ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" листопада 2017 р.Справа № 916/2191/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН»;

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця»;

про відшкодування збитків;

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: 07.09.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» про відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу при перевезенні залізницею.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.09.2017р.; порушено провадження по справі №916/2191/17.

20.10.2017р. до господарського суду Одеської області від ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

23.10.2017р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» до господарського суду Одеської області надійшли пояснення по справі.

27.10.2017р. від ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» до господарського суду Одеської області надійшли пояснення по справі.

02.11.2017р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» до господарського суду Одеської області надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 02.11.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

Відповідно до залізничної накладної № 33848201 від 12.07.2017р., вантажовідправником та вантажоодержувачем в одній особі є товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН».

Згідно відомості вагонів був відвантажений насипом вантаж (кукурудза), у вагоні № 95753380 за запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП) №№: Т931461, Т931464, Т931484, Т931483, Т931485, Т931466 та Т931457.

16.07.2017р. на станції Миколаїв-вантажний було складено акт загальної форми №13119. Відповідно до даного акту встановлено, що на вагоні № 95753380 справа по руху поїзда на третьому розвантажувальному люці відсутній ЗПП № Т931484.

Станцією Миколаїв-вантажний було складено комерційний акт №415207/51 від 17.07.2017, яким було встановлено нестачу вантажу у розмірі 950кг та підтверджено факт відсутності ЗПП № Т931484, замість якого станцією Миколаїв була накладена свинцева пломба.

Позивач зазначає, що в результаті комісійного переважування вантажу у вагоні № 95753380, було встановлено нестачу вантажу у розмірі 950 (девятсот пятдесят) кг., що підтверджується вищевказаним комерційним актом № 415207/51 від 17.07.2017р.

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» звертає увагу, що нестача вантажу у вказаному розмірі також підтверджується і актом переважування від 17.07.2017р., здійсненого вантажоодержувачем ТОВ СП «НІБУЛОН».

Згідно з довідкою від 27.07.2017р. № 10020/3-17/27, виданою вантажовідправником ТОВ СП «НІБУЛОН» (зазначений у п. 1 залізничної накладної № 33848201 від 12.07.2017), вартість однієї тони вантажу відправленого у вагоні № 95753380 складає 4700 (чотири тисячі сімсот) грн. (у т. ч. ПДВ).

У звязку з вищевикладеним, Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» заявлено претензію до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01.08.2017 № 10233/3-17/27 про відшкодування збитків, пов'язаних із нестачею вантажу, яку ПАТ «Українська залізниця» листом від 11.08.2017 № ЦЦМ-12/733 направила на розгляд до регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Як зазначає позивач, регіональна філія «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» безпідставно відмовила в задоволенні вказаної претензії листом від 22.08.2017 № НЗІ-01/488.

Враховуючи вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» звернулась до господарського суду Одеської області за захистом свої порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Ст. 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини та п. 1 ч. 3 цієї статті визначено, що у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 920 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Господарський суд Одеської області не приймає правову позицію позивача, яка грунтується на застосуванні до спірних правовідносин положень ЦК України, що регулюють інститут стягнення збитків, оскільки в даному випадку правовідносини між сторонами регулюються саме спеціальними нормативно-правовими актами.

Суд погоджується з правовою позицією позивача та відповідача, щодо застосування до спірних правовідносин норм Статуту залізниць України, оскільки позивач визначає підставою для стягнення саме обставини, які повязані з нестачею вантажу, що передбачено Статутом.

Враховуючи викладені обставини, до предмету розгляду даної справи не відноситься дослідження всіх чотирьох складових збитків у розумінні ЦК України, оскільки спеціальні норми, передбачяають презумцію вини перевізника.

За умовами ч.1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Положеннями ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 110 Статуту залізниць України визначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно до п. 114 Статуту, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Положеннями п. 2.10 Розяснень Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/607 від 29.05.2002р. (в редакції розяснень Президії ВГСУ від 29.09.2008р. за №04-5/225) спори, що виникають з договору перевезення, в тому числі у прямому міжнародному залізничному сполученні, в яких одним з відповідачів є орган транспорту, вирішуються господарським судом за місцезнаходженням органу транспорту, на якого Статутом і Правилами предявлення та розгляду претензій покладено розгляд претензій.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, віднесені до підсудності господарського суду справи у спорах, що виникають з договору перевезення, в яких одним з відповідачів є орган транспорту, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням цього органу.

Згідно п. 2.10 вказаних вище Розяснень ВГСУ, відповідно до п. 131 Статуту залізниць України, позови про відшкодування вартості вантажу втраченого, пошкодженого або такого, який прибув з нестачею, при перевезенні вантажів у прямому залізничному сполученні в межах залізниць України заявляються як одержувачем, так і відправником, а також від їх імені уповноваженою особою у всіх випадках до залізниці призначення, яка несе відповідальність за всі залізниці учасниці перевезення, і залучати до участі у справі як іншого відповідача або третю особу залізницю відправлення та транзитні залізниці у суду немає підстав.

Згідно п. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної кількості рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість вантажу.

Згідно п. 2.7. Розяснень Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/607 від 29.05.2002р. (в редакції розяснень Президії ВГСУ від 29.09.2008р. за №04-5/225) вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної старшим бухгалтером, копії податкової накладної.

Згідно п. 6 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р. якщо вантажовідправником є транспортно- експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Господарський суд Одеської області встановив, що згідно з довідкою від 27.07.2017 № 10020/3-17/27, виданою вантажовідправником ТОВ СП «НІБУЛОН» (зазначений у п. 1 залізничної накладної № 33848201 від 12.07.2017), вартість однієї тони вантажу відправленого у вагоні № 95753380 складає 4700 (чотири тисячі сімсот) грн. (у т. ч. ПДВ).

Статтею 129 Статуту залізниць України закріплено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Суд звертає увагу, що нестача вантажу підтверджується належними доказами, а саме оригіналом комерційного акту №415207/51 від 17.07.2017, яким було встановлено нестачу вантажу у розмірі 950кг та підтверджено факт відсутності ЗПП № Т931484, замість якої була станцією Миколаїв накладена свинцева пломба. Згідно даного акту в результаті комісійного переважування вантажу у вагоні № 95753380, було встановлено нестачу вантажу у розмірі 950 (девятсот пятдесят) кг.

Крім цього, нестача вантажу у вказаному розмірі також підтверджується і актом переважування від 17.07.2017, здійсненого вантажоодержувачем ТОВ СП «НІБУЛОН».

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно довідки вантажоодержувача про вартість 1 тони вантажу, судом здійснено розрахунок недостачі в загальній сумі 4465грн. (950кг.)

Відповідно до п. 7. Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, розрахунок суми претензії про недостачу вантажу складається з урахуванням норми природної втрати маси вантажу при перевезенні, якщо вона встановлена даного вантажу, та граничного розходження визначення маси вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, визначено, що сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто для кукурудзи (інші вантажі) становить 0,5%. Норма недостачі (природної втрати) для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки визначаються від маси нетто.

Що стосується розрахунку природної втрати, господарський суд зазначає наступне.

Розмір нестачі вантажу з урахуванням норми природної втрати складає 630,75кг.

Вартість нестачі згідно з розрахунком суду становить 2 964 (дві тисячі девятсот шістдесят чотири) грн. 52 коп. а тому, враховуючи встановлену законодавством презумпцію вини перевізника у нестачі прийнятого до перевезення вантажу, позовні вимоги позивача, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що втрата вантажу виникла у звязку із комерційною несправністю яка звільняє перевізника від відшкодування вартості втраченого вантажу, оскільки належними та допустимими доказами наданими Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» було доведено, що дана комерційна несправність (відсутність запірно-пломбувальних пристроїв) виникла на шляху слідування до станції призначення.

Суд звертає увагу, що втрата вантажу виникла не у звязку з невідповідністю вагону в комерційному відношенні, яка могла бути виявлена вантажовідправником при завантаженні, а тому залізниця не звільняється від відшкодування збитків, які виникли внаслідок нестачі вантажу.

Крім цього, суд не приймає до уваги правову позицію відповідача, яка викладена в поясненнях від 27.10.2017р. щодо посилань на ст.132 Статуту залізниць України, оскільки постановою Кабінету міністрів України №1973 від 25.12.2002 року, зазначену статтю було виключено.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші наявні у матеріалах справи докази та пояснення представників сторін вищевикладених висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення вартості нестачі вантажу підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Враховуючи приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 та ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» (65012, м, Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1, ) 2 964,52 грн. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.11.2017р.

Суддя О.Ю. Оборотова