РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017Справа №910/4969/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРГАЗБАНК"

до Національного банку України

про стягнення 6 918 500,00 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Немирська І.А., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УКРГАЗБАНК" (далі - позивач) до Національного банку України (далі - відповідач) про стягнення 6 918 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 березня 2016 року Правлінням Національного банку України на підставі ст.ст. 7, 15, 55 Закону України «Про Національний банк України», ст.ст. 67, 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 3.1 та п. 3.2 глави 3 розділу І, п. 9.1 та 9.6 глави 9 розділу ІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою ПНБУ від 17.08.2012р. №346 (зі змінами), прийнято постанову №190/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», якою на позивача накладено штраф за порушення вимог статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у розмірі 6 918 500,00 грн. (станом на 22.03.2016 зареєстрований статутний капітал АБ «Укргазбанк» становив 13 837 000 000,00 грн. х 0,05% = 6 918 500,00грн.).

01.04.2016 позивачем було сплачено на рахунок відповідача штраф в розмірі 6 918 500,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 5874/11 від 01.04.2016.

Разом з тим, Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» звернулось з позовом до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України №190/БТ від 24.03.2016р. «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк».

В подальшому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України №190/БТ від 24.03.2016р. «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк».

Таким чином, позивач зазначає, що з моменту набрання законної сили постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2016 у справі № 826/5950/16, Національний банк України безпідставно володіє коштами в розмірі 6 918 500 грн., що були сплачені позивачем згідно меморіального ордеру від 01.04.2016 № 5874/11.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 було порушено провадження у справі № 910/4969/17, розгляд справи призначено на 18.04.2017.

18.04.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Представники сторін у судове засідання 18.04.2017 з'явились.

У судовому засіданні 18.04.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 22.05.2017.

19.05.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про зупинення провадження у справі

Представники сторін у судове засідання 22.05.2017 з'явились та надали усні пояснення по суті заявлених клопотань про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 22.05.2017 суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 було зупинено провадження у справі до вирішення справи № 826/5950/16.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 скасовано, матеріали справи повернуто до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 касаційну скаргу Національного банку України залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 у справі №910/4969/17 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 розгляд справи було призначено на 30.10.2017.

30.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання 30.10.2017 не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, розглянувши у судовому засіданні 30.10.2017 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, відхилив його, з огляду на наступне.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Зазначені обставини та підстави оцінюються судом, який розглядає справу з метою реалізації наданого йому права на відкладення розгляду справи.

Неможливість бути присутнім в судовому засіданні представника відповідача не являється такими обставинами. При цьому, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість представника відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався). Проте, будь-яких посилань на можливість надання саме нових доказів по справі відповідачем у своєму клопотанні не наведено.

При цьому, суд зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Однак, відповідачем двічі заявлялось клопотання про відкладення розгляду з аналогічних підстав.

Також судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судове засідання 30.10.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.10.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2016 року Правлінням Національного банку України (далі - відповідач) на підставі ст.ст. 7, 15, 55 Закону України «Про Національний банк України», ст.ст. 67, 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 3.1 та п. 3.2 глави 3 розділу І, п. 9.1 та 9.6 глави 9 розділу ІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою ПНБУ від 17.08.2012р. №346 (зі змінами), прийнято постанову №190/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - позивач) якою на позивача накладено штраф за порушення вимог статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у розмірі 6 918 500,00грн. (станом на 22.03.2016р. зареєстрований статутний капітал АБ «Укргазбанк» становив 13 837 000 000,00грн. х 0,05% = 6 918 500,00 грн.).

01.04.2016 позивачем було сплачено на рахунок відповідача штраф в розмірі 6 918 500,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 5874/11 від 01.04.2016.

Разом з тим, Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» звернулось з позовом до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України №190/БТ від 24.03.2016р. «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк».

В подальшому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України №190/БТ від 24.03.2016р. «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк».

Таким чином, позивач зазначає, що з моменту набрання законної сили постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2016 у справі № 826/5950/16, Національний банк України безпідставно володіє коштами в розмірі 6 918 500 грн., що були сплачені позивачем згідно меморіального ордеру від 01.04.2016 № 5874/11.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У той же час у відповідності до ч.1, ч.2 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2016 року Правлінням Національного банку України (далі - відповідач) на підставі ст.ст. 7, 15, 55 Закону України «Про Національний банк України», ст.ст. 67, 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 3.1 та п. 3.2 глави 3 розділу І, п. 9.1 та 9.6 глави 9 розділу ІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою ПНБУ від 17.08.2012р. №346 (зі змінами), прийнято постанову №190/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - позивач) якою на позивача накладено штраф за порушення вимог статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у розмірі 6 918 500,00грн. (станом на 22.03.2016р. зареєстрований статутний капітал АБ «Укргазбанк» становив 13 837 000 000,00грн. х 0,05% = 6 918 500,00 грн.).

Позивачем, на виконання вказаної постанови, 01.04.2016 було сплачено на рахунок НБУ штраф в розмірі 6 918 500,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 5874/11 від 01.04.2016, копія якого наявна в матеріалах справи.

Надалі, Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» звернулось з позовом до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України №190/БТ від 24.03.2016 «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк».

В подальшому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України №190/БТ від 24.03.2016р. «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк».

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляд інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

03.03.2017 позивач звернувся до відповідача із листом № 117/2137/2017 від 03.03.2017, у якому просив зарахувати кошти в розмірі 6 918 500 грн., сплачені на виконання постанови НБУ, яка скасована судом, та в разі відмови в зарахуванні вказаних коштів, просив їх перерахувати позивачу.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

Оскільки, як було встановлено судом, постанова Правління Національного банку України №190/БТ від 24.03.2016р. «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», на виконання якої позивачем були перераховані грошові кошти, була скасована постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що з моменту скасування зазначеної постанови, підстава для володіння відповідачем грошовими коштами позивача в розмірі 6 918 500 грн. відпала.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку повернути позивачу кошти в розмірі 6 918 500 грн.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111 13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Національного банку України (01601, м. Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ідентифікаційний код: 00032106) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» (03087, м. Київ, вулиця Єреванська, будинок 1; ідентифікаційний код: 23697280) кошти в розмірі 6 918 500 (шість мільйонів дев'ятсот вісімнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 103 777 (сто три тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 03.11.2017.

Суддя О.А. Грєхова