Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" жовтня 2017 р. Справа № 906/86/17.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Шніт А.В.

розглянувши заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" за вх.№02-19/141/17 про відстрочку та розстрочку виконання рішення господарського суду Житомирської області 30.03.2017 у справі За позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця Нова"

До: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб"

про стягнення 5208619,39 грн

за участю представників сторін:

від стягувача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 10.01.2017;

від боржника (заявника): не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30.03.2017, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.06.2017, позов задоволено; стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця Нова" 5208619,39грн боргу та 78129,29грн судового збору.

15.06.2017 на виконання рішення суду від 30.03.2017 видано наказ №906/86/17.

28.09.2017 на адресу суду від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" надійшла заява за вх.№02-19/141/17 про відстрочку та розстрочку виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 30.03.2017. У заяві заявник просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду Житомирської області від 30.03.2017 до 10.12.2017 та розстрочити виконання вказаного рішення суду згідно поданого графіку.

Ухвалою від 02.10.2017 суд прийняв до розгляду заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" вх. №02-19/141/17 від 28.09.2017 про відстрочку та розстрочку виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 30.03.2017 та призначив судове засідання на 09.10.2017.

У зв'язку з неявкою в судове засідання 09.10.2017 представників стягувача та боржника, суд відклав розгляд заяви на 26.10.2017.

Представник боржника в судове засідання не з'явився. На підтвердження факту направлення боржнику копії ухвали суду від 09.10.2017 судом долучено до матеріалів справи копію реєстру Ф103 на відправку рекомендованої з повідомленням кореспонденції (судова повістка) за 12.10.2017 (а.с. 146, т. 2).

Представник стягувача в засіданні суду заперечив проти задоволення заяви боржника про відстрочку та розстрочку виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 30.03.2017 у справі №906/86/17 з підстав, зазначених у відзиві на дану заяву від 06.10.2017. Пояснив, що ТОВ "Хортиця Нова" не є стороною договорів про закупівлю сільськогосподарської продукції №1 від 10.10.2016 і №2 від 07.11.2016. Водночас, зауважив, що матеріальне становище стягувача погіршується у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду від 30.03.2017 у справі №906/86/17. Крім того, вважає, що ст.121 ГПК України не передбачає можливості одночасного надання відстрочки та розстрочки виконання рішення.

Розглянувши заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" за вх.№02-19/141/17 про відстрочку та розстрочку виконання рішення господарського суду Житомирської області від 30.03.2017 у справі №906/86/17, господарський суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, враховуючи наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.115 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у засіданні суду з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

З вимог статті 121 ГПК України вбачається, що задоволення заяви про розстрочку або відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як роз'яснив пленум Вищого господарського суду України в п.п.7.1.2 п.7.1., п. 7.2. постанови №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення). Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення. Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його вико нання.

Відповідно до пункту 10 постанови пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 351 ЦПК і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення".

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у рішенні від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки, розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки, розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, тому судом повинні досліджуватись як доводи боржника, так і заперечення стягувача, а також суд має дотримуватись розумно встановленого строку відстрочки/розстрочення виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.34 ГПК України).

Варто зазначити, що умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Тобто, підставою надання відстрочення виконання рішення суду є не тільки підтверджені належними доказами обставини щодо ускладнення чи об'єктивної неможливості виконання рішення суду, а й винятковість таких обставин.

Причому, обовязок доказування обставин щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення покладається на особу, яка звертається із заявою про надання відстрочки чи розстрочки рішення.

У заяві СТОВ "Хлібороб" за вх.№02-19/141/17 про відстрочку та розстрочку виконання рішення господарського суду Житомирської області від 30.03.2017 у справі №906/86/17 боржник вказує, зокрема, підставою відстрочки та розстрочки виконання рішення суду те, що виконання рішення у даній справі утруднено існуванням дебіторської заборгованості ПП "Ріон" перед боржником згідно договорів про закупівлю сільськогосподарської продукції №1 від 10.10.2016 і №2 від 07.11.2016. Наразі державним виконавцем накладено арешт на розрахункові розрахунки боржника, грошові кошти, що знаходяться у касі боржника, належну боржникові сільськогосподарську техніку, а також урожай, що ще не зібраний та знаходиться на полі. Також, заявник посилається на відсутність грошових коштів на банківському рахунку у ПАТ "ОСОБА_2 ОСОБА_3", тяжкий фінансовий стан СТО "Хлібороб".

Як свідчать матеріали справи, доказами, на які посилається боржник, є: постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника (а.с. 95-106, т.2); виписки по рахунку в ПАТ "ОСОБА_2 ОСОБА_3" (а.с. 107, т.2).

Однак, суд вважає, що вказані докази не є належними та достатніми для задоволення заявленої заяви, з огляду на наступне.

ТОВ "Хортиця Нова" не є стороною договорів про закупівлю сільськогосподарської продукції №1 від 10.10.2016 і №2 від 07.11.2016. При цьому, ч.2 ст.617 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, ст. 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, у тому числі й органів державної влади.

Таким чином, всупереч вимогам чинного законодавства, боржником не надано суду належних доказів на підтвердження важкого фінансового стану товариства та обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у справі №906/86/17 від 30.03.2017.

Окрім того, варто зауважити, що заявник в одній заяві просить суд і відстрочити і розстрочити виконання рішення суду, та не визначив коло вимог за якими звернувся до суду за статтею 121 Господарського процесуального кодексу України. Зміст зазначеної статті, водночас, не передбачає можливості одночасного застосування відстрочення та розстрочення виконання рішення суду. Визначення ж способу, передбаченого статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, не віднесено до компетенції суд, оскільки останній зобов'язаний розглянути подану заявником заяву та, в залежності від конкретних обставин, або її задовольнити, або відхилити.

Згідно статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судовими доказами, за визначенням статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, та приймаючи до уваги неподання боржником належних доказів в обґрунтування поданої заяви, не визначення вимог за якими він звернувся до суду (розстрочення або відстрочення рішення суду) та законодавче обмеження проведення судом відповідного визначення, беручи до уваги характер господарських правовідносин, що виникли між сторонами, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан та можливість настання негативних наслідків в першу чергу для держави при затримці виконання рішення господарського суду, суд не розцінює наведені в заяві заявником обставини як виняткові, що дають право для надання розстрочки та відстрочення виконання рішення суду і не вбачає достатніх підстав для задоволення даної заяви.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" у задоволенні заяви за вх.№02-19/141/17 про відстрочку та розстрочку виконання рішення господарського суду Житомирської області від 30.03.2017 у справі №906/86/17.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у встановленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_3

Друк:

1 - в справу

2, 3 - позивачу за 2-ма адресами: 69005, м.Запоріжжя, пр-кт.Леніна, 160, прим.14.6 (рек.з пов.) та 69005, м.Запоріжжя, а/с

1142 (рек.з пов.) та на електронну пошту

4 - відповідачу (рек.з пов.)