РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Справа № 906/550/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Мельник О.В. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Гладкій Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (м. Житомир)

про стягнення 13 023 558,76 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16 (суддя Маріщенко Л.О.) припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 9 967 031,18 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Укртрансгаз".

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що не застосувавши положення ч. 1, 3 ст.509, ст.ст. 526, 629,530, 549, 611, 612, 629, 651 ЦК України, ст.ст.193, 230 ГК України, господарський суд першої інстанції порушив вказані норми матеріального права, прийшовши до хибних висновків про те, що держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, зокрема, Постанову Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок) змінює цим самим характер регулювання правовідносин сторін, що склались між ними на підставі укладеного Договору та незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли по Договору, грошові зобов'язання в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у Договорі відповідні умови, чи навпаки.

Висновки господарського суду першої інстанції про те, що грошові зобовязання між сторонами регулюються нормами спеціального законодавства, а саме Порядком та відповідно розрахунки за Договором здійснюються на підставі спільних протокольних рішень є такими, що не відповідають дійсності та спростовуються положеннями чинного законодавства та умовами Договору.

Суд першої інстанції відмовляючи Позивачу в задоволенні позову, зокрема, щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі 884 814,93 грн. (692 006,47 грн. - пені, 51 414,48 грн. - 3% річних, 141 393,98 грн. - інфляційних втрат), які були нараховані поза межами порядку та строків, визначених спільними протоколами рішеннями, тобто на заборгованість, яка була погашена за рахунок власних коштів Відповідача, всупереч висновкам, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2017 у даній справі неправильно застосував положення Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688, чим порушив приписи ст. ст. 526, 530, 612 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Крім того, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення винесено із порушенням норм процесуального права, а саме статей 4-2, 32, 34 ГПК України, які призвели до прийняття неправильного рішення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "26" червня 2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

08.08.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" надало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, зокрема просить суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16 без змін.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду - ОСОБА_3 від 08.08.2017р. у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №906/550/16 - ОСОБА_4 та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/550/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "08" серпня 2017 р. призначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду - ОСОБА_3 від 26.09.2017р. у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №906/550/16 - ОСОБА_5 та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/550/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "26" вересня 2017 р. призначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" - ОСОБА_2 заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (позивач/ газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут" (відповідач/замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н012 відповідно до якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Згідно п.1.2 договору, річний план транспортування природного газу замовника складає 142799,995 тис.куб.м, у тому числі по місяцях: липень - 7000,00 тис. куб. м; серпень - 7000,00 тис. куб. м; вересень - 8045,858 тис. куб. м; жовтень - 25283,615 тис. куб. м; листопад - 7000,00 тис. куб. м; грудень - 60808,860 тис. куб. м.

Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (п.3.1 договору).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. 3.4. договору).

Згідно п.5.4. договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акту наданих послуг.

Відповідно до п. 5.5. договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.11.1 договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовників своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Разом з тим, між сторонами, а також між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України", відповідно до вимог Постанови КМУ від 11 січня 2005 року №20, було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, а саме: №1607/у від 20 травня 2016 року на суму 962000 грн., №1788/у від 21 червня 2016 року на суму 2000000 грн., №1890/у від 19 липня 2016 року на суму 4450000 грн., №1889/у на суму 4000000 грн., №2396/у від 20 вересня 2016 року на суму 100000 грн., якими, фактично, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу.

ПАТ "Укртрансгаз", обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначав, що на виконання умов договору надав ТОВ "Житомиргаз збут" послуги з транспортування природного газу протягом липня 2015 року - квітня 2016 року в обсязі 328498,476 тис.куб.м на загальну суму 33198518,24 грн., які були оплачені відповідачем частково, в сумі 22346960,48 грн.

Факт надання позивачем протягом липня 2015 року - квітня 2016 року послуг відповідачу по Договору підтверджується належно оформленими актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Таким чином, за даними позивача у TOB Житомиргаз збут утворилась заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за лютий квітень 2016 року.

З урахуванням тарифів в розмірі 105,40 грн. та 43,30 грн. за тис.куб.м, без ПДВ (відповідно до Постанов НКРЕКП №3159 від 29 грудня 2015 року Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифу на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами та №420 від 24 березня 2016 року Про внесення змін до постанови НКРЕКП №3159 від 29 грудня 2015 року") відповідачем було спожито:

- у лютому 2016 року 51 893,886 тис.куб.м., послуги за транспортування яких були оплачені відповідачем не в повному обсязі;

- у березні 2016 року та у квітні 2016 року - 48 920,062 тис.куб.м. та 20 550,155 тис.куб.м. відповідно, послуги за транспортування яких не були оплачені відповідачем взагалі.

Таким чином, позивач зазначив, що відповідач зобов'язаний оплатити надані йому послуги в сумі 10851557,76 грн., а саме:

- за лютий 2016 року до 20 березня 2016 року в сумі 6563538,70 (з яких оплатив лише 2967176,43 грн., заборгованість за лютий 2016 року - 3596362,27 грн.);

- за березень 2016 року - до 20 квітня 2016 року в сумі 6187409,44 грн.;

- за квітень 2016 року - до 20 травня 2016 року в сумі 1067786,05 грн.

Також ПАТ "Укртрансгаз" було заявлено до стягнення з відповідача 944679,63 грн. пені, 68688,43 грн. 3% річних, 142779,25 грн. інфляційних та 1015853,69 грн. 7% штрафу.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Відносини, що склалися між сторонами регулюються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Кодексом газотранспортної системи, постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до частин 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 637 Цивільного кодексу України).

Статтею 905 Цивільного кодексу України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Підпунктом 11.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим за кожний наступний календарний рік, якщо не менше, ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відтак, договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н012 від 01 липня 2015 року продовжив свою дію на 2016 рік на тих же умовах.

Одночасно, між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", Головним управлінням Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України", відповідно до вимог Постанови КМУ від 11 січня 2005 року №20, було укладено спільні протокольні рішення про організацію. взаєморозрахунків, а саме: №1607/у від 20 травня 2016 року на суму 962000 грн., №1788/у від 21 червня 2016 року на суму 2000000 грн., №1890/у від 19 липня 2016 року на суму 4450000 грн., №1889/у на суму 4000000 грн., №2396/у від 20 вересня 2016 року на суму 100000 грн., предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

При прийнятті відповідних рішень, сторони керувались, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У пункті 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43 розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках (п.п.2.1-2.3 вказаного вище Порядку).

У пункті 2.7 Порядку визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність субєктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій субєктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ №20 від 11 січня 2005 року), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, повязаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11 січня 2005 року.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобовязання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Колегія суддів зазначає, що оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків (№ 1607/у від 20 травня 2016 року на суму 962000,00 грн., №1788/у від 21 червня 2016 року на суму 2000000 грн., №1890/у від 19 липня 2016 року на суму 4450000 грн., №1889/у від 20 липня 2016 року на суму 4000000 грн.), слід вважати елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів.

Одночасно судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суд, що заявлений до стягнення основний борг в сумі 10851557,76 грн., було погашено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків № 1607/у від 20.05.2016, №1788/у від 21.06.2016, №1890/у від 19.07.2016, №1889/у від 20.07.2016.

Вбачається, з наданого відповідачем розрахунку, що на момент звернення з позовом до суду - 02.06.2016 (відтиск печатки на конверті) основний борг в сумі 884 526,58 грн. був погашений згідно спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків № 1607/у від 20.05.2016, кошти за яким, як свідчить розрахунок позивача надійшли до позивача до порушення провадження у справі. Указана сума коштів надійшла до позивача у складі платежів, проведених 27.05.16 на суми 14 940,96 грн. зі спеціального рахунку, яка зарахована за інший, не спірний період, і 962 000,00 грн. кошти, оплачені згідно з спільним протокольним рішенням від 20.05.2016 № 1607/у , що підтверджується розрахунками відповідача, які містяться у матеріалах справи.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент порушення провадження у справі №906/550/16 основний борг за договором №/Н012 від 01.07.2015 складав саме 9 967 031,18 грн., який був погашений після порушення провадження у даній справі згідно спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків №1788/у від 21.06.2016 на суму 2 000 000,00 грн., №1890/у від 19.07.2016 на суму 4 450 000,00 грн., №1889/у від 20.07.2016 на суму 3 517 831,18 грн. (від загальної суми СПР 4 000 000,00 грн.).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 9 967 031,18 грн. основного боргу на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України. У інший частині основного боргу в сумі 884 526,58 грн. правомірно відмовлено судом першої інстанції з огляду на відсутність такого боргу на час порушення судового провадження.

Підписання сторонами у 2015-2016 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг з транспортування газу за договором №/Н012 від 01 липня 2015 року, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного окремо спільного протокольного рішення.

Господарський суд, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, та вважає, що спільні протокольні рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до договору №/Н012 від 01 липня 2015 року.

Аналогічну правову позицію викладено в Постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справах №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-1/1043-2012-42/528-2012.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення нарахованих відповідачу штрафних санкцій, враховуючи наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у спірний період при виконанні Договору від 01.07.2015, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснювалась відповідачем двома способами: зі спеціального рахунку, відкритого в установі банку відповідно до Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 792, а також шляхом фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України на підставі спільних протокольних рішень, підписаних у порядку виконання постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року.

Відповідно до п. 5.5 Договору від 01.07.2015, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях Замовник повинен обовязково вказувати номер Договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях Замовника не зазначено номер Договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, Газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від Замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Водночас, слід звернути увагу на те, що п. 5.6 Договору від 01.07.2015 Сторони погодили, що у випадку, якщо Замовник є гарантованим постачальником, то Замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

В п. 1 постанови від 25.07.2012 № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» Кабінету Міністрів України, установлено, що: гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку

отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії);

гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Постановою КМУ від 30.09.2015р. №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", затверджено порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ. Як вбачається зі змісту п. 1 Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 792, постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обовязків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком.

Крім того, слід звернути увагу, що п. 5 Постанови № 792 визначено, що кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим НКРЕКП, виключно на: 1) поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців; 2) поточний рахунок оператора газотранспортної системи; 3) поточний рахунок оператора газорозподільної системи; 4) поточні рахунки газопостачальних підприємств. Також п. 6 вказаної постанови визначено, що установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів, відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів; перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, поточний рахунок оператора газотранспортної системи, поточний рахунок оператора газорозподільної системи, поточні рахунки газопостачальних підприємств.

На підтвердження вищевказаних обставин, матеріали справи місять засвідчені копії платіжних доручень, сформованих уповноваженим банком, в якому відкрито рахунок зі спеціальним режимом використання. Таким чином, розрахунки зі спеціального рахунку здійснюються відповідно до алгоритму, встановленому Постановою №792 без втручання відповідача.

Разом з тим, як зазначалося, відповідно до ст.7 Господарського кодексу України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Виходячи з вищевикладених норм, Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Відповідно до положень ст. 216-218 Господарського кодексу України відповідальність учасників господарських правовідносин наступає у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Разом з тим загальні правові засади притягнення до відповідальності у цивільно-правових відносинах передбачають наявність вини як необхідної складової для визначення наявності порушення, за яке наступає відповідальність певного виду. З огляду на господарський характер правовідносин, в контексті конкретних обставин справи, притягнення відповідача до фінансової відповідальності за відсутності його вини у проведенні розрахунків не у встановлені строки є неможливим, оскільки проведення розрахунків зі спеціального рахунку відбувається без вчинення ним будь-яких розпорядчих дій .

З урахування вище викладеного, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012р. Про судове рішення зазначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 р. у справі №906/550/16 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Справу №906/550/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Бучинська Г.Б.