КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2017 р. Справа№ 910/1424/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача Семенчук М.А.

від відповідача - 1 Санніков С.Г.

від відповдача - 2 Піх А.Б.

від відповідача - 3 Шостак Є.А.

від третьої особи - 1 Зарицький О.А.

Єременко О.А.

від третьої особи - 2 Чеховський А.А.

розглянувши

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ

КОМБІНАТ"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 07.09.2017 року

у справі № 910/1424/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1. Приватного акціонерного товариства

"ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ " ЕНЕРГОМЕРЕЖА";

2. Відкритого акціонерного товариства

"ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО";

3. Товариства з обмеженою відповідальністю

"ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ

КОМБІНАТ"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство " Енергоринок ";

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сфері електроенергетики та комунальних послуг

про визнання недійсним договору про відступлення права

вимоги від 22.12.2014 р. № 641214/41

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 22.12.2014 року № 641214/41, який укладений між приватним акціонерного товариства " ХОЛДИНГОВА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОМЕРЕЖА" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12, код 32113410), відкритим акціонерним товариством "ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, код 00130926 ) та державним підприємством "ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО -МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ" (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 18, код 00194731).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 12; ідентифікаційний код 32113410 ) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3; ідентифікаційний код 39751280 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний код 00130926) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3; ідентифікаційний код 39751280) витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (69600, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18; ідентифікаційний код 38983006) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3; ідентифікаційний код 39751280 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року по справі №910/1424/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року у справі № 910/1424/16 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М., судді: Сітайло Л.Г., Калатай Н.Ф. Розгляд справи було призначено на 11 год. 05 хв. 06.11.2017 р.

23.10.2017 р. від представника відповідача 2 надійшло клопотання щодо проведення судового засідання у режимі відеоконференції. У своєму клопотанні представник відповідача 2 просить забезпечити його участь у судовому засіданні, яке призначене на 11 год. 05 хв. 06.11.2017 р., у режимі відеоконференції та визначити Господарський суд Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4) відповідальним за проведення відеоконференції під час розгляду справи.

Розпорядженням заступника начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/4242/17 від 26.10.2017 р. справу № 910/1424/16, у зв'язку із перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.10.2017 р., справу № 910/1424/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Відповідно до ст. 74-1 ГПК України господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Ухвалою від 26.10.2017 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача 2 про проведення судового засідання, призначеного на 11 год. 05 хв. 06.11.2017 р., у режимі відеоконференції.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, що 01.07.2000 року між відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (постачальник) та казенним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (споживач), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" було укладено договір на користування електричною енергією № 76/199, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.

У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" своїх зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії у нього утворилась заборгованість перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" у розмірі 112301706,10 грн.

29.08.2007 року між ДП "Енергоринок" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" було укладено договір купівлі-продажу електроенергії № 4243/02, за умовами якого ДП "Енергоринок" зобов'язалася продавати, а ВАТ "Запоріжжяобленерго" зобов'язалось купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

22.12.2014 року між ВАТ "Запоріжжяобленерго" (первісний кредитор), ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" (новий кредитор) та ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (боржник), правонаступником якого є ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат", укладено договір про відступлення права вимоги № 641214/41 (далі - договір про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника заборгованості за договором на користування електричною енергією №76/199 від 01.07.2000 року, яка розстрочена на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 20.11.2013 року по справі №11/292/10, ухвали господарського суду Запорізької області від 21.11.2013 року по справі №19/5009/1481/11, за договором про самостійне виконання рішення №1115 від 03.12.2013 року, укладеного між ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" на загальну суму 112 301 706,10 грн.

Згідно з п. 1.2 договору про відступлення права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора, за зобов'язаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договорів, рішень та ухвал господарського суду Запорізької області.

Первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредиторові всі документи, які засвідчують право вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для його здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання цього договору, а новий кредитор за відступлення права вимоги сплачує суму у розмірі 112 401 706,10 грн. первісному кредиторові у повному обсязі до 31.12.2018 року (пп. 2.1, 2.5 договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 2.3 договору про відступлення права вимоги визначено, що новий кредитор набуває права вимоги, що відступається з моменту укладення договору про відступлення права вимоги, в тому числі і по винесених рішеннях, ухвалах судів на користь первісного кредитора за договором на користування електричною енергією від 01.07.2000 року № 76/199.

Згідно з п. 2.4 цього договору у разі отримання первісним кредитором грошових коштів від боржника в рахунок погашення ним заборгованості за основним договором після набуття новим кредитором права вимоги за цим договором, первісний кредитор зобов'язаний не пізніше наступного дня за днем отримання грошових коштів перерахувати їх на рахунок нового кредитора.

Відповідно до п. 2.6 договору про відступлення права вимоги сума в п. 2.5 цього договору зазначена з врахуванням винагороди первісного кредитора в розмірі 10000 грн. Новий кредитор перераховує первісному кредитору плату за відступлення права вимоги (компенсації вартості електричної енергії) в сумі 112301706,10 грн. щомісячним платежами в розмірі 2441341,43 грн. починаючи з березня 2015 року та останнім платежем в грудні 2018 року в розмірі 2441341,75 грн. на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Пунктом 2.7 договору уступки сторони погодили, що умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником перед новим кредитором визначаються договором про порядок проведення розрахунків по договору про відступлення права вимоги.

Пунктом 4.6 договору про відступлення права вимоги визначено, що даний договір є укладеним та набуває чинності з моменту погодження операції відступлення права вимоги за цим договором Фондом державного майна України.

Згідно з п. 5 додаткової угоди від 18.02.2015 року №1 до договору про відступлення права вимоги, пункт 4.6 договору викладено в наступній редакції: "договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін".

Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, щодо привласнення службовими особами ВАТ "Запоріжжяобленерго", ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат", ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат", ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна", ПАТ "ХК "Енергомережа" майна в особливо великому розмірі.

Ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 28.01.2016 року № 760/21597/15-к (№ 1-кс/760/889/16) за клопотанням Національного антикорупційного бюро України, зокрема, надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні № 0000001 від 04.12.2015 року з попередньою кваліфікацією за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ВАТ "Запоріжжяобленерго" за період з 01.12.2014 року по 27.01.2016 року, проведення якої доручено Державній фінансовій інспекції в Запорізькій області у строк з 08.02.2016 року по 26.02.2016 року.

Предметом даного судового розгляду є вимоги державного правоохоронного органу про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, укладеного між відповідачами, у зв'язку з суперечністю вимогам закону.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що договір про відступлення права вимоги був укладений відповідачами всупереч положень ст. 514 Цивільного кодексу України, ст.ст. 15-1, 16, 26 Закону України " Про електроенергетику " та п. 6.3 Правил користування електричною енергією.

Позивач у заяві про зміну підстав позову стверджує, що договір про відступлення права вимоги від 22.12.2014 р. № 641214/41 був укладений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави, обґрунтовуючи це тим, що відповідач - 2 ( відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" ) є юридичною особою, частка державної власності у статутному капіталі якої складає 60,2475%. Держава в особі суб'єкта управління об'єктами державної власності - Фонду державного майна України є акціонером ВАТ "Запоріжжяобленерго", який володіє контрольним пакетом акцій товариства.

Зазначене свідчить про те, що держава зацікавлена у дотриманні ВАТ "Запоріжжяобленерго" фінансової дисципліни при веденні господарської діяльності шляхом здійснення опосередкованого контролю за органами управління ВАТ "Запоріжжяобленерго", що у свою чергу, має наслідком економічної безпеки у сфері електроенергетики, яка є базовою галуззю України.

При цьому на момент укладення договору та на момент настання строків виконання грошових зобов'язань за ним фінансовий стан ПАТ "ХК "Енергомережа" не дозволяв виконати зобов'язання з оплати на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" 112301706,10 грн.

Зазначене свідчить про недодержання ВАТ "Запоріжжяобленерго", ПАТ "ХК "Енергомережа" та ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Положеннями пункту 8.4.9 статуту ВАТ "Запоріжжяобленерго" передбачено, що виконавчий орган товариства діє від імені товариства та на користь товариства, в межах, передбачених цим Статутом, внутрішніми документами товариства та законодавством України.

Натомість, при укладенні спірного договору про відступлення права вимоги ВАТ "Запоріжжяобленерго" не було вчинено жодних дій (документальне вивчення фінансового стану ПАТ "ХК "Енергомережа", встановлення наявності у нього майна, стану виконання ПАТ "ХК "Енергомережа" інших господарських зобов'язань, їх обсяг, наявність прострочення, можливість укладення договорів забезпечення виконання зобов'язань тощо), спрямованих на визначення того чи буде корисним для ВАТ " Запоріжжяобленерго " відступлення права вимоги до платоспроможного боржника, який має майно (на яке можливо звернути стягнення у випадку примусового стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію ) та виникнення зобов'язань у ПАТ "ХК "Енергомережа" щодо сплати 112301706,10 грн. плати за відступлення права вимоги, який не спроможний виконати взяті на себе зобов'язання та не запропонував жодного виду забезпечення виконання зобов'язань, які збирався виконувати.

Натомість, після укладення договору про відступлення права вимоги - 23.12.2014 р. ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" перерахувало кошти у сумі 30000000,00 грн. на рахунок ПАТ "ХК "Енергомережа", яке до теперішнього часу свої зобов'язання перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" не виконало.

У пункті 8.1.1 статуту ВАТ "Запоріжжяобленерго" передбачено, що органами управління та контролю товариства є: загальні збори акціонерів товариства - вищий орган товариства; наглядова рада товариства; виконавчий орган товариства; ревізійна комісія товариства.

Згідно п. 8.2.3.16 статуту ВАТ "Запоріжжяобленерго" до компетенції вищого органу товариства відноситься прийняття рішень з інших питань, винесених на розгляд загальних зборів акціонерів товариства наглядовою радою товариства, виконавчим органом товариства, ревізійною комісією товариства та акціонерами товариства.

Відповідно до п. 8.4.7 статуту ВАТ "Запоріжжяобленерго" виконавчий орган товариства підзвітний та підконтрольний вищому органу товариства, наглядовій раді товариства та ревізійній комісії товариства.

Відповідно до пункту 8.4.10.10 статуту ВАТ "Запоріжжяобленерго" виконавчий орган товариства організовує роботу щодо скликання і проведення загальних зборів акціонерів товариства відповідно до цього статуту, положення про загальні збори акціонерів товариства та чинного законодавства України.

Позивач вважає, що у випадку відсутності у виконавчого органу ВАТ "Запоріжжяобленерго" документального підтвердження того, що укладення спірного договору про відступлення права вимоги буде на користь ВАТ Запоріжжяобленерго", вказане питання повинне бути винесене на вирішення загальних зборів акціонерів ВАТ Запоріжжяобленерг "

Натомість, вказаних дій вчинено не було, що свідчить про те, що при укладенні договору про відступлення права вимоги виконавчим органом не було забезпечено дотримання інтересів акціонерів товариства та, у свою чергу, інтересів держави.

Крім того, як на підставу визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 22.12.2014 р. №641214/41 позивач посилається на те, що вказаний договір суперечить положенням ч. 1 ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" та порушує встановлений законом порядок розрахунків у сфері електроенергетики.

За ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" - Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Відповідно до пункту 13 статті 17 вказаного Закону Національному антикорупційному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про електроенергетику" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно - технологічним) управлінням.

Статтею 5 Закону України "Про електроенергетику" визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Частиною 2 статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в повноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цій термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

За частиною 8 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленої території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунку в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пунктом 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1136 від 19.07.2000 року, визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Аналогічний припис міститься у пункті 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики № 28 від 31.07.1996 року, відповідно до якого для проведення розрахунків за електричну енергію постачальник електричної енергії за регульованим тарифом або його відокремлений підрозділ відкривають в установі уповноваженого банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Пунктом 6.3 вказаних Правил встановлено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в повноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Відповідно до частини першої статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричної енергії України та спожиту електричну енергію, енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи та оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання в уповноваженому банку для зарахування коштів за електричну енергію затверджується та доводиться до відома споживачів Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Відповідно до частини другої статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку.

Таким чином, зазначеними положеннями Закону України "Про електроенергетику" та ПКЕЕ визначений порядок розрахунків між споживачем електричної енергії та енергопостачальником, які проводяться виключно шляхом перерахування споживачем електричної енергії коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії в уповноваженому банку.

Отже, договір про відступлення права вимоги від 22.12.2014 р. № 641214/41 суперечить інтересам держави, а також суперечить положенням Закону України "Про електроенергетику" та порушує встановлений законом порядок розрахунків у сфері електроенергетики.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). ( ч.3 ст. 215 ЦК України )

Згідно ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції ( спеціальної правосуб'єктності ), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 року у справі №910/1424/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №910/1424/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло