РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"24" жовтня 2017 р. Справа № 902/550/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

за участю представників сторін:

позивача- Орел С.С. (довіреність №151 від 28.09.2017р.);

відповідача 1- ОСОБА_1О.(довіреність №07/17 від 03.01.2017р.);

відповідача 2- не зявився;

третьої особи- Богаченко М.М.(довіреність №18-0011/58089 від 19.08.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з господарським судом міста Києва апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішення господарського суду Вінницької області від 07.08.2017р. у справі №902/550/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача -

Національний банк України м.Київ

до 1. Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» м.Вінниця

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» м.Умань Черкаської обл..

про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілів та напівпричепів ,-

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 Господарсь-кого процесуального кодексу України. Заяв про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 07.08.2017р. у справі №902/550/17 (суддя Нешик О.С.) відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (надалі в тексті Банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача Національний банк України (надалі в тексті Нацбанк) до Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» (надалі в тексті Автодор) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» (надалі в тексті Товариство) про визнання недійсним договору ку-півлі-продажу автомобілів та напівпричепів.(т.2, арк.справи 143-151). Крім того рішенням скасо-вано вжиті ухвалою від 06.06.2017р. заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно.

Рішення вмотивоване тим, що право Позивача, яке він вважає порушеним, не підлягає за-хисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу. Оскільки, визнання в судовому по-рядку недійсним договору факторингу не може слугувати підставою для визнання недійсним дого-вору купівлі-продажу заставного майна, адже оспорюваний правочин укладено між сторонами (ПАТ «Уманьавтодор» та ТзОВ «Авангард»), які не були учасниками недійсного правочину.(т.2, арк.справи 147-149).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 07.08.2017р. у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов у повно-му обсязі, судові витрати покласти на Відповідачів.(т.2, арк.справи 167-169).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Скаржник зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення за невірного застосування норм матеріального та процесуального права і неповним зя-суванням обставин справи, що призвело до невірних висновків. На думку апелянта, суд не враху-вав, що судовими рішеннями у справі №910/13192/16 задоволено позов Нацбанку до Банку та ТзОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» та визнано недійсним договір факторингу. Крім того, суд помилково вказав про неможливість реституції у разі задоволення позову, оскільки Позивач не заявляв вимогу про витребування майна. Звертає увагу, що у звязку із визнанням договору фак-торингу недійсним, договір про відступлення права вимоги на предмет застави автоматично при-пинився. Зазначає, що кошти в сумі 33 000 000 грн. Банк повернув ТзОВ «ФК «Екс-Райт» на тран-зитний рахунок.(т.2, арк.справи 167-168).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. апеляційну скар-гу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.(т.2, арк.справи 165).

Клопотання Третьої особи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції ухвалою від 25.09.2017р. задоволено.(т.2, арк.справи 187).

Ухвалою від 03.10.2017р. розгляд справи відкладено.(т.2, арк.справи 210-211).

29.09.2017р. на електронну адресу апеляційного суду та 06.10.2017р. поштою надійшли по-яснення Національного банку України, у яких він підтримує апеляційну скаргу Позивача та про-сить її задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати.(т.2, арк.справи 194-199, 213-216).

Крім того, 03.10.2017р. через канцелярію суду Відповідач-1 подав відзив, у якому вважає рішення суду першої інстанції вірним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить відмовити у її задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області залишити без змін.(т.2, арк.справи 205-2080.

На електронну адресу суду 24.10.2017р. надійшли пояснення Банку, з яких вбачається, що ПАТ «Банк «Київська Русь» перебуває у процесі ліквідації.(т.2, арк.справи 224-227).

У судових засіданнях апеляційної інстанції 03 та 24 жовтня 2017 року Представники Скарж-ника та Третьої особи підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та надали пояснення в обґ-рунтування своєї позиції. Представник Відповідача-1 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав свої пояснення.

Відповідач-2 не забезпечив явку свого представника у судові засідання, хоч про час та міс-це розгляду скарги був повідомлений у встановленому порядку. Разом з тим, така неявка не пере-шкоджає розгляду справи, позаяк явка представників не визнавалась обовязковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.(т.2, арк.справи 210-211).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, вивчивши ма-теріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерний банк «Київська Русь» в особі керуючого Уманським центральним відділенням Черкаської філії, правонаступником якого є ПАТ «Банк «Ки-ївська Русь»-банк та ВАТ «Уманьавтодор», правонаступником якого є ПАТ «Уманьавтодор»-пози-чальник уклали кредитний договір 20.07.2010р. №3804-22-10 на відкриття відновлювальної кре-дитної лінії в національній валюті, змінений та доповнений Додатковим договором №1 від 20.10. 2010р., Договором про внесення змін та доповнень №2 від 19.07.2011р., Договором про внесення змін та доповнень №3 від 01.09.2011р., Договором про внесення змін та доповнень №4 від 03.10. 2011р., Договором про внесення змін та доповнень №6 від 26.01.2012р., Договором про внесення змін та доповнень №7 від 18.05.2012р., Договором про внесення змін та доповнень №8 від 17.07. 2012р., Договором про внесення змін та доповнень №9 від 28.12.2012р., Договором про внесення змін та доповнень №10 від 11.06.2013р., Договором про внесення змін та доповнень №11 від 08.07.2013р., Договором про внесення змін та доповнень №12 від 31.12.2013р., Договором про внесення змін та доповнень №13 від 31.12.2013р., відповідно до умов якого Банк надав позичаль-нику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на поповнення оборотних коштів, з лімі-том кредитування в розмірі 37 424 101 (тридцять сім мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі сто одна) гривня 74 копійки, зі сплатою процентів в розмірі 28,0% річних, на термін до 29.12.2014 року. Кредитний договір зі змінами та доповненнями підписано уповноваженими представниками, скріплено відтисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 18-39).

Матеріалами справи стверджується, що в забезпечення виконання зобовязань за Кредит-ним договором, Банк та Позичальник укладено Договір застави від 13.06.2013р. №48872-49.12, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської обл. ОСОБА_2 за реєстровим №195 (надалі в тексті Договір застави), відповідно до якого Банк прийняв в заставу рухоме майно, викладене в Додатку №1 від 13.06.2013р. до Договору застави, зокрема: Автомобіль КрАЗ-258Б1, державний реєстраційний номер 4893РКА, рік випуску 1993; Автомобіль-самоскид Scania-Р36О, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2007; Автомобіль-автокран КС-3575 (ЗИЛ 133ГЯ), державний реєстраційний номер 4900РКА, рік випуску 1992; Автомобіль-автокран КрАЗ КС-55712, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску 2005; Автомобіль-тягач Іveco-440, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 2001; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-65055, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-65055, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-65055, державний реєстраційний но-мер СА 5863АС, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-65055, державний реєстрацій-ний номер НОМЕР_6, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-65055, державний реєст-раційний номер НОМЕР_7, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_8, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, держав-ний реєстр-раційний номер НОМЕР_9, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_10, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_11, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_12, рік випуску 2005; Автомобіль-само-скид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_13, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_14, рік випуску 2005; Автомо-біль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_15, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_16, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_17; рік випу-ску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_18, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_19, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_20, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер СА 5867АС, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_21, рік випуску 2005; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний но-мер НОМЕР_22, рік випуску 2006; Автомобіль-самоскид-С КрАЗ-6510, державний реєстраційний номер НОМЕР_23, рік випуску 2006; Автомобіль Самоскид Scania-Р36О, державний реєстрацій-ний номер СА 9307АМ, рік випуску 2007; Автомобіль Самоскид Scania-Р36О, державний реєст-раційний номер НОМЕР_24, рік випуску 2007; Автомобіль Самоскид Scania-Р36О, державний реєстраційний номер НОМЕР_25, рік випуску 2007; Автомобіль Самоскид Scania-Р36О, держав-ний реєстраційний номер НОМЕР_26, рік випуску 2007; Автомобіль-Тягач-Е MAN TGA 33.400, державний реєстраційний номер НОМЕР_27, рік випуску 2007; Автомобіль-Тягач-Е MAN TGA 33.400, державний реєстраційний номер НОМЕР_28, рік випуску 2007; Автомобіль-Тягач-Е MAN TGA 33.400, державний реєстраційний номер НОМЕР_29, рік випуску 2007; Автомобіль-Тягач-Е MAN TGA 33.400, державний реєстраційний номер НОМЕР_30, рік випуску 2007; Автомобіль-Тягач-Е MAN TGA 33.400, державний реєстраційний номер НОМЕР_31, рік випуску 2007; Авто-мобіль-автокран більше 20т-С КрАЗ-65053, державний реєстраційний номер НОМЕР_32, рік ви-пуску 2007; н/при-чіп-платформа Е 18т, державний реєстраційний номер НОМЕР_33, рік випуску 2002; н/причіп-самоскид-Е WIELTON, державний реєстраційний номер НОМЕР_34, рік випуску 2007; н/причіп-самоскид-Е WIELTON, державний реєстраційний номер СА2624ХТ, рік випуску 2007; н/причіп-самоскид-Е WIELTON, державний реєстраційний номер НОМЕР_35, рік випуску 2007; н/причіп-самоскид-Е WIELTON, державний реєстраційний номер НОМЕР_36, рік випуску 2007; н/причіп-самоскид-Е WIELTON, державний реєстраційний номер НОМЕР_37, рік випуску 2007; Автомобіль легковий седан-В Volkswagen Passat 1.8Т, державний реєстраційний номер 00287МТ, рік випуску 2003 (далі разом Предмет застави).(т.1, арк.справи 40-49).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2013р. інформацію про обтяження Предмета зас-тави було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. (т.1, арк.справи 158-173).

Матеріали справи свідчать, що 22.01.2015р. Банк-клієнт та ТзОВ «ФК «Екс-Райт»-фактор уклали Договір факторингу №6082-20/15-7 (надалі Договір факторингу), відповідно до умов яко-го Банк передає (відступає) на користь ТзОВ «ФК «Екс-Райт», а останній набуває право вимоги до боржника за Кредитним договором і зобовязується сплатити Банку суму, визначену в п.3.1 Дого-вору факторингу, на умовах визначених цим договором. Договір факторингу підписаний уповно-важеними представниками, скріплений відтисками печаток сторін.(т.1, арк. справи 69-73).

Відповідно до п.2.3 Договору факторингу сторони домовилися, що разом із відступленням права вимоги за кредитним договором, Банк відступає факторові права вимоги за договором забез-печення, яким забезпечується виконання божником своїх зобовязань за кредитним договором, поміж іншого, договір застави №48872-49.12 від 13.06.2013р.

Згідно пункту 2.4 Договору факторингу, сторони погодили, що заміна сторони у зобовя-занні вважається такою, що відбулася, а право вимоги за Кредитним договором вважається відс-тупленим Клієнтом Фактору з моменту проведення повного розрахунку фактора з клієнтом, що засвідчується в тому числі підписанням сторонами Акту приймання-передачі Права Вимоги та скріплення його печатками сторін. Даний Акт приймання-передачі права вимоги укладається сто-ронами в день проведення остаточного розрахунку фактора з клієнтом. Якщо клієнт відмовиться від підписання Акта приймання-передачі вимоги в день проведення остаточного розрахунку за цим Договором вважається, що Акт приймання-передачі права вимоги клієнтом підписаний, а право вимоги таким, що передане фактору.

За відступлене право вимоги до боржника за кредитним договором, фактор сплачує клієн-тові суму у розмірі 33 000 000 грн. без ПДВ.(п.3.1 Договору факторингу).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору факторингу 30.01.2015р. ТзОВ «ФК «Екс-Райт» згідно платіжного доручення №5 перерахувало на рахунок ПАТ «Банк «Ки-ївська Русь» грошові кошти в сумі 33 000 000 грн., з призначенням платежу: «оплата за договором факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015».(т.2, арк.справи 94, 117).

30.01.2015 Банк та ТзОВ «ФК «Екс-Райт» уклали договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк відступив, а ТзОВ «ФК «Екс-Райт» набуло (прийняло) усе та будь-яке на-лежне Банку право вимоги за Договором застави №48872-49.12 від 13.06.2013р., включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на предмет застави за Договором застави і за рахунок предмету застави задовольнити свої вимоги за Кредитним договором у повному розмірі, у разі не-виконання Автодором зобовязань за Кредитним договором.(т.2, арк. справи 100-101).

Матеріалами справи стверджено, що ТзОВ «ФК «Екс-Райт» як новий кредитор за кредит-ним договором №3804-22-10 від 20.07.2010р., листом №16 від 13.02.2015р. надало Автодору згоду на відчуження техніки та транспортних засобів в кількості 87 одиниць, які перебувають в заставі, а також вказало, що кошти отримані від реалізації зазначеного майна мають бути спрямовані на погашення заборгованості Автодора перед ТзОВ «ФК «Екс-Райт».(т.2, арк.справи 129).

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2015р. ПАТ «Уманьавтодор»-продавець та ТзОВ «Авангард»-покупець уклали договір купівлі-продажу автомобілів та н/причіпів №08 (надалі До-говір купівлі-продажу), відповідно до умов якого продавець зобовязався передати покупцю автомобілі та н/причіпи, перелік яких та вартість наведено у Додатку 1 до цього Договору, у влас-ність покупця, а покупець зобовязався прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму. Договір купівлі-продажу підписано уповноваженими представниками, скріплено відтисками печа-ток сторін.(т.2, арк.справи 12).

Відповідно до п.5.6 Договору купівлі-продажу, право власності у покупця виникає з момен-ту підписання Сторонами акту приймання-передачі і/або накладної на автомобілі та н/причіпи.

Відповідно до Додатку №1 до Договору купівлі-продажу, що є невідємною частиною До-говору купівлі-продажу до предмету Договору купівлі-продажу увійшли транспортні засоби, що входять до складу Предмету застави за Договором застави.(т.2, арк.справи 13-15)

Матеріалами справи стверджено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу, прода-вець передав, а покупець прийняв предмет договору, про що сторони склали Акт №1 від 26.02. 2015р. приймання-передачі до Договору купівлі-продажу.(т.2, арк.справи 73-75).

Крім того, матеріали справи також містять рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2016р., залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017р., у справі №910/ 13192/16 за позовом Національного банку України до ТзОВ «ФК «Екс-Райт», ПАТ «Банк «Київська Русь», третя особа ПАТ «Уманьавтодор» про визнання правочину недійсним та зобовязання вчи-нити дії, яким позов задоволено частково, визнано недійсним Договір факторингу №6082-20/15-7 від 22.01. 2015р. в іншій частині позову відмовлено.(т.1, арк. справи 82-94).

Відтак, вважаючи своє право заставодержателя порушеним, Банк, звернувся до господарсь-кого суду Вінницької області із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу авто-мобілів та н/причіпів №08 від 26.02.2015р.(т.1, арк.справи 3-11).

Як вже зазначалося вище, господарський суд Вінницької області рішенням від 07.08.2017р. відмовив у задоволенні позову.(т.2, арк.справи 143-151).

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга безпідставна і не підлягає задо-воленню, при цьому приймає до уваги наступне:

Предметом даного спору є дійсність договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) гос-подарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення зобовязання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин, згідно зі ст.193 ГК Ук-раїни, повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відпо-відно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у ви-падках та порядку, визначеному законодавством.

Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недій-сності, передбачених законом.

Так, підставою недійсності правочину, відповідно до ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьо-му Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Обовязок доказування і подання доказів встановлений статтею 33 ГПК України.

Обґрунтовуючи вимогу про визнання Договору купівлі-продажу недійсним, підставою по-зовних вимог є визнання недійсним в судовому порядку договору факторингу, відповідно до як-ого ТзОВ «ФК «Екс-Райт» розпорядився рухомим майном, яке було предметом договору застави та відчужено відповідно до оспорюваного договору купівлі-продажу.

При цьому, Позивач покликається на автоматичне припинення договору про відступлення права вимоги у звязку із визнанням договору купівлі-продажу недійсним.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що договір про відступлення права вимоги, відповід-но до якого Банк відступив, а ТзОВ «ФК «Екс-Райт» набуло (прийняло) усе та будь-яке належне Позивачеві право вимоги за Договором застави №48872-49.12 від 13.06.2013р. укладено як самос-тійну угоду, яка не визнавалася недійсною.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд приймає до уваги, що юридичних наслідків не-дійсний правочин не створює, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності право-чину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на ви-конання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.(ст.216 ЦК України).

Разом з тим, ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтя-жень» (надалі в тексті Закон) у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добро-совісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (надалі в тексті Державний реєстр) відомостей про обтяження цього ру-хомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забез-печення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відпо-відного рухомого майна.

При цьому, з витягів від 11.02.2015р. про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухо-мого майна (реєстрація вилучення запису) №№:46324973, 46325112, 46325433, 46325779 з реєстру вилучено запис щодо обтяження майна згідно кредитного договору №3804-22-10 від 20.07.2010р. Підставою вилучення запису щодо обтяження слугувала заява ТзОВ «ФК «Екс-Райт» від 11.02. 2015 року.(т.2, арк.справи 125-128).

Таким чином, матеріалами справи стверджено, що на момент укладення оспорюваного До-говору купівлі-продажу саме ТзОВ «ФК «Екс-Райт» було заставодержателем автомобілів та напів-причіпів і йому належало право скасування заборони на відчуження спірного рухомого майна, яким воно правомірно скористалось.

З огляду на таке, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що мате-ріалами справи стверджується відсутність існування обтяжень на всьому рухомому майні станом на день укладення Договору купівлі-продажу. А тому висновок суду першої інстанції про відсут-ність підстав для визнання недійсним вказаного правочину та повернення майна є обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів зазначає, що на підставі Договору факторингу Позивач отримав задоволення вимог за кредитним договором в сумі 33 000 000 грн. Разом з тим, тверження Банку про повернення ТзОВ «Екс-Райт» зазначених коштів на транзитний рахунок апеляційний суд вва-жає безпідставним, оскільки відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтер-ського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004р. N280 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за N919/9518 транзитні рахунки це рахунки, що використовують для обліку платежів на час до перерахування їх за призначенням згідно з нормативно-правовими актами або договорами.

Однак, Позивач не надав судам, а матеріали справи не містять доказів укладення Банком і ТзОВ «Екс-Райт» договору на перерахування останньому коштів з транзитного рахунку.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту їх зобовязань, а та-кож твердження про невмотивованість висновку суду щодо підставності заявленого позову.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним су-дом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуаль-ного кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інс-танції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм мате-ріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задо-волення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодек-су України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішен-ня господарського суду Вінницької області від 07.08.2017 року у справі №902/550/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №902/550/17 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.