпосередньо судом в ході застосування права та оцінки наявних у справі доказів (копій спільних протокольних рішень, банківських виписок).

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить оскаржувані ухвалу та постанову залишити без змін з мотивів, у них викладених.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення 25402300,30 грн. пені, 2455277,57 грн. 3% річних та 12199950,97 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №16/128-Н від 30.12.2015, укладеним між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Дочірнім підприємством "КиївГазЕнерджи".

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд визнав за необхідне призначити судово-економічну та судово-бухгалтерську експертизи і зупинити провадження на підставі п.1 ч.2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з того, що викладені у клопотанні відповідача доводи заслуговують на увагу, оскільки визначення простроченої заборгованості за спожитий природний газ, яка виникла за різний період часу, потребує спеціальних знань.

Залишаючи без змін оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції зазначив про обґрунтованість призначення експертиз та зупинення провадження у справі, а також про відповідність ухвали принципам справедливості, розумності та добросовісності, як такої, що спрямована на встановлення усіх обставин справи в їх сукупності, перевірки їх належними та допустимими доказами в розумінні вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Однак колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій про наявність достатніх правових підстав для зупинення провадження у даній справі помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч.1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (п.1 ч.2 статті 79 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту ч.2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, необхідною передумовою для застосування необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Призначення і проведення судової експертизи врегульовано статтею 41 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частиною 1 якої для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, тобто оскаржувана ухвала є єдиним процесуальним документом, об'єднуючи в собі призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі, що перебувають у нерозривному зв'язку одна з одною. Призначення судової експертизи з одночасним зупиненням, у зв'язку з цим, провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акта - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження у справі.

У зв'язку з цим, перегляд самої лише ухвали про зупинення провадження у справі не призведе до повного усунення обставин, що зумовили неможливість здійснення судом процесуальних дій та розгляду справи по суті (подальше проведення експертною установою судової експертизи), тому касаційна інстанція вважає цілком правомірним і обґрунтованим дослідження питань мотивованості та доцільності призначення судової експертизи у справі як підстави, що обумовлює зупинення провадження.

Виходячи зі змісту статті 41 Господарського процесуального кодексу України зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням судової експертизи є правом суду, а не його обов'язком. При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, зупиняючи провадження у справі на підставі п.1 ч.2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, суд на виконання положень наведеного вище законодавства та приписів статті 86 цього Кодексу повинен в обов'язковому порядку обґрунтувати необхідність призначення судової експертизи та навести підстави і мотиви такого призначення, обставини справи, які підлягають з'ясуванню експертом та обґрунтування неможливості самостійного з'ясування цих обставин судом.

На вирішення судово-економічної та судово-бухгалтерської експертиз було поставлене питання: який розмір документально підтвердженої простроченої заборгованості відповідача перед позивачем за договором №16/128-Н від 30.12.2015 року, із вказанням сум, періоду такого прострочення та кількості днів такого прострочення, враховуючи оплати та умови спільних протокольних рішень та договорів про організацію взаєморозрахунків в яких сторони змінювали порядок і строк проведення розрахунків за договором.

Колегія суддів вважає, що винесене судом на вирішення судового експерта питання спрямоване передусім на правову оцінку обґрунтованості наданого позивачем розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що розрахунок пені, інфляції, річних регулюється умовами договору та приписами чинного законодавства (в тому числі з врахуванням наслідків підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за рахунок коштів державного бюджету), та всупереч п.3 ч.2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України в даному випадку належним чином не мотивував, чому визначення правомірності здійснених позивачем нарахувань потребує спеціальних знань.

Отже, поставлене судом на вирішення судового експерта питання безпосередньо стосується умов договору купівлі-продажу природного газу чи приписів чинного законодавства та може бути вирішено безпосередньо судом шляхом надання оцінки умовам договору в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами (спільні протокольні рішення, банківські виписки), тому не відноситься до компетенції судового експерта.

Відтак, виходячи з предмету та підстав заявленого позову, місцевим господарським судом не обґрунтовано дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування та які не можуть бути самостійно з'ясовані судом на підставі наявних матеріалів справи.

Як роз'яснено в п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги ч.1 ст.47 і ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Натомість суд першої інстанції, з висновками якого помилково погодився апеляційний суд, при винесенні ухвали від 19.06.2017 про зупинення провадження у справі, зазначеного не врахував, не обґрунтувавши необхідність та доцільність проведення таких експертиз за умов наявності первинних фінансових документів. Мотиви призначення експертиз - необхідність визначення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №16/128-Н від 30.12.2015 безпідставно наведені судами у якості належних правових підстав для призначення експертиз та потреби у спеціальних знаннях.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу місцевого суду від 19.06.2017 про зупинення провадження у справі, необґрунтовано залишив поза увагою викладені у апеляційній скарзі доводи позивача стосовно необхідності встановлення обставин, які унеможливлюють розгляд справи без проведення судової експертизи, оскільки лише в такому випадку провадження у справі може бути зупинене на підставі п.1 ч.2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з призначенням судових експертиз.

Апеляційний суд безпідставно обмежився посиланням на великий обсяг поданих позивачем документів (банківські виписки складають 500 арк.), дослідження яких потребує значного часу, не спростувавши при цьому як твердження апелянта (позивача) про наявність у суду першої інстанції всіх необхідних доказів для вирішення спору по суті, так і про відсутність укладення сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків в ході виконання договору купівлі-продажу №16/128-Н від 30.12.2015.

Враховуючи зміст ухвали від 19.06.2017 про призначення судових експертиз, характер поставлених перед експертом питань, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, касаційна інстанція дійшла висновку, що зазначені судом першої інстанції підстави для зупинення провадження у справі не є перешкодою для розгляду справи по суті шляхом надання правової оцінки спірним правовідносинам сторін, дослідження та аналізу первинних документів, що підтверджують заявлені позовні вимоги, в тому числі з урахуванням поданих позивачем банківських виписок та контррозрахунку відповідача.

Господарським судам слід враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку (п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Таким чином неправомірне зупинення провадження у даній справі призводить до затягування судового процесу та позбавляє позивача можливості оперативно захистити свої порушені або оспорювані права та інтереси.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 11113 Господарського процесуального кодексу України ухвали місцевого та апеляційного господарського суду можуть бути оскарженні в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.1 статті 106 цього Кодексу; касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані ухвала та постанова прийняті з порушенням норм процесуального права як в частині зупинення провадження у справі, так і в частині призначення судової експертизи, яка обумовила зупинення провадження, тому підлягають скасуванню з направленням справи до місцевого господарського суду для розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у справі №910/5394/17 скасувати.

Справу № 910/5394/17 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді: О.О. Євсіков

О.А. Кролевець