ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.11.2017 Справа № 904/8427/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпро

про стягнення 6 780 грн. 20 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник, дов. від 02.06.2017р. №495;

від відповідача: не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 6 780 грн. 20 коп., що складає 6 410 грн. 32 коп. - заборгованості по орендній платі відповідно до умов договору від 06.03.2017р. №9/17-Т суборенди торгового павільйону, 330 грн. 25 коп. - пені та 39 грн. 63 коп. - 3% річних.

Відповідач відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав, у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином (поштове повідомлення суду про час і місце судового засідання, спрямоване на адресу відповідача, було повернено відділенням поштового зв'язку через невручення у зв'язку за закінченням терміну зберігання).

За змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (абзац 3 пункту 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Приймаючи до уваги, що:

- відповідно до пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору;

- суд вважає, що неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору;

- відповідно до частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи;

- в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку;

- обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смирнова проти України");

- тому суд доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Оригінали документів, оглянутих у судовому засіданні, відповідають копіям, залученим до матеріалів справи.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу представником позивача заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2017р. між позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як орендарем, та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як суборендарем, було укладено договір №9/17-Т суборенди торгового павільйону (надалі - Договір суборенди), відповідно до пункту 1.1 якого орендар передає суборендарю в строкове платне користування торгівельний павільйон (надалі - об'єкт оренди) площею 24 кв.м на території торгівельного комплексу «Північний», що розташований за адресою: АДРЕСА_2, для здійснення торгівельної діяльності, а суборендар зобов'язується здійснювати плату за користування об'єктом суборенди на умовах і в порядку, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 Договору суборенди вступ суборендаря у користування об'єктом суборенди настає з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Як вбачається на виконання умов Договору суборенди позивачем було передано, а відповідачем прийнято в строкове платне користування торгівельний павільйон площею 24 кв.м на території торгівельного комплексу «Північний», що розташований за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчить акт від 06.03.2017р. №1 приймання-передачі (а.с. 12).

Згідно пункту 4.1 Договору суборенди орендар надає суборендарю в строкове платне користування об'єкт оренди на весь час дії цього договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р. та вважається автоматично продовженим на наступний рік, якщо суборендар не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення дії договору не повідомив орендаря про припинення дії договору 31 грудня поточного року (пункт 8.1 Договору суборенди).

Відповідно до пункту 7.3 Договору суборенди суборендар має право достроково розірвати цей договір письмово повідомивши про це орендаря не пізніше, ніж за 60 календарних днів до дати розірвання договору.

Як вбачається відповідач у заяві від 16.06.2017р. просив позивача розірвати Договір суборенди, у зв'язку з неприбутковістю підприємницької діяльності (а.с. 13).

Отже, Договір суборенди вважається розірваним з 15.08.2017р.

Пунктом 3.1 Договору суборенди зазначено, що орендна плата за користування об'єктом суборенди здійснюється у грошовій формі і встановлюється в узгодженій між сторонами додатковій угоді, яка є невід'ємною частиною цього договору; розмір орендної плати може змінюватися орендарем шляхом погодження з суборендарем, а також орендарем в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення суборендаря не пізніше, ніж за 33-ти календарних дні до вступу таких змін в дію, при цьому не потребує складання та підписання сторонами додаткової угоди про зміну розміру орендної плати.

Згідно Додаткової угоди від 06.03.2017р. №1 до Договору суборенди орендна плата за один квадратний метр об'єкту суборенди становить 180 грн. 00 коп. в місяць (а.с. 12).

У пункті 3.2 Договору суборенди орендна плата за перший місяць користування об'єктом суборенди сплачується суборендарем на рахунок орендаря, або іншим способом не забороненим діючим законодавством протягом 5-ти днів з моменту підписання цього договору, а за наступні місяці авансовим платежем не пізніше 20-го числа місяця, що передує розрахункову місяцю.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач повинен був сплатити орендну плату за липень 2017 року у сумі 4 320 грн. 00 коп. до 20.06.2017р. (включно) та за серпень 2017 року у сумі 2 090 грн. 32 коп. до 15.08.2017р. (включно).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем по орендній платі становить 6 410 грн. 32 коп.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 5.3 Договору суборенди у разі якщо суборендар прострочить виконання своїх зобов'язань по оплаті орендної плати, суборендар сплачує пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Отже, пеня згідно розрахунку становить 330 грн. 25 коп. (з 21.06.2017р. по 13.09.2017р.).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, згідно розрахунку річні становлять 39 грн. 63 коп. (з 21.06.2017р. по 13.09.2017р.).

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (49130, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 6 410 (шість тисяч чотириста десять) грн. 32 коп. - заборгованості, 330 (триста тридцять) грн. 25 коп. - пені, 39 (тридцять дев'ять) грн. 25 коп. - річних та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

06.11.2017р.