ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р.Справа № 922/2513/17

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Добреля Н.С.

судді: Светлічний Ю.В. , Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Громадська організація "Грінда Інтернешнл", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 екологічна інспекція у Харківській області
до Національний природний парк "Гомільшанські ліси", м. Харків
про стягнення 39703,00 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3, за довіреністю від 10.07.2017 року;

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю від 03.07.2017 року;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 екологічна інспекція у Харківській області - ОСОБА_4, за довіреністю № 01/01-25/08-18 від 04.01.2016 року;

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Грінда Інтернешнл" звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Національного природного парку "Гомільшанські ліси" про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища в розмірі 39703,00 грн. Позивач просить суд покласти витрати зі сплати судового збору на відповідача.

В судовому засіданні 18.09.2017 року було оголошено перерву до 19.09.2017 року.

19.09.2017 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 екологічна інспекція у Харківській області надійшла заява про призначення колегіального розгляду справи № 922/2513/17.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.09.2017 року для розгляду справи № 922/2513/17 призначено судову колегію.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.09.2017 року для розгляду справи № 922/2513/17 призначено колегію суддів у складі: головуючий судді Добреля Н.С., судді: Светлічний Ю.В., Прохоров С.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.09.2017 року справу № 922/2513/17 призначено до розгляду на 19.10.2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.10.2017 року розгляд справи було відкладено на 02.11.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 23.10.2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 екологічна інспекція у Харківській області надав письмові пояснення по справі (вх. № 34550).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.10.2017 року розгляд справи було відкладено на 02.11.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 02.11.2017 року представник позивача надав письмові пояснення (вх. № 35957).

Представник позивача в судовому засіданні 02.11.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.11.2017 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 екологічна інспекція у Харківській області в судовому засіданні 02.11.2017 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Щодо клопотання відповідача про припинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування поданого клопотання, відповідач посилається зокрема на те, що позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою щодо незаконної рубки лісу від 07.06.2017 року та на підставі зазначеної заяви було порушено кримінальне провадження за ст. 246 КК України та зазначений факт було внесено до ЄРДР № 00000561 від 21.06.2017 року.

Крім того, відповідач посилається на те, що як вбачається з інформації Зміївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23.08.2017 року № 01-18/326 кримінальне правопорушення перебуває в провадженні слідчого СВ Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області та до теперішнього часу проводяться всі необхідні слідчі дії та оперативно-розшукові заходи.

Враховуючи вищенаведені обставини, відповідач просить суд припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв`язку з тим, що внаслідок вчиненого правопорушення вже відкрито кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В даному випадку ст. 12 ГПК України передбачено розгляд в господарських судах справ про стягнення шкоди за порушення вимог природоохоронного законодавства.

Отже, в даному випадку, посилання відповідача, як на підставу припинення провадження у справі на порушення кримінального провадження стосовно незаконної вирубки лісу є безпідставними, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища та вказаний спір відповідно до ст. 12 ГПК України підвідомчий господарським судам.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв`язку з чим клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.05.2017 року Громадській організації "Грінда Інтернешнл" стало відомо про здійснення незаконної рубки лісу на території Національного природного парку "Гомільшанські ліси" (відповідач) поблизу села Коропове, Зміївського району, Харківської області.

Як зазначає позивач, дана ділянка перебуває у віданні Коропівського природоохоронного відділення Національного природного парку "Гомільшанські ліси".

25.05.2017 року комісією у складі Голови правління Громадської організації "Грінда Інтернешнл" ОСОБА_5 та членів Громадської організації "Грінда Інтернешнл" ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було здійснено виїзд на місце вчинення незаконної рубки лісу та було проведено його огляд.

Під час вищезазначеного огляду позивачем було виявлено 20 незаконно зрублених дерев, у тому числі буреломних та сухостійних та встановлено, що рубка лісу проводилась в зоні регульованої рекреації Національного природного парку "Гомільшанські ліси".

На підставі наведеного, комісією позивача було складено акт огляду місця незаконної рубки лісу, для чого були виконані необхідні заходи заміри за допомогою законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, а саме: лінійки вимірювальної металевої № 7 (свідоцтво № 03/2078 від 20.04.2017 року) та № 8 (свідоцтво № 03/2079 від 20.04.2017 року), що відповідають вимогам ДСТУ ГОСТ 427:2009.

Як зазначає позивач на підставі отриманих даних за методикою, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» від 24.07.2013 року № 541 був розрахований розмір шкоди, заподіяної лісу, який склав 39703,00 грн.

Таким чином позивач зазначає, що по-перше, рубка дерев проводиться у зоні регульованої рекреації національного природного парку, в якій чинним законодавством України заборонено проведення рубок головного користування, по-друге незаконна рубка лісу проводилася в період масового розмноження тварин, що також суперечить чинному законодавству, по-третє про незаконний характер рубки свідчить відсутність відмежування лісосік та маркування дерев, встановлених чинним законодавством.

Як вбачається позивачем було надіслано відповідні заяви, у яких повідомлялося про виявлені факти незаконної рубки лісу на території Національного природного парка «ГОМІЛЬШАНСЬКІ ЛІСИ», до Державної екологічної інспекції у Харківській області (заява від 07.06.2017 року № GI-40-GL), Зміївського відділу поліції ГУ НП в Харківській області (заява від 07.06.2017 року № GI-42-GL) та до Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства (заява від 08.06.2017 року № GI-43-GL).

Враховуючи виявлені порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, які мали місце на території природно-заповідного фонду України, та шкоду, спричинену державі, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача майнової шкоди, спричиненої неналежним виконанням обов`язків та порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 39703,00 грн.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що законодавством передбачено, що громадська організація може звертатись до суду в разі, якщо шкоду порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища завдано саме майну громадській організації або життю і здоров`ю громадян, в той час якщо шкоду завдано державі, то відповідно таку шкоду можуть стягувати інші суб`єкти, як це передбачено Законом. Також відповідач вказує на те, що саме позивач повинен довести чи встановлено факт незаконної порубки лісу та чи стягнуто збитки від незаконної рубки в ході розслідування кримінального провадження. Крім того за твердженням відповідача, порушення природоохоронного законодавства повинно бути встановлено та зафіксовано саме контролюючими органами, в той час як громадські організації до них не відносяться.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Щодо заперечень відповідача стосовно відсутності повноважень громадської організації "Грінда Інтернешнл" на звернення до суду з відповідним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1 Закону України "Про громадські об'єднання" громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами учасниками) якого є фізичні особи.

Відомості про мету (цілі) та напрями діяльності громадського об'єднання має містити його статут (стаття 11 Закону України "Про громадські об'єднання", а статтями 21, 22 цього Закону визначені права громадських об'єднань, які утворюються в Україні, та їх взаємодія з органами державної влади та місцевого самоврядування.

Статтями 1 та 21 вказаного Закону громадським організаціям надано право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами. При цьому, право громадських організацій на звернення до суду із відповідними позовами у розумінні пункту другого частини першої статті 21 наведеного Закону є загальною прерогативою та обмежено певними категоріями правовідносин, з якими безпосередньо пов'язана статутна діяльність громадських організацій, та законодавством, яке безпосередньо регулює відповідні правовідносини.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про громадські об'єднання" громадським об'єднанням не можуть надаватися владні повноваження, крім випадків, передбачених законом.

Як роз'яснив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28.11.2013 № 12-рп/2013 у справі за конституційним зверненням асоціації "Дім авторів музики в Україні" здійснюючи тлумачення положень статті 1 Закону України "Про громадські об'єднання", громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб (п.2.6).

Згідно приписів статті 1 частини 1-ї Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. "ж" ч. 1 ст. 21 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що громадські природоохоронні організації мають право подавати до суду позови про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі здоров'ю громадян і майну громадських організацій.

Крім того, відповідно до узагальнень Про результати вивчення та узагальнення Вищого господарського суду України від 01.01.2009 року судової практики вирішення господарськими судами спорів, пов'язаних з охороною навколишнього природного середовища, зазначено, що передбачене статтею 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ( 1264-12 ) право контролюючих природоохоронних органів подавати позови про відшкодування збитків, завданих у результаті порушення законодавства про охорону довкілля, не є виключним правом лише цих органів. Так, стаття 21 цього ж Закону передбачає право громадських об'єднань подавати до суду позови про відшкодування шкоди, заподіяної порушеннями законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Право цих суб'єктів на звернення до суду передбачене в Законі України "Про охорону навколишнього природного середовища" ( 1264-12 ), оскільки іншими законодавчими актами ці питання не врегульовані.

Також відповідно до п. 2.2 роз`яснень Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" N 02-5/744 від 27.06.2001 року, пунктом "ж" статті 21 Закону (1264-12) громадським природоохоронним об'єднанням надане право звернення до господарського суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі здоров'ю громадян і майну громадських об'єднань. Згідно зі статтею 14 Закону України "Про об'єднання громадян" ( 2460-12 ) останні набувають статусу юридичної особи лише у разі реєстрації (офіційного визнання). Тому спори за позовами громадських об'єднань, не зареєстрованих у встановленому порядку, господарським судам не підвідомчі.

Як вбачається, відповідно до п. 1.1 Статуту Громадської організації "Грінда Інтернешнл", остання є громадським об`єднанням екологічної, природоохоронної, соціально-культурної, правозахисної, науково-просвітницької спрямованості.

Пунктом 2.1 Статуту зазначено, що метою діяльності організації є об`єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних природоохоронних, екологічних, наукових, творчих, національно-культурних, духовних та інших спільних інтересів, сприяння у здійсненні заходів з охорони навколишнього середовища, довкілля, захисту природи і тварин, що її населяють, сприяння збереженню і відновленню природи і культурної спадщини людства, популяризації фізичного і духовного здоров`я людей, надання допомоги у забезпеченні ядерної та екологічної безпеки, а також сприяння в організації та проведенні масових природоохоронних та просвітницьких заходів, покликаних сприяти здійсненню мети та завдань організації захисту спільних інтересів її членів.

Відповідно до п. 2.3.7 Статуту організація за власним розсудом представляє і захищає права та інтереси організації, її членів, третіх осіб у державних органах, в установах, на підприємствах, в інших організаціях та судових органах.

Таким чином, як діючим законодавством так і Статутом громадської організації чітко передбачене право громадських об'єднань подавати до суду позови про відшкодування шкоди, заподіяної порушеннями законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на порушення відповідачем вимог статей 105,107 Лісового кодексу України.

Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач є Національним природним парком діяльність якого регулюється Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища".

ОСОБА_9 визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається зокрема на акт огляду місця незаконної рубки лісу від 25.05.2017 року.

ОСОБА_9 акт складено та підписано головою правління та членами громадської організації "Грінда Інтернешнл".

Відповідно до ст. 62 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", державний контроль за додержанням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, його органами на місцях, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, посадовими особами служби державної охорони природно-заповідного фонду України та іншими спеціально уповноваженими державними органами.

Відповідно до ст. 63 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", громадський контроль за додержанням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється громадськими інспекторами охорони навколишнього природного середовища, які проводять свою діяльність відповідно до Положення про громадський контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до 2.1. Положення про громадських інспекторів з охорони довкілля затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 27.02.2002 N 88, роботу громадських інспекторів організовують Держекоінспекція України та її територіальні органи (ОСОБА_2 екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, державні екологічні інспекції в областях, містах Києві та Севастополі, ОСОБА_2 Азовська морська екологічна інспекція, ОСОБА_2 Азово-Чорноморська екологічна інспекція, ОСОБА_2 екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря) (далі - органи Держекоінспекції).

Відповідно до пунктів 3.1-3.4 Положення, громадськими інспекторами можуть бути громадяни України, що досягли 18 років, мають досвід природоохоронної роботи та пройшли співбесіду в органах Держекоінспекції. Громадянин, який бажає бути громадським інспектором, подає до відповідного органу Держекоінспекції письмову заяву та подання організації, що його рекомендує, або письмове клопотання державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища. Громадські інспектори призначаються Головним державним інспектором України з охорони навколишнього природного середовища та головними державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій після проходження співбесіди відповідно з керівниками структурних підрозділів органу Держекоінспекції та виявлення претендентом знань з основ природоохоронного законодавства. Результати співбесіди фіксуються у картці погодження на виконання обов'язків громадського інспектора. Громадські інспектори отримують посвідчення встановленого Мінприроди зразка, що підтверджують їх повноваження.

Відповідно до п. 4.1. Положення, громадські інспектори працюють у тісній взаємодії з органами Держекоінспекції, які призначили їх і видали посвідчення громадського інспектора з охорони довкілля, іншими державними органами, які здійснюють контроль за охороною, раціональним використанням та відтворенням природних ресурсів, органами державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, громадськими екологічними (природоохоронними) організаціями.

Відповідно до п. 4.2. Положення, кожний громадський інспектор закріплюється за відповідним підрозділом органу Держекоінспекції (відділом, сектором тощо) або за державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища, сфера діяльності яких збігається з напрямком природоохоронної діяльності громадського інспектора (охорона біоресурсів, поводження з відходами, охорона земельних ресурсів та ін.).

З вищенаведених норм законодавства вбачається, що громадський контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища можуть здійснювати тільки громадські інспектори, проте в матеріалах справи відсутні докази того, що члени Громадської організації "Грінда Інтернешнл", які виявили факт незаконної вирубки дерев та склали акт огляду місця незаконної рубки лісу від 25.05.2017 року є громадськими інспекторами, які призначені Головним державним інспектором України з охорони навколишнього природного середовища у відповідності до Положення про громадських інспекторів з охорони довкілля та мають відповідні посвідчення, що підтверджують їх повноваження.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не є органом уповноваженим здійснювати громадський контроль в сфері природоохоронного законодавства.

Крім того, згідно з п. 2.2.13 Статуту ГО "Грінда Інтернешнл", основним напрямом діяльності громадської організації є всебічна підтримка охоронних та оперативних природоохоронних заходів, які здійснюються із залученням працівників природоохоронних установ та державних служб згідно положень, які дозволяють проведення таких заходів.

Таким чином, Статут ГО "Грінда Інтернешнл" передбачає лише підтримку охоронних та оперативних природоохоронних заходів із залученням працівників природоохоронних установ та державних служб згідно положень, які дозволяють проведення таких заходів, що в свою чергу також підтверджує необхідність участі уповноважених представників при встановленні порушення незаконної вирубки лісу.

В той час, як вбачається із поданих до матеріалів суду документів, ОСОБА_2 екологічна інспекція не була учасником даної перевірки та відповідно за її результатами не складала такого акту, а також не проводила розрахунку.

Докази того, що відповідний акт складався громадськими інспекторами уповноваженими здійснювати громадський контроль за додержанням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду в матеріалах справи відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене та надавши правову оцінку усім доказам, наявним в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що акт огляду місця незаконної рубки лісу від 25.05.2017 року, на який посилається позивач, як на доказ вчинення відповідачем незаконних рубок лісу на території, віднесеної до об`єктів природно-заповідного фонду України не є належним доказом у відповідності до ст. 33 ГПК України, оскільки останній складений особами, не уповноваженими здійснювати громадський контроль у сфері природоохоронного законодавства.

Щодо наданого позивачем розрахунку шкоди в розмірі 39703,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наданого розрахунку позивача, останній зазначає що його його здійснено за методикою, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» від 24.07.2013 року № 541.

Крім того позивачем було надано до суду таблиці обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням (а.с. 22-23), в яких останнім враховувалися лише спеціальні такси, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» від 24.07.2013 року № 541.

Проте, відповідно до ст. 65 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", розміри шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про природно-заповідний фонд, визначаються на основі кадастрової еколого-економічної оцінки включених до його складу територій та об'єктів, що проводиться відповідно до цього Закону, та спеціальних такс ( 541-2013-п ), які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже, у відповідності до вищезазначеної статті розрахунок шкоди має визначатись на основі кадастрової еколого-економічної оцінки включених до його складу територій та об'єктів, та спеціальних такс, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Проте позивачем при здійсненні визначення розміру шкоди, було лише враховано розмір такс, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

В той час, як інші документи, встановлені ст. 65 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України" необхідні для визначення розміру шкоди, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, з наведеної позивачем таблиці вбачається, що останнім здійснено розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев до ступеня припинення росту та внаслідок привласнення буреломних, вітровальних дерев, а також самовільного вирубування сухостійних дерев.

Відповідно до Сантіраних правил в лісах України, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1995 р. № 555 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 756) призначення санітарних рубок здійснюється з урахуванням категорій стану дерев (додаток 3).

Відповідно до таблиці 1 обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природо-заповідний фонд внаслідок пошкодження дерев до ступеня рості, позивачем було зазначено, що діаметр зрубаного дерева становить 46,1-50 см.

Доказів того, що відповідне дерево відноситься до категорії дерев до припинення ступеня росту позивачем не надано.

Відповідно до таблиці 2 обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природо-заповідний фонд внаслідок привласнення вітровальних дерев, а також самовільно вирубування сухостійних дерев позивачем було розраховано без урахування п. 6 Примітки Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» від 24.07.2013 року № 541, відповідно до якої у разі привласнення буреломних, вітровальних дерев, а також самовільного вирубування сухостійних дерев розмір шкоди обчислюється за цією таксою, зменшеною у два рази.

Таким чином, розрахунок шкоди наданий позивачем не може бути належним доказом обчислення шкоди, заподіяної рубкою дерев.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищенаведені обставини та приймаючи до уваги те, що по-перше Громадська організація "Грінда Інтернешнл" не наділена правом здійснювати громадський нагляд в сфері природоохоронного законодавства та відповідні функції покладено на Держекоінспекцію та громадських інспекторів, закріплених за відповідним підрозділом органу Держекоінспекції, які в свою чергу не приймали участі у складанні акту огляду незаконної рубки лісу від 25.05.2017 року, по-друге розрахунок шкоди, здійснений позивачем не відповідає вимогам встановленим ст. 65 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ГО "Грінда Інтернешнл" про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 39703,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. 16, Цивільного кодексу України; ст. 11 ЗУ "Про громадські об`єднання"; ст.ст. 5, 20-2, 21, 41, 68, 69 ЗУ "Про охорону навколишнього середовища"; ст.ст. 1, 2, 5, 6, 7 ЗУ "Про основні заходи здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"; ст.ст. 62, 63, 65 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України"; ст.ст. ст.ст. 1, 4, 5, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.11.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

922/2513/17