ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017р. Справа № 914/143/17

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: судді Бортник О.Ю. головуюча, суддів: Фартушка Т.Б. та Мазовіти А.Б., за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державної установи «Інститут патології крові та трансфузійної медицини ОСОБА_2 академії медичних наук України», м, Львів,

до відповідача: Комунальної 5-ї міської клінічної лікарні, м. Львів,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 академії медичних наук України, м. Київ,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівської міської ради, м. Львів,

про звільнення незаконно займаних нежитлових приміщень

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_3 представник,

від відповідача ОСОБА_4 представник,

від ОСОБА_2 академії медичних наук України ОСОБА_3 представник,

від Львівської міської ради не зявився.

Суть спору: Державна установа «Інститут патології крові та трансфузійної медицини ОСОБА_2 академії медичних наук України», м, Львів звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом про зобов'язання Комунальної 5-тої міської клінічної лікарні звільнити нежитлові приміщення 5-го поверху площею 170 м кв. за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45. Позовні вимоги мотивовано нормами ст. 137 ГК України, ст.ст. 387, 391 ЦК України, а також тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 10.07.2013 р. у справі № 12/197, яке набрало законної сили, встановлено, що весь будинок № 45 по вул. Ген. Чупринки в м. Львові перебуває у державній власності та оперативному управлінні позивача. Відповідач без установлених законом підстав самовільно зайняв приміщення площею 170 м кв. під кабінети зав. відділенням, старшої медсестри, сестринську, палати для хворих. Цих приміщень не стосувалось вищезгадане рішення Господарського суду Львівської області.

Відповідач у відзиві просить припинити провадження у справі, оскільки є рішення Господарського суду Львівської області у справі № 12/197, яким вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Позивач у додаткових поясненнях до позовної заяви та уточненні позовних вимог просить зобов'язати відповідача звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45 загальною площею 235,5 кв. м, а саме: № 205, 207 бібліотека 18, кв. м, № 232 кабінет ст. медсестри 10,9 кв. м, № 233 кабінет зав. відділенням 14 кв. м., № 240 денний стаціонар 31,4 кв. м, № 237, 238, 239 денний стаціонар 43, 1 кв. м, № 236 ординаторська 31,6 кв. м, № 223 денний стаціонар 16,8 кв. м, № 229 комора 1,8 кв. м, № 235 їдальня 67,7 кв. м. При цьому позивач зазначає, що гематологічне відділення, денний гематологічний стаціонар та бібліотека займають приміщення площею 167,8 кв. м, а ще 67,7 кв. м займає приміщення їдальні.

У відзиві щодо Додаткових пояснень відповідач просить повернути їх без розгляду, оскільки вони за своєю суттю є зміною предмету позову і не узгоджуються з приписами статей 22, 54, 56, 57 ГПК України. Крім цього, відповідач, з посиланням на приписи постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., зазначає, що збільшено може бути лише розмір вимог майнового характеру, якщо в заяві йдеться про збільшення розміру вимог немайнового характеру, то фактично йдеться про подання іншого позову.

Відповідач у клопотанні за № 542 від 04.05.2017 р. просить повернути вищезгадані Додаткові пояснення до позовної заяви та уточнення позовних вимог без розгляду як такі, що не відповідають вимогам ст.ст. 22, 54, 56, 57 ГПК України.

У клопотанні № 543 відповідач повторно просить суд припинити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У поясненнях за № 567 Комунальна 5-та міська клінічна лікарня зазначає, що рішенням Львівського облвиконкому від 27.02.1950 р. № 274 спірні приміщення будинку № 45 по вул. Ген. Чупринки у м. Львові, закріплено за відповідачем. Позивач домігся від МБТІ реєстрації за собою права оперативного управління цим будинком, про що не повідомив відповідача. Відповідач визнає, що у приміщеннях загальною площею 167,8 кв. м розміщені його гематологічне відділення і денний гематологічний стаціонар. Відповідач вважає, що приміщення, які просить позивач зобов'язати відповідача звільнити, не можуть бути предметом віндикаційного позову, оскільки ці приміщення не є індивідуально визначеними. Відповідач також вважає, що на момент звернення позивача з позовом до суду сплила позовна давність, а виселення його з спірних приміщень неодмінно погіршить ситуацію з наданням належної стаціонарної медичної допомоги гематологічним хворим м. Львова, Львівської області, Західного регіону України, а також викличе законне і справедливе обурення громадськості.

Відповідачем 12.05.2017 р. подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

У міркуваннях щодо застосування позовної давності відповідач повідомляє, що рішенням Господарського суду Львівської області від 10.07.2013 р. у справі № 12/197, яке набрало законної сили, встановлено юридичний факт відповідач заволодів приміщеннями, у тому числі й спірними приміщеннями, будинку № 45 по вул. Ген. Чупринки у м. Львові без відповідної правової підстави. Отже, позивач довідався про порушення його права під час проголошення резолютивної частини судового рішення в судах першої та апеляційної інстанцій у справі № 12/197. Перебіг позовної давності, на думку відповідача, почався 16.09.2013 р. (день, коли рішення місцевого суду набрало законної сили).

Позивач у письмових поясненнях за № 210 по суті справи вказує, що спірні приміщення не були предметом позову у справі № 12/197, а позовна давність не поширюється на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користуватися та розпоряджатися своїм майном (ст. 391 ЦК України). При цьому позивач також посилається на підпункти 4.2. та 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10.

У письмових поясненнях від 05.09.2017 р. позивач зазначає, що вказане у позовній заяві найменування приміщень № 237, 238, 239 площею 43,1 кв. м як денний стаціонар слід замінити на стаціонар, приміщення № 223, зазначене у позовних вимогах як денний стаціонар, використовується відповідачем як кабінет завідуючого денним стаціонаром, приміщення № 240 використовується відповідачем для можливого відпочинку відвідувачів денного стаціонару, сестринська перебуває у кабінеті № 222 і в перелік уточнених позовних вимог не включена.

У поясненнях від 23 жовтня 2017 р. за № 361 позивач повідомляє суд, що відповідно до долучених ним до матеріалів справи витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право державної власності на будівлю площею 5246,3 кв. м, розташовану по вул. ОСОБА_5 ОСОБА_6, 45, зареєстроване за ОСОБА_2 академією медичних наук України, а за позивачем у справі зареєстровано право оперативного управління на цю ж будівлю. Позивачем також зазначено, що сестринська станом на день вирішення справи судом являє собою кабінет завідуючого денним стаціонаром.

Відповідач у доповненнях до пояснень від 12.05.2017 р. № 567 зазначає, що лікарня користується спірними приміщеннями на підставі рішення Львівського облвиконкому від 27.02.1950 р. № 274 та п. 10 ухвали Львівської обласної Ради народних депутатів трудящих від 12.05.1993 р. № 288 «Про передачу майна комунальної власності». Відповідач вважає, що Арбітражний суд Львівської області відмовляючи Львівській міській раді у задоволенні її позову про визнання недійсним дублікату реєстраційного посвідчення, виданого позивачу у справі № 914/143/17, на спірну будівлю, тим самим своїм рішенням від 23.11.2000 р. у справі № 1/701-4/71 визнав за Львівською міською радою суб'єктивне цивільне право на об'єкт нерухомості і факт його порушення. Комунальна 5-та міська клінічна лікарня вважає, що з 1950 року і до 16.09.2013 р. (дата набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 12/197) вона правомірно володіла займаними приміщеннями. На думку відповідача, в зв'язку з встановленням рішенням суду у справі № 12/197 факту не укладення Договору оренди від 01.03.1996 р., між сторонами не виникло жодних прав і обов'язків щодо цього договору, у тому числі й часткового поверненням відповідачем нібито орендованих приміщень. Відповідач визнає, що він спільно з позивачем користується приміщеннями сходової клітки, коридорів тощо на півпідвальному та першому-четвертому поверхах вищезгаданого будинку. Відповідач несе витрати з утримання та обслуговування приміщень, якими користується.

Представник ОСОБА_2 академії медичних наук України у судових засіданнях просив позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та поданих у ході розгляду справи додаткових поясненнях та уточненнях позовних вимог.

Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи головуючим суддею у справі № 914/143/17 визначено суддю Блавацьку-Калінську О.М. Ухвалою суду від 20.01.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 медичних наук України, а також в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Львівську міську раду. Ухвалою суду від 06.03.2017 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів з 17.03.2017 р. Ухвалою суду від 03.04.2017 р. призначено колегіальний розгляд справи № 914/143/17 у складі трьох суддів. Внаслідок автоматичного визначення складу колегії суддів визначено членами колегії суддів, крім ОСОБА_7, суддів Іванчук С.В. та Фартушка Т.Б. На підставі Розпорядження керівника апарату суду від 11.05.2017 р. за № 399 у зв'язку із закінченням повноважень, як вперше призначеного на посаду судді, судді Блавацької-Калінської О.М. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 914/143/17, внаслідок якого головуючим суддею визначено суддю Бортник О.Ю. У зв'язку із перебуванням 30.05.2017 р. судді Іванчук С.В. у відпустці, а судді Фартушка Т.Б. - у відрядженні здійснено автоматичну заміну вказаних членів колегії суддів у справі № 914/143/17. Внаслідок автоматичної заміни згадані члени колегії суддів замінені на суддів Манюка П.Т. та Горецьку З.В. В зв'язку з перебуванням судді Горецької З.В. 21.06.2017 р. на семінарі внаслідок проведеної автоматичної заміни її замінено на суддю Пазичева В.М. Враховуючи, що станом на 10.07.2017 р. суддя Манюк П.Т. перебував у відпустці, внаслідок автоматичної заміни його замінено на суддю Горецьку З.В. Станом на 19.07.2017 р. суддя Пазичев В.М. перебував у відпустці, тому здійснено його автоматичну заміну на суддю Юркевича М.В. Станом на 06.09.2017 р. судді Горецька З.В. та Юркевич М.В. перебували у відпустці, відтак здійснено їх автоматичну заміну на суддів Фартушок Т.Б. та Мазовіта А.Б. Розгляд справи відкладався з підстав, наведених у наявних в матеріалах справи ухвалах суду.

Додаткові пояснення до позовної заяви та уточнення позовних вимог (вих. № 126 від 03 квітня 2017 р., а.с. 77) приймаються судом до розгляду лише в частині уточнення площ та номерів кабінетів приміщень, які були вказані у позовній заяві, а саме: кабінетів зав. відділенням, старшої медсестри, сестринської, палат для хворих загальною площею 170 м кв., розташованих на 5 поверсі будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45. При цьому суд виходить з того, що збільшено чи зменшено може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог, то фактично також йдеться про подання іншого позову. Такий висновок суду відповідає висновкам Вищого господарського суду України, викладеним у п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 р. № 18. Позивачем у судових засіданнях підтверджено, що ним подано позов немайнового характеру. Тому, суд відмовляє в задоволенні заяви про збільшення позовних вимог, викладеній у Додаткових поясненнях до позовної заяви та уточненнях позовних вимог (вих. № 126 від 03 квітня 2017 р., а.с. 77). Відповідно до вимог п. 3.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 р. № 18 приєднує цю заяву до матеріалів справи і розглядає по суті раніше заявлені позовні вимоги, які викладено у позовній заяві. Ці позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням уточнень щодо приміщень, загальною площею 170 м кв., про які йдеться у позові, а саме щодо номерів кабінетів, їх площ та поверху розташування, викладених у вищезгаданих Додаткових поясненнях. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новими позовами у загальному порядку.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.07.2013 р. у справі № 12/197, яке набрало законної сили 16 вересня 2013 р., встановлено, що Державна установа «Інститут патології крові та трансфузійної медицини ОСОБА_2 академії медичних наук України» користується приміщеннями, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, на праві оперативного управління. Згаданим рішенням також встановлено, що договір оренди нежитлових приміщень від 01.03.1996 р., за яким позивач передав відповідачу у користування приміщення загальною площею 2963 кв. м в будинку по вул. Пушкіна, 45 (на даний час вул. ОСОБА_5) у м. Львові, є фактично неукладеним (таким, що не відбувся), а відтак, у відповідача відсутні правові підстави для користування частиною приміщень площею 2418,86 кв. м, у цьому будинку. Судом при розгляді справи № 12/197 також встановлено, що відповідачем повернуто позивачу відповідно до акту від 05.08.1996 р. приміщення площею 544,16 кв. м з 2963 кв. м приміщень, які останнім передавались 1 березня 1996 р. відповідачу на підставі неукладеного договору оренди. Предметом спору у справі № 12/197 була, у тому числі, й вимога про зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення площею 2418,86 кв. м за адресою: м. Львів, вул. Г. Чупринки, 45, а саме ті приміщення, з переданих йому 2963 кв. м, які не були повернені по акту від 05.08.1996 р. (2963 544,16 = 2418,86). Позивач стверджує, що відповідач повторно без законних на те підстав у 2015 р. захопив приміщення загальною площею 170 кв. м із тих 544,16 кв. м, які були повернуті 05.08.1996 р. Ці приміщення використовуються Комунальною 5-тою міською клінічною лікарнею як кабінети зав. відділенням, старшої медсестри, сестринська, палати для хворих (стаціонар, денний стаціонар). Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 510 від 13.11.2015 р. про звільнення та передачу йому приміщень п'ятого поверху площею 170 кв. м, які вказані у акті від 05.08.1996 р. Відповідач листом за № 1441 від 11.12.2015 р. р. та листом за №1461 від 24.10.16 р. відмовився звільняти та передавати позивачу ці приміщення. Відповідач визнає, що він користується приміщеннями загальною площею 167,8 кв. м, в яких розміщені гематологічне відділення і денний гематологічний стаціонар, у поясненнях за № 567 (а.с. 142) та у клопотанні за № 970 від 04.09.2017 р. (а.с. 197), доповненні до пояснення, поданому 23.10.2017 р.

Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов щодо позовних вимог, викладених у позовній заяві, з урахуванням уточнення позовних вимог виключно в частині приміщень, зазначених у позові, підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 316, 317, ч. 2 ст. 318, частин 1, 7 ст. 319, частин 1 та 2 ст. 321, ч. 1 ст. 386, 391 ЦК України, ст. 137 ГК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правом оперативного управління у ГК України визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Доводи відповідача про те, що спір між сторонами у справі про той же предмет та з тих же підстав вирішено рішенням Господарського суду Львівської області від 10.07.2013 р. у справі № 12/197, яке набрало законної сили, спростовуються як текстом вищезгаданого рішенням суду так і текстом позовної заяви у справі № 914/143/17. У рішенні Господарського суду Львівської області у справі № 12/197 (а.с. 18 на звороті) йдеться про те, що позивач у позові просив суд зобов'язати відповідача звільнити нежитлові приміщення площею 2418,86 кв. м, до складу цих приміщень не входять приміщення площею 544,16 м кв., які відповідач повернув позивачу по Акту від 05.08.1996 р. У позовній заяві у справі № 914/143/17 йдеться про те, що частину з повернутих по вищезгаданому Акту від 05.08.1996 р. приміщень, а саме приміщення загальною площею 170 м кв., відповідач самовільно зайняв повторно. Позивач просить у своєму позові зобов'язати відповідача повернути саме ці приміщення.

Відповідно до Акта про часткове повернення Львівському філіалу Київського НДІ гематології та переливання крові приміщень від 05.08.1996 р., поверхового плану 4 поверху будівлі А-4 під № 45 по вул. Пушкіна (теперішня назва ОСОБА_5) у м. Львові, складеного 16.10.1989 р., матеріалів інвентаризації приміщень, складених сторонами за наслідками проведеної на вимогу суду інвентаризації, технічного паспорта нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Г. Чупринки, 45, складеного 29.09.2004 р., Додаткових пояснень до позовної заяви та уточнень позовних вимог, на день вирішення справи судом зазначені у позовній заяві нежитлові приміщення 5-го поверху, зайняті під кабінети зав. відділенням, старшої медсестри, сестринську, палати для хворих загальною площею 170 м кв., фактично є нежитловими приміщеннями четвертого поверху будівлі за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, а саме: № 237, № 238, № 239 загальною площею 43,1 м кв. (палати для хворих), № 223 загальною площею 16,8 м кв. та № 233 загальною площею 14 м кв. (кабінети зав. відділеннями, кабінет № 223 у позові зазначався як сестринська), № 240 загальною площею 31,4 м кв. (палата денного стаціонару, у позові зазначався як палати для хворих), № 232 загальною площею 10,9 м кв. (кабінет старшої медсестри). У Акті від 05.08.1996 р. ці приміщення зазначені як кімната № 226 (кабінет № 223 на сьогодні), кімната № 172 (кабінет № 232 на сьогодні), кімната № 173 (кабінет № 233 на сьогодні), кімната 177 (кабінети № 237, № 238, № 239 на сьогодні - внаслідок перепланування), кімната 178 (кабінет № 240 на сьогодні). Розбіжності щодо зазначення поверху, на якому розташовані приміщення, виникли внаслідок того, що при складанні акта від 05.08.1996 р. півпідвальний поверх необґрунтовано пораховано як повноцінний перший поверх будівлі. У той час як згідно з технічним паспортом будівлі № 45 по вул. Пушкіна (теперішня назва - ОСОБА_5) у м. Львові, складеним у жовтні 1989 р., та Технічним паспортом цієї ж будівлі, складеним у вересні 2004 р., вона є будівлею А-4, має півпідвал та чотири поверхи.

Позивач у позовній заяві як на підставу своїх позовних вимог посилається на норми статей 387 та 391 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Судом встановлено, що будівля з володіння позивача не вибувала, позивач знаходиться за юридичною адресою у цій будівлі. Позивач спільно з відповідачем користується місцями загального користування (коридори, сходові клітки тощо), які належать до спірних приміщень. Позивач (його працівники) може потрапляти у спірні приміщення, однак ці приміщення не можуть використовуватись позивачем на його власний розсуд. Зокрема відповідач перешкоджає позивачу використовувати ці приміщення для виконання ним урядової програми по створенню центру трансплантації кісткового мозку.

Право власності на спірні приміщення зареєстроване за третьою особою у справі, що підтверджується Витягом ЕЕС 755051, індексний номер витягу 36990658 від 29.04.2015 р. Рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 12/197, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач користується нерухомим майном, а саме приміщеннями, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, площею 5246,3 м кв., на праві оперативного управління. Вказане речове право зареєстровано за позивачем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу 100293349 від 13.10.2017 р. Судом не беруться до уваги доводи відповідача про те, що рішенням Арбітражного суду Львівської області від 23.11.2000 р., яким відмовлено Львівській міській раді у задоволенні позову до Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та Львівського науково-дослідного інституту патології крові та трансфузійної медицини про визнання недійсним дублікату реєстраційного посвідчення на будівлю № 45 по вул. Ген. Чупринки у м. Львові, визнано за Львівською міською радою суб'єктивне цивільне право на цей об'єкт нерухомості і факт його порушення. На підставі вищезгаданого судового рішення право власності чи будь-яке інше речове право на об'єкт нерухомого майна не виникло і не могло бути зареєстрованим.

У матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані докази, які б підтверджували використання ним спірних приміщень на законних підставах. Рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих № 566 від 16 травня 1957 р. стосується передачі відповідачу на баланс коробки будівлі по вул. Пушкіна (теперішня назва вулиці ОСОБА_5), № 43, та пов'язаних з цією передачею питань. Зазначене рішення не стосується передачі відповідачу будинку № 45 на цій вулиці. Рішення виконкому просити Міністерство охорони здоров'я УРСР передати будинок № 45 на баланс V- клінічної лікарні Червоноармійського району (тепер Личаківський район), викладене у п. 4 вищезгаданого рішення, не є рішенням власника майна про його передачу у користування, чи на баланс відповідачу. Ухвала № 288 від 12 травня 1993 р. стосується майнового комплексу 5-ї міської клінічної лікарні за адресою: м. Львів, вул. Коновальця, 22.

Суд не вбачає підстав для застосування за заявою відповідача наслідків спливу позовної давності, оскільки така станом на 13.01.2017 р. (дата звернення позивача з позовом до суду) не спливла, виходячи з такого. У статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав (п. 5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10. Крім цього, у матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані докази, які б спростовували доводи позивача про те, що відповідачем порушено його право у 2015 р., в зв'язку з чим й надсилалась відповідачу вимога № 510 від 13.11.2015 р.

За наведених обставин, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45, а саме: № 237, № 238, № 239 загальною площею 43,1 м кв., № 223 загальною площею 16,8 м кв., № 233 загальною площею 14 м кв., № 240 загальною площею 31,4 м кв., № 232 загальною площею 10,9 м кв., загальною площею усіх вище перелічених приміщень 116,2 м кв., обґрунтовані й підлягають задоволенню. Докази того, що до складу зазначених у позовній заяві приміщень (кабінети зав. відділенням, старшої медсестри, сестринська, палати для хворих, в тому числі і платна) входять ще якісь приміщення четвертого поверху, які разом займають площу 170 м кв., а не 116,2 м кв., як встановлено судом у ході розгляду справи № 914/143/17, у матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані. За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху, з тих, які зазначені у позовній заяві, загальною площею, що перевищує 116,2 м кв. задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Комунальну 5-ту міську клінічну лікарню (79013, м. Львів, вул. Коновальця, 26, ) звільнити нежитлові приміщення четвертого поверху будівлі за адресою: 79044, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, буд. 45: № 237, № 238, № 239 площею 43,1 м кв., № 223 площею 16,8 м кв., № 233 площею 14 м кв., № 240 площею 31,4 м кв., № 232 площею 10,9 м кв., загальною площею усіх вище перелічених приміщень 116,2 м кв.

Стягувач: Державна установа «Інститут патології крові та трансфузійної медицини ОСОБА_2 академії медичних наук України» (79044, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, буд. 45, ).

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Комунальної 5-тої міської клінічної лікарні (79013, м. Львів, вул. Коновальця, 26, ) на користь Державної установи «Інститут патології крові та трансфузійної медицини ОСОБА_2 академії медичних наук України» (79044, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, буд. 45, ) 1093,65 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 27.10.2017 р.

Суддя Бортник О.Ю.

Суддя Фартушок Т.Б.

Суддя Мазовіта А.Б.