РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017Справа №910/15282/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Авто Алянс"

про стягнення 8166,78 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились
від відповідача-1 від відповідача-2Куриленко М.В. - представник за довіреністю № 117D/2017 від 30.03.2017 Дворцов В.І. - представник за довіреністю б/н від 22.06.16

У судовому засіданні 08.11.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Авто Алянс" про стягнення 8166,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" на підставі договору страхування транспортного засобу № 3340173 від 12.02.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статтей 993, 1187 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "Страхова Компанія "Універсальна" (надалі- відповідач-1), позивачем було направлено останньому регресну вимогу. Враховуючи, що відповідачем-1 не в повній мірі відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить суд стягнути з останнього 6 005,54 грн. в якості залишку невідшкодованого страхового відшкодування, а також 1 344,24 грн. - інфляційних втрат та 307,00 грн. - 3 % річних. Крім того, позивач також просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Авто Алянс" (надалі - відповідая-2), як страхувальника транспортного засобу "Skoda" державний номер НОМЕР_3, суму франшизи у розмірі 510,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 порушено провадження у справі № 910/15282/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 11.10.2017.

11.10.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача-1 про долучення документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі та відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач-1 заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки останнім було сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 11 915,02 грн. Відповідач-1 стверджує, що розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування є перевищеним, оскільки позивач сплатив страхувальнику страхове відшкодування з врахуванням суми ПДВ, проте страхувальник не є платником податку на додану вартість. Крім того, відповідач-1 вказує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota" без врахуванням фізичного зносу складає 16 601,92 грн., а з врахуванням 12 425,02 грн.

11.10.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача-2 про припинення провадження в частині позовних вимог до ТОВ "Інтер Авто Альянс" з підстав оплати відповідачем-2 на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 510,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №894 від 10.10.2017.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 та від 25.10.2017 суд в порядку ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 25.10.2017 та 08.11.2017 відповідно.

30.10.2017 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява позивача про уточнення та зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач повідомив про сплату відповідачем-2 суми франшизи у розмірі 510,00 грн. та просив суд стягнути з останнього частину не виплаченого страхового відшкодування у розмірі 6 005,54 грн.

При цьому позивач зазначає, що жодних позовних вимог до відповідача-1 не пред'являє.

До господарського суду також надійшло письмове клопотання позивача про розгляд справи без їх участі, оскільки ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" знаходиться в м. Запоріжжя.

У судове засідання, призначене на 08.11.2017, з'явились представники відповідачів, які проти поданої заяви заперечували та просили відмовити в її прийнятті.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити розмір позовних вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Судом досліджено заяву про уточнення та збільшення позовних вимог та встановлено, що заява позивача не приймається судом до розгляду з огляду на наступне.

Предметом позову є матеріально - правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Дослідивши заяву позивача, суд зазначає, що останнім не дотримано вимог ст. 22 ГПК України та змінено одночасно і предмет і підставу позову. Таким чином заява позивача, яка при цьому була подана після розгляду справи по суті, не приймається судом до розгляду.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши представників відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

12 лютого 2015 року за договором страхування транспортного засобу № 3340173 ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (далі - позивач, страховик) було застраховано автомобіль марки "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1, страхувальником якого є ОСОБА_5.

З довідки № 60058263 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 23.03.2015 в м. Києві по проспекту Повітрофлотському мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобіля "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5, під її керуванням, та автомобіля НОМЕР_2, що належить ТОВ "Інтер Авто Альянс", під керуванням ОСОБА_6.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 760/5666/15-п.

15 квітня 2015 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з подією, яка має ознаки страхової.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 92С/03/15 від 01.04.2015 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 19 922,31 грн.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1, відповідно до Звіту СПД ОСОБА_7 № 92С/02/15 від 01.04.2015 становить 14 910,03 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

За страховим випадком - ДТП що сталась 23.03.2015 за участю застрахованого автомобіля "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1, згідно складеного страхового акту № 439/10 від 20.04.2015 позивачем було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 18 430,56 грн., виплата якого на рахунок ОСОБА_5 підтверджується платіжними дорученнями № 11903 від 29.05.2015 на суму 2000,00 грн., № 11679 від 27.05.2015 на суму 2 000,00 грн., № 11208 від 20.05.2015 на суму 2 000,00 грн., № 11982 від 02.06.2015 на суму 2 000,00 грн., № 15937 від 14.09.2015 на суму 2 000,00 грн., № 9432 від 15.05.2015 на суму 2 000,00 грн., № 9367 від 14.05.2015 на суму 2 000,00 грн., № 9296 від 13.05.2015 на суму 4 430,56 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_6, який керував автомобілем НОМЕР_2, підтверджується постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 760/5666/15-п.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем-1, як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Авто Алянс" (відповідач-2), як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв станом на 23.03.2015 (Поліс АІ/0023937), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - "Skoda" державний номер НОМЕР_3, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 510,00 грн.

Таким чином відповідач-1 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування транспортного засобу № 3340173 від 12.02.2015, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з заявою (вих. № 693-17/1 від 14.12.2015) про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 18 430,56 грн., яка була частково задоволена відповідачем-1 на суму 11 915,02 грн.

Оскільки інша частина страхового відшкодування у розмірі 6 005,54 грн. була залишена ПрАТ "Страхова Компанія "Універсальна" без задоволення, позивач просить суд стягнути з відповідача-1 залишок невідшкодованої суми.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Згідно п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції та наказом Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (надалі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитки визначається як сума вартості відновлювального ремонти з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зноси складників КТЗ.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку страхового відшкодування № 439/10 від 20.04.2015, позивачем при визначенні суми страхового відшкодування за договором страхування № 3340173 від 13.02.2014 було прийнято до розрахунку суму вартості відновлювального ремонту у розмірі 19 922,31 грн., яка була визначена СПД ОСОБА_7 у складеному Звіті № 92С/02/15 від 01.04.2015, без урахування коефіцієнту фізичного зносу, що становив 0,56 (Ез).

При цьому, у зазначеному звіті при визначенні вартості відновлювального ремонту, який складав 19 922,31 грн. з урахуванням ПДВ, експертом було прийнято до розрахунку нормо/час СТО «Саміт Моторз Україна» у розмірі 280,00 грн., який включав даний податок.

Відповідно до п.п. 196.1.3. ст. 196 Податкового кодексу України операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Отже, надання послуг зі страхування не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, а тому при виплаті страхової відшкодування податок на додану вартість не нараховується.

Податкові зобов'язання з податку на додану вартість виникають у платника податку на додану вартість, який здійснює операції з поставки товарів чи послуг (товарно-матеріальних цінностей і послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта), оскільки такі операції є об'єктом оподаткування.

Таким чином у даному випадку страховик, надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку, виплачує страхову виплату чи страхове відшкодування, розмір яких визначається на підставі розміру матеріальних збитків, розрахованого шляхом проведення відповідної експертизи.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування з урахуванням суми ПДВ проводилась позивачем безпосередньо на рахунок потерпілої ОСОБА_5 (страхувальника), яка не є платником податку на додану вартість.

При цьому, позивачем не надано доказів сплати коштів за проведення робіт та придбання запчастин у організації, яка є платником ПДВ, що свідчить про виплату страхового відшкодування з перевищенням розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Отже, врахувавши відсутність підстав для стягнення з відповідача-1 коштів у розмірі 20% ПДВ від суми матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota RAV 4", державний номер НОМЕР_1, за мінусом вирахуваного податку із ремонтної калькуляції та із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,56 (Ез) складає 12 425,02 грн.

Даний розрахунок вартості відновлювального ремонту також підтверджується аварійним сертифікатом, копія якого міститься у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що з відповідача-1 підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 11 915,02 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу за мінусом франшизи: 12 425,02 грн. - 510,00 грн. = 11 915,02 грн.), виплата якого була здійснення ПрАТ "Страхова Компанія "Універсальна" у повному обсязі, що підтверджується наданим позивачем витягом зі звіту по банківській виписці за 14.01.2016.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача-1 залишку невідшкодованої суми страхового відшкодування у розмірі 6 005,54 грн. та задоволення позовних вимог в частині інфляційних втрат та 3 % річних.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача-2 розміру франшизи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, який визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, станом на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем-2, а саме був водієм у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Авто Алянс", що підтверджується постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 02.04.2015 у справі № 760/5666/15-п.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Як вбачається із долученого до матеріалів справи платіжного доручення № 894 від 10.10.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Авто Алянс" було перераховано на розрахунковий рахунок позивача суму франшизи за страховим випадком від 23.03.2015 у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відзначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань; припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки сума франшизи, заявлена до стягнення, погашена відповідачем-2 в повному обсязі, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 894 від 10.10.2017, провадження у справі в цій частині позовних вимог до відповідача-2 підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України, а також відсутність звернення позивача з вимогою до відповідача-2 про відшкодування спірної суми та повідомлення про перехід до нього прав потерпілого на підставі виплати останньому суми страхового відшкодування, судом не встановлено факту виникнення спору в результаті неправомірності дії відповідача-2, у зв'язку з чим судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог до відповідача-1 - Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна" відмовити повністю.

2. Провадження у справі щодо відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Авто Алянс" припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2017

Суддя Пукшин Л.Г.