РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017Справа №910/13028/17
За позовом Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації

про стягнення 92531 грн. 03 коп.,

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ходорич О.М. - представник за довіреністю № 064-4727 від 12.04.2017;

від відповідача: Шуліка М.О. - представник за довіреністю б/н від 11.09.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з вимогами до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про стягнення 92531 грн. 03 коп., з яких 83660 грн. 55 коп. основного боргу, 5628 грн. 76 коп. пені, 675 грн. 44 коп. 3% річних та 2566 грн. 28 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов'язку з відшкодування вартості спожитих комунальних, експлуатаційних та інших послуг за період з 01.01.2017 по 30.06.2017, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 83660 грн. 55 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 5628 грн. 76 коп. та 3% річних у розмірі 675 грн. 44 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 2566 грн. 28 коп. за період з 03.03.2017 по 31.07.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13028/17, розгляд справи призначено на 19.09.2017.

15.09.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про визнання позову частково, в якій відповідач, керуючись ст. 22, ст. 78 Господарського процесуального кодекс України, визнав позов частково на суму 70359 грн. 38 коп. Водночас, відповідач заперечив щодо стягнення з нього вартості наданих послуг з охорони (рахунок № 4 від 03.02.2017 та акт № 32/2; рахунок № 36 від 24.03.2017 та акт № 32/10; рахунок № 52 від 01.06.2017 та акт № 32/15), відшкодування земельного податку (рахунок № 25 та акт № 32/7), та дератизації (рахунок № 46 від 19.05.2017 та акт № 32/13) на загальну суму 13301 грн. 17 коп., так як між сторонами відсутній будь-який договір щодо надання позивачем вказаних послуг, та, відповідно, у відповідача відсутній обов'язок відшкодовувати позивачу їх вартість.

Крім того, відповідач зазначив, що затримка з виконання зобов'язань виникла у зв'язку з відсутністю належного державного фінансування, так як відповідач є бюджетною неприбутковою організацією, яка утримується виключно за рахунок державного бюджету.

За таких обставин, відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу частково, у розмірі 70359 грн. 38 коп., а в іншій частині позову - відмовити.

У судовому засіданні 19.09.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 06.10.2017.

04.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, яких відповідач, зокрема, вказав на необґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені, оскільки між сторонами відсутній чинний договір, яким би передбачалась відповідальність відповідача у вигляді пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2017, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 20.10.2017.

17.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що нарахування вартості спожитих відповідачем послуг (що повинно бути відшкодоване позивачу) визначалось позивачем відповідно до площі, яку займає відповідачем у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21. Так, загальна площа будівлі становить 2114,7 кв.м., а площа займаних відповідачем приміщень - 489,00 кв.м. Таким чином площа, яку займає відповідач, становить 18,19%.

19.10.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові письмові заперечення по справі, в яких відповідач зазначив, що з даних позивачем до матеріалів справи копій договорів та здійснених позивачем оплат вбачається, що послуги з охорони у спірний період (з 01.01.2017 по 01.07.2017) надаються лише з 01.04.2017, договір про надання послуг з охорони у період з 01.01.2017 по 31.03.2017 відсутній, рахунок № 4 від 03.02.2017 на суму 7104 грн. 10 коп. - це відшкодування послуг з охорони за період з 01.08.2016 по 31.12.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 20.10.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.10.2017 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.10.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 між Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (орендар) та Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (підприємство-балансоутримувач) укладено Договір № 2236 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об'єкт), які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21, корпус 1, літ. А для розміщення бюджетної установи.

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 об'єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею 529,80 кв.м. на 1-му та 2-му поверхах згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно з п. 3.9 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 оплата комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, компенсація витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати.

Відповідно до п. 4.2.12 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 орендар зобов'язаний у разі відсутності можливості укладення прямих договорів з підприємствами-постачальниками комунальних послуг (водопостачання, газ, теплова енергія, тощо), відшкодовувати витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги відповідно до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників) та на підставі виставлених рахунків.

Згідно з п. 4.2.13 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 орендар зобов'язаний самостійно сплачувати на підставі договору з підприємством-балансоутримувачем та/або на підставі виставлених рахунків, пропорційно орендованій площі, частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньо будинкових мереж та компенсацію витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 9.1 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами з 29.07.2016 до 27.07.2019.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Судом встановлено, що 23.08.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з Договором оренди № 2236 від 29.07.2016 нежитлові приміщення, що перебувають на балансі Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), загальною площею 529,8 кв.м. (1 та 2 поверхи), та розташовані за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21, корпус 1, літера А, що підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна від 23.08.2016, підписаним уповноваженими представниками орендодавця, орендаря та підприємства-балансоутримувача та скріпленим печатками вказаних юридичних осіб (копія акту долучена позивачем до матеріалів справи 14.09.2017).

У поданій до суду 15.09.2017 заяві про визнання позову частково відповідач зазначив, що він наразі займає орендовані на підставі Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 приміщення та не має заборгованості зі сплати орендної плати.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач у позовній заяві зазначив, що 18.12.2015 між сторонами було укладено Договір № 122 від 18.12.2015, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався відшкодовувати позивачу за період з липня по грудень 2015 року витрати на оплату вартості отриманих комунальних послуг та експлуатаційних витрат в орендованих відповідачем приміщеннях за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21, пропорційно до займаної площі - 489 кв.м.

Додатковою угодою № 1 від 01.11.2016 строк дії Договору № 122 від 18.12.2015 було продовжено до 31.12.2016.

Однак, як зазначив позивач, відповідачем не було продовжено строк дії Договору № 122 від 18.12.2015 на 2017 рік, зокрема відповідачем не було підписано відповідну додаткову угоду до вказаного договору, яка надсилалась позивачем відповідачу.

Водночас, відповідач займає приміщення, площею 489 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21 на підставі Договору оренди № 2236 від 29.07.2016, та вказані приміщення знаходяться на балансі позивача (Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)), регулярно отримує комунальні послуги, а отже зобов'язаний відшкодовувати їх вартість позивачу.

Позивач зазначив, що за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 відповідач не відшкодував позивачу вартість спожитих комунальних послуг на загальну суму 83660 грн. 55 коп., хоча позивач регулярно направляв відповідачу відповідні рахунки для здійснення оплат та акти надання послуг.

За таких обставин, позивач просить суд сягнути з відповідача вартість спожитих відповідачем у період з 01.01.2017 по 30.06.2017 комунальних послуг у розмірі 83660 грн. 55 коп., а також пеню у розмірі 5628 грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 675 грн. 44 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2566 грн. 28 коп., нараховані у зв'язку з простроченням відшкодування (сплати) відповідачем вартості спожитих комунальних послуг.

Судом встановлено, що 18.12.2015 між Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (балансоутримувач) та Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (споживач) укладено Договір № 122, відповідно до умов якого спожива відшкодовує балансоутримувачу за період з липня по грудень 215 року витрати на оплату вартості отриманих комунальних послуг та експлуатаційних витрат в орендованих споживачем приміщеннях, що належать балансоутримувачу на праві господарського відання за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21, пропорційно до займаної площі у розмірі 489,00 кв.м., що використовуються ним для розміщення штатних працівників та офісного обладнання.

Відповідно до п. 2.2 Договору 122 від 18.12.2015 відшкодування послуг здійснюється щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача на підставі рахунків, актів відшкодування послуг, в яких зазначається вартість отриманих послуг, що підлягають відшкодуванню. При цьому, вартість отриманих послуг визначається від загальної кількості та вартості отриманих послуг в цілому, яка визначається відповідно до актів, що постачальники послуг надають балансоутримувачу, з урахуванням площі приміщення у відсотках, яку займає споживач по відношенню до загальної площі будівлі.

Згідно з п. 3.2.1 Договору № 122 від 18.12.2015 споживач зобов'язаний відшкодовувати спожиті комунальні послуги та експлуатаційні витрати балансоутримувачу на підставі виставлених рахунків, актів відшкодування комунальних послуг щомісячно протягом 5 робочих днів з моменту отримання споживачем рахунку та акту відшкодування комунальних послуг, але не пізніше 30 числа поточного місяця.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору № 122 від 18.12.2015, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про відшкодування вартості спожитих послуг.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.1 Договору № 122 від 18.12.2015 цей договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2015.

Відповідно до п. 6.5 Договору № 122 від 18.12.2015 дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Судом встановлено, що 01.11.2016 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 122 від 18.12.2015, якою сторони продовжили строк дії вказаного договору до 31.12.2016 (з метою відшкодування витрат на оплату вартості комунальних та експлуатаційних послуг, отриманих відповідачем у 2016 році) та погодили, що умови договору поширюються на відносини між сторонами, що виникла в період з 01.01.2016 до дати підписання угоди.

Крім того, судом встановлено, що 23.12.2016 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 122 від 18.12.2015, якою сторони продовжили строк дії вказаного договору до 31.12.2016 (з метою відшкодування витрат на оплату вартості комунальних та експлуатаційних послуг, отриманих відповідачем у 2016 році) та погодили, що умови договору поширюються на відносини між сторонами, що виникла в період з 01.01.2016 до дати підписання угоди.

Доказів продовження строку дії Договору № 122 від 18.12.2015 після 31.12.2016, в тому числі на спірний період, сторонами суду не надано.

Таким чином, з огляду на те, що строк дії Договору № 122 від 18.12.2015 був встановлений до 31.12.2016 (відповідно до додаткових угод) а доказів продовження строку дії вказаного договору (зокрема, укладення додаткової угоди) сторонами суду не надано, та позивач у позовній заяві зазначив, що надіслана ним відповідачу додаткова угода про продовження строку дії договору на 2017 рік відповідачем не була підписана (про що також вказав відповідач у заяві про визнання позову частково), суд дійшов висновку, що строк дії Договору № 122 від 18.12.2015 закінчився 31.12.2016.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що як умови Договору оренди № 2236 від 29.07.2016, так і умови Договору № 122 від 18.12.2015 одночасно містять умови, якими встановлено обов'язок відповідача відшкодовувати позивачу вартість спожитих комунальних, експлуатаційних послуг та інших послуг, необхідних для утримання об'єкта оренди.

За таких обставин, беручи до уваги, що предметом Договору № 122 від 18.12.2015 виключно є регулювання правовідносин сторін щодо порядку споживання відповідачем послуг та відшкодування їх вартості позивачу, тобто умови вказаного договору є спеціальними, суд дійшов висновку, що у період дії двох договорів (Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 та Договору № 122 від 18.12.2015) до правовідносин між сторонами щодо відшкодування відповідачем вартості фактично спожитих комунальних, експлуатаційних послуг, інших послуг, необхідних для утримання об'єкту оренди в належному стані, підлягають застосуванню положення Договору № 122 від 18.12.2015.

Водночас, враховуючи, що строк дії Договору № 122 від 18.12.2015 закінчився 31.12.2016, у період з 01.01.2017 (коли вказаний договір не діяв) застосуванню підлягають умови Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 в частині, що визначають порядок та підстави проведення відповідачем розрахунків за фактично спожиті комунальні, експлуатаційні послуги та інші послуги, необхідні для утримання об'єкту оренди в належному стані.

Суд зазначає, що позивач як особа, за якою закріплено приміщення за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21 на праві господарського відання, є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який відповідно уклав договори про надання житлово-комунальних послуг з виробниками та виконавцями таких послуг, тоді як правовідносини між позивачем та відповідачем є правовідносинами щодо відшкодування відповідачем фактично спожитих обсягів відповідних послуг позивачу (який не є виконавцем/виробником комунальних послуг в відносинах з відповідачем), які відповідач як суб'єкт, який фактично користується приміщеннями, що належать на праві господарського відання позивачу, та відповідно, фактично споживає послуги з опалення, електропостачання, водовідведення, охорони, тощо, повинен відшкодовувати позивачу навіть за відсутності діючого у спірний період між позивачем та відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача.

При цьому, доказів укладення прямих договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг відповідачем суду не надано.

Разом з тим, як встановлено судом, 29.07.2016 між Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (орендар) та Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (підприємство-балансоутримувач) укладено Договір № 2236 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об'єкт), які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21, корпус 1, літ. А для розміщення бюджетної установи.

Як встановлено судом, відповідно до п. 9.1 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами з 29.07.2016 до 27.07.2019.

У поданій до суду 15.09.2017 заяві про визнання позову частково відповідач зазначив, що він наразі займає орендовані на підставі Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 приміщення.

При цьому, судом встановлено, що згідно з п. 3.9 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 оплата комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, компенсація витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати.

Відповідно до п. 4.2.12 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 орендар зобов'язаний у разі відсутності можливості укладення прямих договорів з підприємствами-постачальниками комунальних послуг (водопостачання, газ, теплова енергія, тощо), відшкодовувати витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги відповідно до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників) та на підставі виставлених рахунків.

Згідно з п. 4.2.13 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 орендар зобов'язаний самостійно сплачувати на підставі договору з підприємством-балансоутримувачем та/або на підставі виставлених рахунків, пропорційно орендованій площі, частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньо будинкових мереж та компенсацію витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою.

Таким чином, умовами Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 передбачено обов'язок відповідача (орендаря) не лише сплачувати орендну плату, а й обов'язок відшкодовувати позивачу (балансоутримувачу) вартість спожитих комунальних послуг, послуг, необхідних для утримання об'єкту оренду (перелік послуг, вартість яких відшкодовується позивачу, не є вичерпним), витрати позивача за користування земельною ділянкою на підставі виставлених позивачем рахунків, у випадку відсутності укладених прямих договорів між відповідачем та постачальниками/виробниками комунальних послуг.

Доказів укладення прямих договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що навіть за відсутності чинного договору про відшкодування витрат балансоутримувача, враховуючи умови Договору оренди № 2236 від 29.07.2016, на відповідача покладається обов'язок з відшкодування позивачу вартості спожитих комунальних послуг, інших платежів, які не входять до складу орендної плати, та які сплачує позивач як балансоутримувач майна для утримання об'єкта оренди у належному стані.

Позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку-фактури № 61 від 22.06.2017 на суму 2168 грн. 94 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію у червні 2017 року на суму 2160 грн. 12 коп. та реактивну електроенергію у червні 2017 року на суму 8 грн. 82 коп.), копію рахунку-фактури № 66 від 22.06.2017 (відшкодування послуг за спожиту теплову енергію за квітень 2017 року) на суму 533 грн. 28 коп., копію рахунку-фактури № 58 від 15.06.2017 (відшкодування послуг за вивіз сміття за квітень-червень 2017 року) на суму 201 грн. 45 коп., копію рахунку-фактури № 56 від 12.06.2017 на суму 256 грн. 87 коп. (відшкодування послуг з водопостачання у травні 2017 року на суму 232 грн. 75 коп. та відшкодування послуг з водовідведення у квітні 2017 року на суму 24 грн. 12 коп.), копію рахунку-фактури № 48 від 24.05.2017 на суму 3420 грн. 61 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію у травні 2017 року на суму 3410 грн. 57 коп. та відшкодування послуг за спожиту реактивну електроенергію у травні 2017 року на суму 10 грн. 04 коп.), копію рахунку-фактури № 44 від 16.05.2017 на суму 267 грн. 10 коп. (відшкодування послуг з водопостачання у квітні 2017 року на суму 249 грн. 87 коп. та відшкодування послуг з водовідведення у квітні 2017 року на суму 17 грн. 23 коп.), копію рахунку-фактури № 39 від 12.05.2017 на суму 2605 грн. 85 коп. (відшкодування послуг з спожиту активну електроенергію у квітні 2017 року на суму 2595 грн. 50 коп. та відшкодування послуг за спожиту реактивну електроенергію у квітні 2017 року на суму 10 грн. 35 коп.), копію рахунку-фактури № 32 від 14.04.2017 на суму 27304 грн. 49 коп. (відшкодування послуг за спожиту теплову енергію у лютому 2017 року на суму 16850 грн. 29 коп. та у березні 2017 року на суму 10454 грн. 20 коп.), копію рахунку-фактури № 27 від 29.03.2017 на суму 837 грн. 53 коп. (відшкодування послуг з водопостачання у січні 2017 року на суму 256 грн. 71 коп., у лютому 2017 року на суму 246 грн. 45 коп., у березні 2017 року на суму 239 грн. 60 коп., та відшкодування послуг з водовідведення у січні 2017 року на суму 39 грн. 63 коп., у лютому 2017 року на суму 25 грн. 85 коп., у березні 2017 року на суму 29 грн. 29 коп.), копію рахунку-фактури № 24 від 23.03.2017 на суму 327 грн. 36 коп. (відшкодування послуг за вивіз сміття за січень - березень 2017 року), копію рахунку-фактури № 20 від 28.03.2017 на суму 5231 грн. 89 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію за січень-березень 2017 року на суму 5222 грн. 24 коп. та відшкодування послуг за реактивну електроенергію за березень 207 року на суму 9 грн. 65 коп.), копію рахунку-фактури № 12 від 22.02.2017 на суму 3192 грн. 06 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію за лютий 2017 року на суму 3183 грн. 53 коп. та відшкодування послуг за спожиту реактивну електроенергію за лютий 2017 року на суму 8 грн. 53 коп.), копію рахунку-фактури № 9 від 16.02.2017 на суму 21104 грн. 66 коп. (відшкодування послуг за спожиту теплову енергію у січні 2017 року), копію рахунку-фактури № 2 від 03.02.2017 на суму 2566 грн. 00 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію за січень 21017 року на суму 2559 грн. 94 коп. та відшкодування послуг за спожиту реактивну електроенергію за січень 2017 року на суму 6 грн. 06 коп.), копію рахунку-фактури № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп. (відшкодування послуг за вивіз сміття за жовтень-грудень 2016 року на суму 341 грн. 29 коп. та відшкодування послуг за охорону за серпень - грудень 2016 року на суму 7104 грн. 10 коп.).

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № 507246/6 про надання послуг зі збирання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) від 13.07.2016, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Київспецтранс» (виконавець), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надавати споживачу послуги з вивезення побутових відходів з урахуванням операцій поводження з твердими побутовими відходами (збирання, зберігання, перевезення, утилізація, захоронення), які накопичуються у споживача, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбаченими цим договором (строк дії договору - до 31.12.2016).

З Додатку № 1 до вказаного договору (Довідка-дислокація) вбачається, що послуги з вивезення ТПВ надаються за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № 507246/7 про надання послуг зі збирання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) від 29.03.2017, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Київспецтранс» (виконавець), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надавати споживачу послуги з вивезення побутових відходів з урахуванням операцій поводження з твердими побутовими відходами, які накопичуються у споживача, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбаченими цим договором (строк дії договору - до 31.12.2017).

З Додатку № 1 до вказаного договору (Довідка-дислокація) вбачається, що послуги з вивезення ТПВ надаються за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21.

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копію видаткової накладної № Кт-0000743 від 27.07.2016 на суму 2973 грн. 02 коп., складеної позивачем та виконавцем (Приватним акціонерним товариством «Київспецтранс») про надання послуг з вивезення ТПВ у липні 2016 року на суму 2973 грн. 02 коп., копію видаткової накладної (акту) № Кт-0000328 від 11.04.2017 про надання Приватним акціонерним товариством «Київспецтранс» послуг з вивезення ТПВ на суму 2973 грн. 02 коп.,

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № 8005-Т117 про закупівлю електричної енергії від 24.01.2017, укладеного з ПАТ «Київенерго» (предмет договору - постачання електричної енергії протягом січня - грудня 2017 року), копію Договору № 8543003 про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді) від 26.01.2017, укладеного з ПАТ «Київенерго» (предмет договору - постачання теплової енергії до 31.12.2017); копії актів приймання-передавання товарної продукції (складених між позивачем та ПАТ «Київенерго») за червень 2017 (активна електроенергія) на суму 14053 грн. 82 коп., за червень 2017 року (перетікання реактивної електроенергії) на суму 123 грн. 04 коп., за травень 2017 року (активна електроенергія) на суму 22658 грн. 48 коп., за травень 2017 року (перетікання реактивної електроенергії) на суму 188 грн. 60 коп., за квітень 2017 року (активна електроенергія) на суму 16751 грн. 06 коп., за квітень 2017 року (перетікання реактивної електроенергії) на суму 141 грн. 64 коп., за березень 2017 року (перетікання реактивної електроенергії) на суму 138 грн. 80 коп., за січень-березень 2017 року (активна електроенергія) на суму 38472 грн. 68 коп., за лютий 2017 року (активна електроенергія) на суму 22846 грн. 43 коп., за лютий 2017 року (перетікання реактивної електроенергії) на суму 221 грн. 17 коп., за січень 2017 року (перетікання реактивної електроенергії) на суму 149 грн. 42 коп., за січень 2017 року (активна електроенергія) на суму 17586 грн. 44 коп.; за квітень 2017 року на суму 2931 грн. 72 коп. (теплова енергія), за березень 2017 року на суму 57472 грн. 25 коп. (теплова енергія), за лютий 2017 року на суму 92634 грн. 91 коп. (теплова енергія), за січень 2017 року на суму 116023 грн. 49 коп. (теплова енергія).

Також, позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № 11335/1-5-10 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 17.05.2013, укладеного з ПрАТ «АК «Київводоканал»), разом з додатковими угодами, відповідно до яких строк дії договору встановлено до 31.12.2017 (предмет договору - надання послуг з постачання питної води та відведення стоків води) та копії актів приймання-передачі послуг, складених з ПрАт «АК «Київводоканал», за травень 2017 року на суму 839 грн. 66 коп., за квітень 2017 року на суму 901 грн. 10 коп., за березень 2017 року на суму 864 грн. 36 коп., за лютий 2017 року на суму 889 грн. 06 коп., за січень 2017 року на суму 926 грн. 10 коп., за травень 2017 року на суму 93 грн. 24 коп., за квітень 2017 року на суму 68 грн. 38 коп., за березень 2017 року на суму 111 грн. 89 коп., за лютий 2017 року на суму 99 грн. 46 коп., за січень 2017 року на суму 155 грн. 40 коп.

15.09.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про визнання позову частково, в якій відповідач, керуючись ст. 22, ст. 78 Господарського процесуального кодекс України, визнав позов частково на суму 70359 грн. 38 коп. (тобто, по суті, за спожиту електроенергію, водопостачання, водовідведення та вивіз сміття).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно з п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, у застосуванні відповідної норми господарським судам необхідно враховувати таке. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: - в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; - в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі.

Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості).

Визнання обставин учасниками судового процесу не є для господарського суду обов'язковим та остаточним. Суд може не прийняти такого визнання, якщо: - визнана обставина викликає сумнів у її достовірності, тобто у тому чи відповідає вона дійсності, оскільки не узгоджується з іншими обставинами, вже з'ясованими в тій же справі, або такими, що мають для останньої преюдиціальне значення; - сумнівною є добровільність визнання певних обставин, оскільки воно вчинене даним учасником судового процесу під впливом помилки, обману або ж погрози чи насильства, інших протиправних дій.

З огляду на те, що заява відповідача про визнання позову частково підписана директором Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, беручи до уваги, що факт визнання відповідачем суми основного боргу у розмірі 70359 грн. 38 коп. не викликає у суду сумніву, узгоджується з іншими обставинами справи, суд приймає визнання відповідача щодо фактичного споживання відповідачем житлово-комунальних послуг та щодо існування у нього заборгованості перед позивачем з відшкодування вартості таких послуг за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 у розмірі 70359 грн. 38 коп. (електроенергія, водо постання, водовідведення, вивіз сміття).

Водночас, відповідач заперечив щодо стягнення з нього вартості наданих послуг з охорони (рахунок № 4 від 03.02.2017 та акт № 32/2; рахунок № 36 від 24.03.2017 та акт № 32/10; рахунок № 52 від 01.06.2017 та акт № 32/15), відшкодування земельного податку (рахунок № 25 та акт № 32/7), та дератизації (рахунок № 46 від 19.05.2017 та акт № 32/13) на загальну суму 13301 грн. 17 коп., так як між сторонами відсутній будь-який договір щодо надання позивачем вказаних послуг, та, відповідно, у відповідача відсутній обов'язок відшкодовувати позивачу їх вартість.

Суд вважає вказані твердження відповідача необгрунтованими з огляду на таке.

Як встановлено судом, умовами Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 передбачено обов'язок відповідача (орендаря) не лише сплачувати орендну плату, а й обов'язок відшкодовувати позивачу (балансоутримувачу) вартість спожитих комунальних послуг, в тому числі вартість послуг, необхідних для утримання об'єкту оренди (перелік послуг, вартість яких відшкодовується позивачу, не є вичерпним), витрати позивача за користування земельною ділянкою на підставі виставлених позивачем рахунків, у випадку відсутності укладених прямих договорів між відповідачем та постачальниками/виробниками комунальних послуг.

При цьому, доказів укладення прямих договорів з виробниками/виконавцями послуг (дератизація, послуги охорони) відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що навіть за відсутності чинного у спірному періоді договору про відшкодування витрат балансоутримувача, враховуючи умови Договору оренди № 2236 від 29.07.2016, на відповідача покладається обов'язок з відшкодування позивачу вартості спожитих послуг з охорони та дератизації, а також обов'язок з відшкодування земельного податку, за умови, що такі послуги надавались за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21 для утримання об'єкта оренди у належному стані.

Так, позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку-фактури № 52 від 01.06.2017 на суму 2526 грн. 38 коп. (відшкодування витрат з надання послуг з охорони об'єкта у травні 2017 року), копію рахунку-фактури № 46 від 19.05.2017 на суму 699 грн. 27 коп. (відшкодування витрат з надання послуг з дератизації у 2017 році), копію рахунку-фактури № 36 від 12.05.2017 на суму 2526 грн. 38 коп. (відшкодування витрат з надання послуг з охорони у квітні 2017 року), копію рахунку-фактури № 25 від 24.03.2017 на суму 445 грн. 04 коп. (відшкодування компенсації витрат за користування земельною ділянкою за 2016 рік у сумі 278 грн. 44 коп. та за 2017 рік у сумі 166 грн. 60 коп.) та копію рахунку-фактури № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп. (відшкодування послуг за вивіз сміття за жовтень-грудень 2016 року на суму 341 грн. 29 коп. та відшкодування послуг за охорону за серпень - грудень 2016 року на суму 7104 грн. 10 коп.).

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копію податкової декларації з плати за землю за 2016 рік (платник - Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з якої вбачається, що за земельну ділянку площею 4,6364 га річна сума земельного податку становить 2640 грн. 03 коп., а також копію податкової декларації з плати за землю за 2017 рік (платник - Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з якої вбачається, що за земельну ділянку площею 0,4636 га річна сума земельного податку становить 61477 грн. 83 коп.

Крім того, 04.10.2017 позивачем долучено до матеріалів справи копії відповідних квитанцій про сплату позивачем земельного податку за 2016-2017 роки, копій платіжних доручень та банківських виписок.

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію Договору № 25 про закупівлю послуг з охорони об'єктів за державні кошти від 31.03.2017, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Орбіта» (предмет договору - надання послуг з охорони у період з 01.04.2017 по 31.12.2017, в тому числі за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21 (відповідно до дислокації), копію акту надання послуг №25 від 31.05.2017, складеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Орбіта», з якого вбачається, що у травні 2017 року товариством були надані послуги з охорони об'єкту за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21 у розмірі 13888 грн. 83 коп., та копію акту № 20 від 30.04.2017, з якого вбачається, що у квітні 2017 року товариством були надані послуги з охорони об'єкту за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21 на суму 13888 грн. 83 коп.

Крім того, 04.10.2017 позивачем долучено до матеріалів справи копії казначейських виписок та платіжних доручень, з яких вбачається, що позивачем було оплачено надані ТОВ «Орбіта» послуги з охорони за квітень та травень 2017 року.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № 02-7260 від 15.05.2017, укладеного з Комунальним підприємством «Профдезінфекція» (предмет договору - послуги щодо захисту від шкідників та протиепідемічні заходи за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21) та копію акті здачі-приймання робіт/послуг № 5239 від 17.05.2017, складеного між позивачем та КП «Профдезінфекція» про надання виконавцем послуг з дератизації на суму 2880 грн. 00 коп.

04.10.2017 позивачем долучено до матеріалів справи копію казначейської виписки та платіжного доручення про здійснення оплати позивачем на користь КП «Продезінфекція» за надані послуги з дератизації у сумі 2880 грн. 00 коп.

Позивачем 04.10.2017 долучено до матеріалів справи копію Договору № 51 на надання послуг по охороні об'єктів від 01.08.2016, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Град» (предмет договору - надання послуг з охорони, в тому числі об'єкту за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21, строк дії - до 31.12.2016); копію банківської виписки від 19.09.2016 та платіжного доручення про здійснення позивачем оплати наданих ТОВ «Київ Град» послуг з охорони у серпні 2016 року на суму 15622 грн. 00 коп., копію платіжного доручення про здійснення позивачем оплати наданих ТОВ «Київ Град» послуг з охорони у вересні 2016 року на суму 15622 грн. 00 коп., копію банківської виписки та платіжного доручення про здійснення позивачем оплати наданих ТОВ «Київ Град» послуг з охорони у жовтні 2016 року на суму 15622 грн. 00 коп., копію банківської виписки та платіжного доручення про здійснення позивачем оплати наданих ТОВ «Київ Град» послуг з охорони у листопаді 2016 року на суму 15622 грн. 00 коп. та копію банківської виписки та платіжного доручення про здійснення позивачем оплати наданих ТОВ «Київ Град» послуг з охорони у грудні 2016 року на суму 15622 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується надання послуг з охорони, дератизації та сплата земельного податку за спірні періоди (періоди, вказані у виставлених позивачем рахунках) за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21 (де знаходиться об'єкт оренди), у зв'язку з чим відповідач, який займає орендовані приміщення за вказаною адресою (у спірний період) та фактично споживав вказані послуги, зобов'язаний відшкодувати позивачу їх вартість, розмір якої визначається відповідно до умов Договору оренди № 2236 від 29.07.2016, а саме пропорційно розміру займаної площі (п. 4.1.13 договору оренди).

17.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що нарахування вартості спожитих відповідачем послуг (що повинно бути відшкодоване позивачу) визначалось позивачем відповідно до площі, яку займає відповідачем у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21. Так, загальна площа будівлі становить 2114,7 кв.м., а площа займаних відповідачем приміщень - 489,00 кв.м. Таким чином площа, яку займає відповідач, становить 18,19%.

Перевіривши суми грошових коштів, які зазначені позивачем у рахунках-фактурах № 52 від 01.06.2017 на суму 2526 грн. 38 коп. № 46 від 19.05.2017 на суму 699 грн. 27 коп., № 36 від 12.05.2017 на суму 2526 грн. 38 коп., № 25 від 24.03.2017 на суму 445 грн. 04 коп., № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп., суд дійшов висновку в їх обґрунтованості (на загальну суму 13301 грн. 17 коп.).

Відповідачем не заперечувався визначений позивачем розмір та порядок розрахунку вартості відшкодування послуг та податку на землю (відповідно до рахунків-фактур № 52 від 01.06.2017 на суму 2526 грн. 38 коп. № 46 від 19.05.2017 на суму 699 грн. 27 коп., № 36 від 12.05.2017 на суму 2526 грн. 38 коп., № 25 від 24.03.2017 на суму 445 грн. 04 коп., № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп.).

При цьому, щодо тверджень відповідача, викладених у письмових поясненнях, поданих до суду 19.10.2017, в яких відповідач зазначив, що з даних позивачем до матеріалів справи копій договорів та здійснених позивачем оплат вбачається, що послуги з охорони у спірний період (з 01.01.2017 по 01.07.2017) надаються лише з 01.04.2017 а договір про надання послуг з охорони у період з 01.01.2017 по 31.03.2017 відсутній, суд зазначає, що позивачем не заявлено до стягнення з відповідача відшкодування вартості спожитих послуг з охорони за період з 01.01.2017 по 31.03.2017, а заявлено за квітень, травень 2017 року та у період з серпня по грудень 2016 року (у період дії Договору № 122 від 18.12.2015).

Щодо строків відшкодування вартості фактично отриманих відповідачем послуг, стягнення заборгованості за якими є предметом позову у даній справі, суд зазначає, що умови Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 передбачено лише строк сплати відповідачем орендної плати, та не встановлено строку здійснення відповідачем відшкодування вартості спожитих послуг, з огляду на що застосуванню підлягають норми ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Так, позивачем долучено до матеріалів справи копії супровідних листів та рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень про надсилання відповідачу/отримання відповідачем рахунків, стягнення заборгованості за якими є предметом позову у даній справі.

Зокрема, судом встановлено, що рахунок-фактуру № 61 від 22.06.2017 на суму 2168 грн. 94 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію у червні 2017 року на суму 2160 грн. 12 коп. та реактивну електроенергію у червні 2017 року на суму 8 грн. 82 коп.) відповідач отримав 30.06.2017; рахунок-фактуру № 66 від 22.06.2017 (відшкодування послуг за спожиту теплову енергію за квітень 2017 року) на суму 533 грн. 28 коп. - 30.06.2017; рахунок-фактуру № 58 від 15.06.2017 (відшкодування послуг за вивіз сміття за квітень-червень 2017 року) на суму 201 грн. 45 коп. - 26.06.2017; рахунок-фактуру № 56 від 12.06.2017 на суму 256 грн. 87 коп. (відшкодування послуг з водопостачання у травні 2017 року на суму 232 грн. 75 коп. та відшкодування послуг з водовідведення у квітні 2017 року на суму 24 грн. 12 коп.) - 20.06.2017; рахунок-фактуру № 48 від 24.05.2017 на суму 3420 грн. 61 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію у травні 2017 року на суму 3410 грн. 57 коп. та відшкодування послуг за спожиту реактивну електроенергію у травні 2017 року на суму 10 грн. 04 коп.) - 31.05.2017; рахунок-фактуру № 44 від 16.05.2017 на суму 267 грн. 10 коп. (відшкодування послуг з водопостачання у квітні 2017 року на суму 249 грн. 87 коп. та відшкодування послуг з водовідведення у квітні 2017 року на суму 17 грн. 23 коп.) - 19.05.2017; рахунок-фактуру № 39 від 12.05.2017 на суму 2605 грн. 85 коп. (відшкодування послуг з спожиту активну електроенергію у квітні 2017 року на суму 2595 грн. 50 коп. та відшкодування послуг за спожиту реактивну електроенергію у квітні 2017 року на суму 10 грн. 35 коп.) - 18.05.2017; рахунок-фактуру № 32 від 14.04.2017 на суму 27304 грн. 49 коп. (відшкодування послуг за спожиту теплову енергію у лютому 2017 року на суму 16850 грн. 29 коп. та у березні 2017 року на суму 10454 грн. 20 коп.) - 18.04.2017; рахунок-фактуру № 27 від 29.03.2017 на суму 837 грн. 53 коп. (відшкодування послуг з водопостачання у січні 2017 року на суму 256 грн. 71 коп., у лютому 2017 року на суму 246 грн. 45 коп., у березні 2017 року на суму 239 грн. 60 коп., та відшкодування послуг з водовідведення у січні 2017 року на суму 39 грн. 63 коп., у лютому 2017 року на суму 25 грн. 85 коп., у березні 2017 року на суму 29 грн. 29 коп.) - 03.04.2017; рахунок-фактуру № 24 від 23.03.2017 на суму 327 грн. 36 коп. (відшкодування послуг за вивіз сміття за січень - березень 2017 року) - 27.03.2017; рахунок-фактуру № 20 від 28.03.2017 на суму 5231 грн. 89 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію за січень-березень 2017 року на суму 5222 грн. 24 коп. та відшкодування послуг за реактивну електроенергію за березень 207 року на суму 9 грн. 65 коп.) - 03.04.2017; рахунок-фактуру № 12 від 22.02.2017 на суму 3192 грн. 06 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію за лютий 2017 року на суму 3183 грн. 53 коп. та відшкодування послуг за спожиту реактивну електроенергію за лютий 2017 року на суму 8 грн. 53 коп.) - 27.02.2017; рахунок-фактуру № 9 від 16.02.2017 на суму 21104 грн. 66 коп. (відшкодування послуг за спожиту теплову енергію у січні 2017 року) - 22.02.2017; рахунок-фактуру № 2 від 03.02.2017 на суму 2566 грн. 00 коп. (відшкодування послуг за спожиту активну електроенергію за січень 21017 року на суму 2559 грн. 94 коп. та відшкодування послуг за спожиту реактивну електроенергію за січень 2017 року на суму 6 грн. 06 коп.) - 10.02.2017; рахунок-фактуру № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп. (відшкодування послуг за вивіз сміття за жовтень-грудень 2016 року на суму 341 грн. 29 коп. та відшкодування послуг за охорону за серпень - грудень 2016 року на суму 7104 грн. 10 коп.) - 10.02.2017, рахунок-фактуру № 52 від 01.06.2017 на суму 2526 грн. 38 коп. (відшкодування витрат з надання послуг з охорони об'єкта у травні 2017 року) - 08.06.2017; рахунок-фактуру № 46 від 19.05.2017 на суму 699 грн. 27 коп. (відшкодування витрат з надання послуг з дератизації у 2017 році) - 31.05.2017; рахунок-фактуру № 36 від 12.05.2017 на суму 2526 грн. 38 коп. (відшкодування витрат з надання послуг з охорони у квітні 2017 року) - 18.05.2017; рахунок-фактуру № 25 від 24.03.2017 на суму 445 грн. 04 коп. (відшкодування компенсації витрат за користування земельною ділянкою за 2016 рік у сумі 278 грн. 44 коп. та за 2017 рік у сумі 166 грн. 60 коп.) - 27.03.2017.

Відповідачем не було висловлено заперечень щодо отримання ним від позивача у вказані дати спірних рахунків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити рахунок № 61 від 22.06.2017 у строк до 07.07.2017 включно; рахунок № 66 від 22.06.2017 - у строк до 07.07.2017 включно; рахунок № 58 від 15.06.2017 - у строк до 03.07.2017 включно; рахунок № 56 від 12.06.2017 - у строк до 27.06.2017 включно; рахунок № 48 від 24.05.2017 - у строк до 07.06.2017 включно, рахунок № 44 від 16.05.2017 - у строк до 26.05.2017 включно; рахунок № 39 від 12.05.2017 - у строк до 25.05.2017 включно; рахунок № 32 від 14.04.2017 - у строк до 25.04.2017 включно; рахунок № 27 від 29.03.2017 - у строк до 10.04.2017 включно; рахунок № 24 від 23.03.2017 - у строк до 03.04.2017 включно; рахунок № 20 від 28.03.2017 - у строк до 10.04.2017 включно; рахунок № 12 від 22.02.2017 - у строк до 06.03.2017 включно; рахунок № 9 від 16.02.2017 - у строк до 01.03.2017 включно; рахунок № 2 від 03.02.2017 - у строк до 17.02.2017 включно; рахунок № 52 від 01.06.2017 - у строк до 15.06.2017 включно; рахунок № 46 від 19.05.2017 - у строк до 07.06.2017 включно; рахунок № 36 від 12.05.2017 - у строк до 25.05.2017 включно; рахунок № 25 від 24.03.2017 - у строк до 03.04.2017 включно.

Водночас, що стосується рахунку-фактури № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп. (відшкодування послуг за вивіз сміття за жовтень - грудень 2016 року на суму 341 грн. 29 коп. та відшкодування послуг за охорону за серпень - грудень 2016 року на суму 7104 грн. 10 коп.), суд зазначає таке.

Так, як вбачається з вказаного рахунку, в ньому зазначена вартість відповідних послуг, які були надані відповідачу у період дії Договору № 122 від 18.12.2015 (як встановлено судом, вказаний договір відшкодування вартості наданих позивачем послуг був чинним до 31.12.2016), з огляду на що при визначенні строку оплати за вказані послуги необхідно керуватися умовами Договору № 122 від 18.12.2015.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору № 122 від 18.12.2015 споживач зобов'язаний відшкодовувати спожиті комунальні послуги та експлуатаційні витрати балансоутримувачу на підставі виставлених рахунків, актів відшкодування комунальних послуг щомісячно протягом 5 робочих днів з моменту отримання споживачем рахунку та акту відшкодування комунальних послуг, але не пізніше 30 числа поточного місяця; впродовж 5-ти робочих днів після отримання рахунку та акту відшкодування комунальних послуг споживач повинен розглянути його та за відсутності заперечень повернути один підписаний примірник акту балансоутримувачу або надати йому письмове мотивоване заперечення, або в разі не підписання акту та відсутності заперечень споживачем акт відшкодування комунальних послуг вважається підписаним сторонами та означатиме прийняття балансоутримувачем відшкодування спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат без будь-яких зауважень щодо їх обсягів та якості.

Суд зазначає, що з умов Договору № 122 від 18.12.2015 не вбачається, який місяць є поточним (місяць надання послуг чи місяць виставлення рахунку), та сторонами не було надано суду жодних пояснень щодо тлумачення ними змісту вказаної умови договору, з огляду на що суд дійшов висновку, що умова п. 3.2.1 Договору № 122 від 18.12.2015 (оплата не пізніше 30 числа поточного місяця) не встановлює строку здійснення відповідачем оплат.

Водночас, відповідно до п. 3.2.1 Договору № 122 від 18.12.2015 відшкодування здійснюється щомісячно протягом 5 робочих днів з моменту отримання споживачем рахунку та акту відшкодування комунальних послуг.

Як встановлено судом, рахунок-фактуру № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп. відповідачем було отримано 10.02.2017, з огляду на що суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити вказаний рахунок у строк до 17.02.2017 включно.

Доказів оплати відповідачем спірних рахунків (копії долучено позивачем до позовної заяви) на загальну суму 83660 грн. 55 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Водночас, що стосується тверджень відповідача, викладених у заяві про визнання позову частково, що затримка з виконання зобов'язань виникла у зв'язку з відсутністю належного державного фінансування, так як відповідач є бюджетною неприбутковою організацією, яка утримується виключно за рахунок державного бюджету, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення від обов'язку здійснити оплату (відшкодувати) за спожиті послуги.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації у розмірі 83660 грн. 55 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в частині стягнення з Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації суми основного боргу у розмірі 83660 грн. 55 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 5628 грн. 76 коп., нараховану за прострочення відшкодування (сплати) відповідачем вартості спожитих послуг, щодо кожного простроченого платежу окремо в межах шестимісячного періоду нарахування щодо кожного платежу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

04.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, яких відповідач, зокрема, вказав на необґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені, оскільки між сторонами відсутній чинний договір, яким би передбачалась відповідальність відповідача у вигляді пені.

Однак, суд вважає вказані твердження відповідача необгрунтованими з огляду на таке.

Як встановлено судом, умовами Договору оренди № 2236 від 29.07.2016, на підставі якого відповідач займає приміщення за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21, передбачено як обов'язок відповідача сплачувати орендну плату, так і обов'язок відшкодовувати позивачу вартість спожитих комунальних послуг, яка розраховується пропорційно відповідно до займаної відповідачем площі об'єкту оренди (п.п. 4.2.12, 4.2.13 договору оренди).

При цьому, відповідно до п. 6.2 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує підприємству-балансоутримувачу пеню у розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством України.

Згідно з п. 3.9 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 оплата комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, компенсація витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати.

Відповідно до п. 4.2.12 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 орендар зобов'язаний у разі відсутності можливості укладення прямих договорів з підприємствами-постачальниками комунальних послуг (водопостачання, газ, теплова енергія, тощо), відшкодовувати витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги відповідно до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників) та на підставі виставлених рахунків.

Згідно з п. 4.2.13 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 орендар зобов'язаний самостійно сплачувати на підставі договору з підприємством-балансоутримувачем та/або на підставі виставлених рахунків, пропорційно орендованій площі, частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньо будинкових мереж та компенсацію витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, беручи до уваги умови п.п. 3.9, 4.2.12, 4.2.13 договору оренди, суд дійшов висновку, що іншими платежами в розумінні п. 6.2 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 є саме відшкодування відповідачем (орендарем) вартості спожитих комунальних послуг, послуг для утримання об'єкта оренди (в тому числі земельного податку), які відповідач повинен сплачувати позивачу за споживання вказаних послуг.

Тобто, умовами п. 6.2 Договору оренди № 2236 від 29.07.2016 встановлена відповідальність відповідача у вигляді пені за прострочення відшкодування (прострочення сплати) на користь позивача вартості спожитих послуг (комунальних, земельного податку, тощо).

За таких обставин, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої за прострочення відшкодування (сплати) відповідачем вартості спожитих послуг (електроенергія, теплова енергія, водопостачання, водовідведення, послуги з охорони, вивіз сміття, дератизація, відшкодування земельного податку) у період з 01.01.2017 по 30.06.2017.

Крім того, як встановлено судом, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача заборгованість з відшкодування послуг за вивіз сміття, наданих у жовтні-грудні 2016 року, на суму 341 грн. 29 коп. та заборгованість з відшкодування послуг з охорони, наданих у серпні - грудні 2016 року, на суму 7104 грн. 10 коп. (відповідно до рахунку-фактури № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп.).

Як встановлено судом, у вказаному періоді (серпень-грудень 2016 року) Договір № 122 від 18.12.2015 був чинним.

Відповідно до п. 4.3 Договору № 122 від 18.12.2015 у разі наявності заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг та експлуатаційних витрат за договором за попередній місяць станом на 29 число поточного місяця споживачу нараховується пеня від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, починаючи з 30 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої за прострочення оплати рахунку-фактури № 4 від 03.02.2017 на суму 7445 грн. 39 коп. (відшкодування послуг за вивіз сміття, наданих у жовтні-грудні 2016 року, на суму 341 грн. 29 коп. та заборгованість з відшкодування послуг з охорони, наданих у серпні - грудні 2016 року, на суму 7104 грн. 10 коп.).

З долученого позивачем до позовної заяви розрахунку пені вбачається, що позивач здійснює нарахування пені в межах шестимісячного періоду нарахування пені щодо кожного простроченого платежу окремо, починаючи з дня виникнення прострочення, та з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в частині стягнення з Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації пені у розмірі 5628 грн. 76 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 675 грн. 44 коп. за загальний період нарахування з 03.03.2017 по 31.07.2017 та інфляційні втрати у розмірі 2566 грн. 28 коп. за період з березня по липень 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в частині стягнення з Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації 3% річних у розмірі 675 грн. 44 коп. та інфляційних втрат у розмірі 2566 грн. 28 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв'язку із задоволенням позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, ст.ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21; ідентифікаційний код: 14372952) на користь Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 143; ідентифікаційний код: 34926981) суму основного боргу у розмірі 83660 (вісімдесят три тисячі шістсот шістдесят) грн. 55 коп., пеню у розмірі 5628 (п'ять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 675 (шістсот сімдесят п'ять) грн. 44 коп., інфляційні втрати у розмірі 2566 (дві тисячі п'ятсот шістдесят шість) грн. 28 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 31.10.2017

Суддя І.М. Отрош