ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 910/4961/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДанилової М.В.
суддівАлєєвої І.В., Корсака В.А.
за участю представників:
позивачане з'явився (про час та місце судового засідання повідомлено належно)
відповідачаБагчин О.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.06.2017
у справі №910/4961/17 Господарського суду м. Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
до відповідачаПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 416848,81 грн.
В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 416848,81 грн. штрафу, у зв'язку із порушенням термінів доставки вантажу.

24.04.2017 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до суду першої інстанції із заявою про зменшення розміру штрафу до 20842,44 грн. (5%).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.04.2017 (суддя Ковтун С.А.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 41684,88 грн. штрафу, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 (головуючий суддя Тарасенко К.В., судді Разіна Т.І., Гончарова С.А.), рішення Господарського суду м. Києва від 24.04.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій під час вирішення справи було неправильно застосовано норми матеріального права передбачені ст. 233 Господарського Кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України щодо кількості відхилених відсотків штрафу та порушено норми процесуального права передбачені ст.ст. 34, 34, п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Алєєва І.В., Корсак В.А.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, присутнього у судовому засіданні 01.11.2017 представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 25.12.2015 Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" (виконавець) та Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (вантажовласник) уклали договір № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

Протягом грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" здійснила перевезення вантажів (сировини для металургійного виробництва) по таким залізничним накладним: №№ 47774559, 47760046, 42625384, 47794656 (досилочна накладна 47799515), 43078435, 33412693, 2644093, 52727849, 52727856, 33470436, 42652370, 42700641, 47975271 (посилочна накладна 45127974), 47998919, 45003720 (досилочна накладна 45056967), 33457045, 52810660, 52810678, 52807690, 52775517, 42813584, 52857646, 52867918, 45090354 (посилочна накладна 45096963), 47885694 (посилочна накладна 45244605), 45026465 (досилочна накладна 45123262), 45026465 (досилочна накладна 45123270), 45026465 (досилочна накладна45123288), 45026465 (посилочна накладна 45123296), 43167675, 52878923, 52878931, 52878956, 52878964, 52878998, 52879012, 52884061, 52884368, 52814316, 45171089, 45171097, 45317534, 45162864, 45162872, 53031233, 45418076 (досилочна накладна 45466927), 43274547, 45438678 (досилочна накладна 45438843), 43311208, 45487790, 53109096, 53191722, 45550001 (досилочна накладна 45702941), 45530961 (досилочна накладна 45533502), 45550506, 43300037 (досилочна накладна 43328913), 53227989, 45550589 (досилочна накладна 45550969), 45677572, 45677838, 43384346. Одержувач вантажу - Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Згідно з відбитком календарного штемпеля на накладних, відповідач доставив вантаж позивачу із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

За розрахунком позивача, з відповідача підлягає стягненню 416848,81 грн. штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Відповідно до ст. 307, 313 Господарського кодексу України, положення яких кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності з п. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, п. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються транспортними кодексами, транспортними уставами та іншими нормативно-правовими актами і правилами.

Згідно з ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України визначає обов'язки, права та відповідальність залізниць, підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно із ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок. Згідно з п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажів, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Згідно з п. 2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1 збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Згідно з п. 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

З огляду на матеріали справи, Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" факт прострочення термінів доставки не заперечує, однак просить врахувати заяву про зменшення розміру штрафу до 20842,44 грн. (5%), оскільки Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" безпосередньо, як вантажоодержувача, обслуговує регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", яка знаходиться за адресою: 84404 Донецька обл. м. Лиман вул. Привокзальна, 22.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VІІ період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014. Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України наразі не видавався.

Згідно з ч. 3 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, на думку Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця", Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Статуту залізниць України.

Крім того, зазначений вище Закон прийнято у часі пізніше ніж Статут залізниць України.

Пунктом 5 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" у період з 14.04.2014 до її закінчення. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції (абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції").

Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України". Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р та № 1053-р від 30.10.2014, до зазначених населених пунктів належать м. Лиман, м. Маріуполь та інші.

Тобто, практично вся залізнична мережа регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні проведення АТО.

Проведення АТО значно ускладнило транспортне сполучення у межах регіональної філії "Донецька залізниця" та забезпечення виконання вимог та положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів, які були затверджені задовго до початку проведення АТО.

Так, до початку АТО переважна більшість вантажів прямувала до м. Маріуполь зі ст. Авдіївка та ст. Ясинувата через ст. Донецьк до станцій міста Маріуполя. Зазначена ділянка мала дві залізничні колії та була електрифікованою. Наразі ст. Ясинувата та ст. Донецьк знаходяться на непідконтрольній українській владі території і рух потягів у бік Маріуполя припинено з осені 2014 року, а ст. Авдіївка знаходиться на підконтрольній українській владі території, але фактично є тупиковою, так як з літа 2014 року припинено сполучення зі ст. Донецьк та ст. Ясинувата.

В зв'язку з викладеним, єдиним залізничним сполученням з м. Маріуполь є ділянка залізниці між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря. Зазначена ділянка має одну не електрифіковану колію, яка до початку проведення АТО була допоміжною та резервною ланкою транспортного сполучення з м. Маріуполь. Враховуючи, що в м. Маріуполь крім позивача знаходяться чимало великих підприємств (ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ДП "Маріупольський торгівельний морський порт", ПрАТ "Азовмаш" та інші) обсяги перевезень вантажів значно перевищують пропускну здатність ділянки між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря.

Крім того, з моменту набрання чинності Тимчасовим порядком здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей було ускладнено перевезення вантажів з непідконтрольної українській владі території на адресу позивача. Так, для здійснення перевезення було встановлено необхідність отримання дозволу на перевезення, перевірку вантажів підрозділами ДФСУ та інших правоохоронних органів, та визначено окремі пункти перетину лінії зіткнення (КПВВ на залізниці). Наслідком цього стали затримки вантажів на КПВВ та спрямування вантажопотоків не за найкоротшою тарифною відстанню, а в об'їзд.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" вказує про те, що порушення термінів доставки вантажу мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин. Крім того, проведення АТО та бойові дії у межах Донецької та Луганської областей суттєво вплинули на фінансове становище регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". За підсумками роботи за 2016 рік філія отримала збиток у сумі 77031,00 тис. грн., що підтверджується звітом про фінансові результати за 2016 рік.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивач не вказує на те, що йому були завдані збитки у зв'язку з порушенням термінів доставки вантажу залізницею.

Як вже зазначалось, Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" звернулось до суду першої інстанції із заявою про зменшення розміру штрафу до 20842,44 грн. (5%).

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Враховуючи доводи, наведені відповідачем в обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафу, колегія суддів погоджується з висновками судів та вважає винятковими обставинами, з якими пов'язано прострочення терміну доставки вантажів, оскільки нормативи доставки розраховані виходячи з пропускної можливості транспортної залізничної мережі України, використання якої відповідачем у значній частині Донецької та Луганської областей з осені 2014 року припинено, що, в свою чергу, робить об'єктивною неможливість забезпечення дотримання терміну доставки вантажу.

З огляду на наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, правомірно скористався своїм правом згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України і зменшив розмір нарахованого штрафу до 41684,88 грн. (10% від заявленої суми).

Поряд з цим, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що доводи Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", викладені в касаційній скарзі, про те, що судами не враховано його майновий стан при задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, не приймаються судом до уваги, оскільки такі доводи скаржника відносно його майнового статусу жодною мірою не впливають на оцінку обгрунтованості зменшення розміру штрафу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, а зменшення розміру штрафу на 10 % свідчить саме про врахування судами майнового статусу позивача.

Таким чином, колегія суддів приходять до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів відзначає, що інші доводи Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм, не спростовують законних та обгрунтованих висновків судів попередніх інстанцій і вже були предметом розгляду в апеляційному господарському суді та обґрунтовано ним відхилені.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 у справі №910/4961/17 Господарського суду м. Києва залишити без змін.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді І.Алєєва

В.Корсак