ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.10.2017 Справа № 907/603/17

За первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика", м. Київ

ДО фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Міжгір'я

ПРО стягнення суми 96660,78грн. збитків,

та за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Міжгір'я

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика", м. Київ

про стягнення суми 30 717,55 грн. заборгованості за Договором транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-5013 від 01.06.2015,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача - за зустрічним) - Лепехо О.В., представник за довіреністю від 03.03.17 №24;

від відповідача за первісним позовом (позивача - за зустрічним) - Куруц А.А., адвокат, договір про надання правової допомоги від 21.08.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВС Логістика", м. Київ звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Міжгір'я про стягнення суми 96660,78грн. збитків.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.08.2017 порушено провадження у справі № 907/603/17 та призначено справу до розгляду на 22.08.2017.

Ухвалою суду від 22.08.2017 розгляд справи відкладено на 12.09.2017 з підстав, наведених у ній.

В засіданні суду 12.09.2017 судом в порядку вимог ст. 77 ГПК України за згодою сторін було оголошено перерву до 26.09.2017 для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Ухвалою суду від 26.09.2017 судом за клопотанням представника позивача продовжено строку вирішення спору в порядку вимог ст. 69 ГПК України, відкладено розгляд справи на 18.10.2017 та в порядку вимог ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом: товариство з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Імпорт».

У засіданні суду 18.10.2017 судом за згодою сторін у відповідності до вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 26.10.2017.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача - за зустрічним) в засіданні суду просить позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві та поданих письмових поясненнях, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Проти задоволення зустрічного позову заперечує у повному обсязі з підстав, наведених у поданому письмовому відзиві на зустрічну позовну заяву.

При цьому, в обґрунтування вимог за первісним позовом посилається на Конвенцію про договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом глава 4 якої визначає, що перевізник несе відповідальність за пошкодження вантажу, яке виникло в період часу між прийняттям вантажу до перевезення та його здачі. Частина 1 статті 18 Конвенції вказує, що перевізник повинен доказувати, що пошкодження вантажу сталося не з його вини. Зазначає, що при розгляді справи у суді відповідач не надав жодного документу та не підтвердив свої відомості, які б доводили, що псування вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Відповідач не довів та нічим не підтвердив, що дотримувався обов'язкового порядку перевезення вантажу, що передбачено вимогами пункту 4.1.4 Договору. При недотриманні порядку перевезення (відповідності транспортного засобу до санітарних, технічних, гігієнічних та інших вимог) з вини Відповідача, збитки пов'язані з псуванням вантажу несе Відповідач.

Також позивач вважає, що акт приймання-передачі від 25.10.2016 вантажу (продуктів харчування) відповідає вимогам чинного законодавства стосовно процедури та порядку його складання та свідчить про доведення факту псування такого вантажу з вини перевізника. Окрім того, стверджують про порушення перевізником строку доставки вантажу, який визначений умовами заявки, у зв'язку з чим нарахування штрафу є підставним та обґрунтованим, а його розмір відповідає умовам договору.

Також позивач зазначає, що при здійсненні даного перевезення, одержувачем вантажу при його прийманні зроблено відповідне спеціальне застереження щодо пошкодження вантажу в графі 24 CMR, що є первинним доказом того, що одержувач прийняв від перевізника пошкоджений вантаж, так як саме ця умова зазначена одержувачем у вантажній накладній (CMR), яка в свою чергу відповідно до п.1 ст. 9 КДПВ є первинним доказом не тільки укладання договору перевезення, але й умов цього договору і прийняття вантажу як перевізником, так і одержувачем. Відтак, позивач вважає, що якщо в CMR зазначено одержувачем, що вантаж пошкоджений, то перевізник (Відповідач) саме на цій підставі несе відповідальність, тобто у відповідності до відомостей про пошкодження, зазначених у CMR. При цьому, будь-які додаткові документи, як то акти, комерційні акти, акти виявлення невідповідності вантажу, тощо, при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень, не є необхідними, так як їх обов'язковість не вимагається.

Також позивач вказує на те, що факт факту проведення утилізації пошкодженого товару підтверджується Актом надання послуг № 5195 від 01.12.2016 р. складеним ТОВ «Юнайтед Імпорт» та компанією яка надавала послуги з утилізації даного товару - ТОВ «Крамар рісайклінг», а також накладною № 3 на утилізацію товару від 01.12.2016 р., в якому зазначений перелік даного товару.

Стверджує, що Відповідач, порушив умови Договору, не тільки не надавши оригінали необхідних обов'язкових документів, що підтверджують факт перевезення, а й не виконав належним чином власні зобов'язання з доставки вантажу. При цьому, згідно п. 6.5. Договору, - Зазначена в Заявці сума може бути зменшена Експедитором-1 в односторонньому порядку шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, на суму штрафних санкцій, зазначених в Розділі 5 даного Договору, які застосовуються Експедитором-1 у випадку неякісних або не в повному обсязі виконаних Експедитором-2 зобов'язань по даному Договору та кожної окремої Заявки.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача - за зустрічним) проти позовних вимог за первісним позовом заперечує та подав у судовому засіданні лист Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про відповідність вантажу вимогам чинного законодавства України, встановлену за результатами проведених санітарно - епідеміологічного та фітосанітарного контролів. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав.

При цьому зазначає, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

У свою чергу, CMR № 933/16 містить відомості про те, що товар Farina di Gran© Tenero tipo 00 Ын coiif, kg.l, Semola di Grano Bum conf. da kg.l, Farina di Grano Teuer© tipo 0 Ideale per Pizza - conf. da kg.l, Farina di Grano Tenero tipo 00 'Manitoba' conf. da kg.l - 24.10.2016 пройшли Санітарно-епідеміологічний контроль, який здійсненний Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів ( відмітка міститься на CMR №933/16) та 25.10.2016 року здійснено фітосанітарний контроль Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (відмітка міститься на CMR № 933/16 ).

Також просить взяти до уваги те, що 24.10.2016 водій не був безпосередньо присутній при розвантаженні, а був запрошений Вантажоодержувачем після розвантаження тільки для складання та підписання акту щодо доставки неякісного товару. Розвантаження здійснювалося виключно працівниками Вантажоотримувача, тому вимоги щодо невпорядкованого розміщення товару на палетах є необґрунтованими. Фотофіксація розміщення вантажу на палетах була зроблена після розвантаження товару на складі. Фотоматеріалів, які би вказували на те, що вантаж, який перевозив Відповідач знаходився в іншому порядку, ніж при його погрузці і перекладений ним самовільно - немає, гак само як і немає фото вантажу в самому тентованому кузові вантажного автомобіля, де він був розмішений.

Вантажоодержувач за участю своїх підлеглих склав акт приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю б/н від 25.10.2016 року, однак, жодним чином не повідомив про його складання позивача, а позивач у свою чергу відповідача про наявні недоліки товару, забрав товаро-транспортні накладні CMR 933/16 та CMR 961562, та не повернув їх Відповідачу.

Враховуючи часові строки листування, Відповідач не отримував та не міг належним чином повідомити Позивача про рішення щодо утилізації, так як за 5 днів з моменту складання листа - вантаж було утилізовано без жодного акту, який би був наданий/відправлений Відповідачу.

Третя особа вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на позицію, наведену у поданому суду письмовому поясненні. При цьому вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, оскільки ним не спростовано факту надходження вантажу у пошкодженому стані. При цьому, третя особа не заперечує того, що такий вантаж був отриманий у запакованому стані захисною плівкою.

Окрім того, при детальному огляді транспортного засобу та вантажу, під час якого здійснювалась фотофіксація, було додатково виявлено, що транспортний засіб, яким доставлений вантаж не відповідає умовам транспортування продуктів харчування, а саме: тент та підлога транспортного засобу мають дірки. Крім того, як стало відомо зі слів водія, даним транспортним засобом здійснюється перевезення у тому числі техніки та фарб.

Також було виявлено, що завантаження Товару, що надійшов згідно Інвойсу №9303, не відповідає його розміщенню згідно пакувального листа, а відтак, свідчить про те, що товар був розміщений іншим чином самим перевізником.

Викладені факти підтверджуються пакувальним листом, що завірений мокрою печаткою відправника та фотографіями, зробленими під час вивантаження вантажу на складі.

Стверджує, що відповідні факти свідчать про те, що даний вантаж було перекладено вручну та перепаковано водієм. Це також підтверджується відповідним листом від Вантажовідправника.

Як наслідок порушення умов перевезення харчових продуктів - є повне знецінення частини вантажу - борошна у кількості 1980 пачок в повному обсязі, що надійшло згідно Інвойсу №9303 від 06.10.2016 на загальну суму 1520,20 Євро, що становить 45 372,00 грн., (1520,20 Євро), плата за перевезення у пропорції до частини вантажу становить 11 174,61 грн., митні та інші платежі та податки становлять загалом 20 313,60 грн.

Окрім того, відзначає, що оскільки надані Вантажоодержувачем документи для проведення контролю відповідали вимогам законодавства, що ставляться до вантажу, який імпортується за кодом УКТ ЗЕД 1101 (борошно), про що і свідчать відтиски відповідних штампів на CMR № 933/16 від 06.10.2016р., відтиски штампів про проходження санітарно-епідеміологічного та фіто- санітарного контролю підтверджують лише факт того, що для здійснення такого виду контролю Вантажоодержувачем були надані на вантаж всі належні документи, що відповідають вимогам законодавства для такого виду вантажу і огляд такого вантажу при проведенні контролю не здійснювався.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.10.2017р. на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами та прокурором матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» (Експедитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ІМПОРТ» (Замовник) було укладено договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні № RС-3989, відповідно до пункту 1.1 якого експедитор безе на себе зобов'язання за плату і за рахунок замовника організувати виконання визначених договором транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні, пов'язаних з перевезенням та митним оформленням вантажу у відповідності з умовами, узгодженими сторонами у заявках до даного договору, а замовник зобов'язується оплачувати надані експедитором послуги.

01.06.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» (Експедитор 1) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Експедитор 2) було укладено договір транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-5013, відповідно до пункту 1.1. якого експедитор 2 бере на себе зобов'язання щодо забезпечення доставки вантажів експедитора 1 автомобільним транспортом в міжнародному сполученні. У відповідності з умовами, узгодженими сторонами у заявках до даного договору. Перевізник зобов'язується доставити зазначений в заявках замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену в заявках плату.

Відповідно до розділу 3 договору заявка є невід'ємною частиною цього договору, у якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування, кількість (вага) та пакування вантаж, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача; пункти відправлення та призначення вантажу; маршрут перевезення; державні номери транспортного засобу; прізвище, ім'я, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу; вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу; особливі вказівки замовника; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання доручення; вартість перевезення (сума доручення); інші умови перевезення.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 3.4 договору заявка, що передана та підписана за допомогою факсимільного зв'язку або електронною поштою має юридичну силу до моменту її заміни на оригінал.

Пунктом 5.2. договору сторони погодили, що експедитор 2 несе повну матеріальну відповідальність за збереження прийнятого вантажу, а також за своєчасну доставку вантажу з моменту його прийняття до перевезення, до моменту його передачі уповноваженому вантажоодержувачу.

Строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31.12.2015 р. (п. 9.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2016 р. сторони договору перевезення підписали договір-заявку на надання збірного тентованого автотранспорту, яким визначили, зокрема, вагу, вид та кількість вантажу - палети відповідною масою без визначення наменування вантажу (борошно, рис або продукти харчування); пункт завантаження - ITALY, ASTI-14100, Pavia-27100, CESOLE-46010; найменування відправника; дату і час завантаження - 06-10.10.2016 р.; пункт призначення - с. Димитрово Броварського району, митний пост «Східний термінал» без зазначення найменування одержувача та типу транспортного засобу.

При цьому, позивач наполягає на тому, що строк доставки вантажу згідно такої заявки - 17-18.10.2016 р, однак, оригінал договору-заявки суду не подано.

У свою чергу, відповідачем подано суду примірник такої ж підписаної сторонами договору-заявки, де строк доставки вантажу визначено 17-24.10.2016. Оригінал такого договору-заявки відповідачем також не подано.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 24.10.2016 вказаний в Заявці вантаж був доставлений на адресу, яка заявлена в документах, а саме: Україна, Броварський р-н., с. Димитрове, вул. Гегелівська, 1 А, Митний пост « Східний термінал».

Того ж дня почалася процедура попереднього документального контролю та фактична перевірка кількості та якості вантажу, яка здійснюється митними органами. Санітарно-епідеміологічний контроль було пройдено в той же день, та покладено відповідну відмітку на CMR № 933/16 про проходження контролю.

Відповідно до листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за вих. № 1311 /12165-17 від 18.09.2017 року зазначено, що вантаж який імпортувався з Італії до ТОВ «Юнайтед імпорт» на а/м № А00122ВЕ/А00471ХР у супроводі товаро-транспортного документу (CMR від 06.10.2016 № 933/16), комерційного документу (інвойсу від 06.10.2016 р. № 9303) було проведено санітарно-епідеміологічний контроль та фітосанітарний контроль, які передбаченні чинним законодавством. Вищевказаний вантаж відповідав вимогам чинного законодавства України, про що свідчать від стиски відповідних штампів на CMR від 06.10.2016 № 933/16.

На прохання Позивача - 25.10.2016 року вантаж було доставлено та вивантажено на складі Вантажоодержувача за адресою: Україна, Бориспільський р-н., с. Щасливе, вул. Перспективна, 2.

Згідно п.4.1.8. Договору, у термін 5-ти робочих днів з моменту виконання своїх зобов'язань, Експедитор-2 надає Експедитору-1 в оригіналах наступний комплект документів: Заявку, оформлену з боку Експедитора-2, два примірники Акту приймання-передачі наданих послуг, рахунок-фактуру на оплату наданих послуг, 2 (два) екземпляри Товаро-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу.

Відповідно до п. 6.3. Договору, - Платежі здійснюються Експедитором-1 у національній валюті України, згідно наданих Експедитором-2 рахунків-фактур протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з дати отримання Експедитором-1 відповідного рахунку-фактури за належного виконання Експедитором-2 власних зобов'язань як[ передбачені ПЛЛ даного Договору та надання ним всіх оригіналів, обов'язковість надання яких передбачена п.4.18. даного Договору, Заявкою та чинним законодавством України.

Згідно п. 6.5. Договору, - Зазначена в Заявці сума може бути зменшена Експедитором-1 в односторонньому порядку шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, на суму штрафних санкцій, зазначених в Розділі 5 даного Договору, які застосовуються Експедитором-1 у випадку неякісного або не в повному обсязі виконаних Експедитором-2 зобов'язань по даному Договору та кожної окремої Заявки.

Позивач зазначає, що під час прийняття вантажу з транспортного засобу було виявлено, що транспортний засіб не має пломби, а вантаж має нетоварний вигляд, палети, картонні ящики та плівка повністю мокрі, товар під захисною плівкою також мокрий, внаслідок чого деформовані картонні ящики, а товар, що знаходився всередині ящиків також повністю мокрий. Товар під захисною плівкою складений хаотично та мокрий. Товар, що надійшов згідно Інвойсу №9303 від 06.10.2016, а саме:

- Борошно з м'яких сортів пшениці Тіро 00 марка Santini 550 упаковок по 1 кг;

- Борошно з м'яких сортів пшениці Тіро 0 Ideale for Pizza марка Santini 550 упаковок по 1 кг;

- Борошно з твердих сортів пшениці «Semola» марка Santini 440 упаковок по 1 кг;

- Борошно з м'яких сортів пшениці Тіро 00 «Manitoba» марка Santini 440 упаковок по 1 кг, повністю пошкоджений пліснявою - на пачках виявлені чорні плями плісняви.

При більш детальному огляді транспортного засобу та вантажу, під час якого здійснювалась фотофіксація, було додатково виявлено, що транспортний засіб, яким доставлений вантаж не відповідає умовам транспортування продуктів харчування, а саме: тент та підлога транспортного засобу мають дірки.

Також було виявлено, що завантаження Товару, що надійшов згідно Інвойсу №9303 від 06.10.2016 (борошно) здійснювалось наступним чином:

Борошно твердих сортів пшениці «Semola» марка Santini та Борошно м'яких сортів пшениці Тіро 00 марка Santini - на одній палеті;

Борошно м'яких сортів пшениці Тіро 00 «Manitoba» марка Santini та Борошно м'яких сортів пшениці Тіро 0 Ideale for Pizza марка Santini - на другій палеті,

але фактично, під час вивантаження, вантаж був розміщений іншим чином, а саме: борошно твердих сортів пшениці «Semola» марка Santini, Борошно м'яких сортів пшениці Тіро 0 Ideale for Pizza марка Santini, борошно м'яких сортів пшениці Тіро 00 марка Santini, борошно м'яких сортів пшениці Тіро 00 «Manitoba» марка Santini - упереміш на двох палетах.

Відтак, позивач стверджує, що як наслідок порушення умов перевезення харчових продуктів - є повне знецінення частини вантажу - борошна у кількості 1980 пачок в повному обсязі, що надійшло згідно Інвойсу №9303 від 06.10.2016 на загальну суму 1520,20 Євро.

Про всі викладені вище обставини було складено відповідний Акт прийому-передачу вантажу б/н від 25.10.2015 з детальним описом та фотофіксацією всіх виявлених фактів. Акт було складено в присутності водія, та за участі 3-х членів комісії. Водій був присутній протягом всього часу з моменту завантаження вантажу в пунктах завантаження згідно Заявки та до моменту вивантаження на складі та під час складання Акту, але від підписання Акту відмовився без пояснення причин такої відмови про що зроблено відповідний запис як в Акті так і в товаросупровідних документах.

Загальна сума відшкодування згідно даного акту складає суму 76860,21 грн., яка була у добровільному порядку сплачена позивачем на користь вантажоодержувача за наслідками розгляду претензії про пошкодження та псування вантажу № 107 від 28.10.2016.

Разом з тим, оскільки відповідачем порушено термін доставки вантажу згідно заявки (17-18.10.2016) позивачем також просить стягнути з відповідача суму 19800,57грн. неустойки згідно пункту 5.5 договору.

З огляду на вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача суму 96660,78грн. збитків.

У свою чергу, відповідач при зверненні з зустрічною позовною заявою просить стягнути з позивача суму 30717,55грн. заборгованості по оплаті вартості перевезення за договором-заявкою від 06.10.2016.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а за зустрічним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

За первісним позовом:

Так, відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами статей 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у пункті 1 статті 193 Господарського кодексу України.

З огляду на матеріали справи, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором перевезення.

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 2 статті 308 та частиною 3 статті 310 Господарського кодексу України визначено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення.

За приписами статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Як вбачається з матеріалів справи, у п.п. 5.2.- 5.7. договору сторони визначили, що перевізник несе повну матеріальну відповідальність, в тому числі за всі діяння водіїв, за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення, а також за повну або часткову нестачу/втрату вантажу, що трапилося в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення та його здачею належному вантажоодержувачу відповідно до чинного законодавства України.

Разом з цим, частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за замовленням позивача здійснював на користь третьої особи перевезення продуктів харчування - борошна та рису, які згідно пакувального листа відправника були поміщені у картонні коробки та обтягнуті полімерною захисною плівкою.

За твердженням позивача відповідний товар прибув через два тижні з моменту його відправки (з 06-10.10.2016 по 27.10.2016) з ознаками пошкодження (пліснявою, захисна плівка не пошкоджена, картонні коробки вологі та у складеному хаотично вигляді, який не відповідає пакувальному листу відправника).

При цьому, огляд товару при його прибутті до місця призначення здійснювався без участі позивача, а тільки за участю представників вантажовласника та водія, який від підпису такого акту відмовився.

Позивачем претензія вантажовласника від 08.11.2016 про відшкодування вартості пошкодженого вантажу визнана у повному обсязі та відшкодовано суму 78860,21грн. (платіжне доручення №23092 від 14.12.2016).

У свою чергу, позивач просить стягнути з відповідача суму 96660,78грн., що складається із суми відшкодованих вантажовласнику збитків та суми 19800,57грн. неустойки за порушення терміну доставки вантажу.

Аналізуючи дані матеріали справи та позицію сторін з цього приводу суд констатує наступне.

Відповідно до умов договору транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-5013 від 01.06.2015 дане перевезення здійснювалось у відповідності до вимог чинного законодавства та Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 р.).

Вимогами даної Конвенції передбачено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, наслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких

перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Зокрема, за умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин:

a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній;

b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню;

c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача;

d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких

вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню,

зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників.

У свою чергу, якщо перевезення виконується транспортними засобами, спеціально обладнаними так, щоб вантаж не підпадав під вплив тепла, холоду, змін температури чи вологості повітря, перевізник не може посилатися на підпункт d) пункту 4 статті 17, якщо тільки він не доведе, що всі заходи стосовно вибору, обслуговування і використання вищезгаданого обладнання, яких він був зобов'язаний вжити з урахуванням обставин, були ним вжиті, і що він дотримувався будь-яких наданих йому спеціальних інструкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевезення було борошно твердого сорту, рис та борошно з м'яких сортів пшениці, які згідно пакувального листа було розміщено на 3-х палетах загальною вагою 1000кг, 2500кг та 2200кг та кожен з палет вкрито полімерною захисною плівкою.

За своїми властивостями споживчою тарою для борошна є паперові пакети, картонні або паперові пачки з внутрішнім пакетом, пакети з термозварювальних полімерних матеріалів. Борошно у споживчу тару пакують масою нетто 1, 2, 3, 5, 10, 25 кг.

Пакети й пачки з борошном укладають у ящики місткістю не більше 15 кг. Ящики з гофрованого картону повинні бути обклеєні стрічкою на паперовій основі або зшиті металевими скобками. Транспортна тара для упаковування борошна повинна бути міцною, сухою і без сторонніх запахів. Для перевезення автомобільним транспортом допускається групове упаковування пачок і пакетів з борошном у папір спеціальних марок в один або два шари і в полімерну харчову термоусадну плівку спеціальної марки. Маса нетто групової упаковки повинна бути не більшою за 15 кг. Для перевезення автомобільним транспортом борошно можна упаковувати у тару-обладнання.

Натомість, відповідне борошно згідно інвойсу та пакувального листа було укладено на 3-х палетах загальною вагою 1000кг, 2500кг та 2200кг та кожен з палет вкрито полімерною захисною плівкою, тобто порушено порядок групової упаковки, що в свою чергу може призвести до дефекту борошна, втрати його споживчих властивостей, тощо.

Зокрема, причиною виникнення дефектів у борошні може бути використання недоброякісного зерна, порушення технології виготовлення, недотримання режимів і термінів зберігання, неналежне товарне сусідство.

Самозігрівання борошна, призводить до змін вуглеводного, білкового, ліпідного та інших компонентів, білки денатуруються, крохмаль і жири гідролізуються, вітаміни руйнуються. Внаслідок цього погіршуються технологічні властивості і харчова цінність борошна, спостерігаються втрати маси сухих речовин.

Сторонній запах борошна виникає внаслідок недотримання товарного сусідства при зберіганні поряд з продуктами, які мають властивість передавати запах іншим продуктам (риба, прянощі, мило, кава). Сторонній затхлий і пліснявий запахи можуть виникати також при недотриманні режимів зберігання борошна.

Сторонній смак у борошні з'являється при окисленні жиру, розвитку бактерій, недостатньому очищенні зерна.

Зміна кольору борошна - ознака погіршання його якості. При тривалому зберіганні, особливо при доступі світла, борошно знебарвлюється.

Потемніння борошна може свідчити про розвиток мікрофлори або підвищену вологість.

Запліснення борошна можливе при зберіганні у вологих приміщеннях або при закладанні в штабелі партій з підвищеною вологістю. Продукт набуває затхлого запаху, в ньому підвищується кислотність, колір стає темнішим. Запліснявіле борошно злежується у грудочки.

Натомість, позивачем та наявними у справі матеріалами не доведено суду того, що запліснення борошна відбулось за вини перевізника, оскільки відповідної експертизи з цього приводу не проводилось, а судження працівників вантажовласника викладені в акті приймання товару від 25.10.2016 таких доказів не спростовують. Як наведено вище, враховуючи порушення порядку пакування борошна до перевезення шляхом збільшення його групової упаковки, запліснення борошна могло відбутись також при його укладанні у штабелі при первинній підвищеній вологості борошна. Однак, доказів відповідності вологості борошна не день прийняття його до перевезення матеріали справи також не містять.

Окрім того, твердження позивача про те, що відповідно до пункту 18 "Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом" саме перевізник повинен доказувати, що пошкодження вантажу сталося не з його вини, в даному випадку не приймаються судом до уваги, оскільки для того, щоб відповідач міг доказувати відсутність своєї вини, позивач повинен довести наявність у нього збитків.

При цьому, складання акту приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю від 25.10.2016 відбувалось за відсутності повноважного представника позивача, на якого у свою чергу за умовами договору покладено відповідальність за перевірку транспорту та його придатності для транспортування такого вантажу (пункт 4.1.6 договору №КС-3989 та пункт 4.1.4 договору №КР-5013).

Відповідно до пункту 1 "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю" ця інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особовими умовами поставки або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю.

Абзацом 1 пункту 5 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. №11-6 встановлено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту встановлюється пошкодження чи порча вантажу, невідповідність найменування та ваги вантажу чи кількості місць даним, зазначеним у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, вантажоодержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту (відмітки на товарно-транспортній накладній чи складання акту - при доставці вантажу автомобільним транспортом).

Окрім того, суд вважає за необхідне відхилити доводи позивача та третьої особи щодо порядку проходження перевірки вантажу на митниці прибуття на безпечність та окремі показники якості харчових продуктів з огляду на таке.

Згідно статті 55 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» вантаж з об'єктами санітарних заходів, що ввозиться (пересилається) на митну територію України, підлягає прикордонному державному контролю з метою забезпечення дотримання законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів.

У пунктах пропуску через державний кордон України прикордонний державний контроль харчових продуктів, що ввозяться на митну територію України (у тому числі з метою пересилання), здійснюється митними органами та компетентним органом шляхом попереднього документального контролю. Перелік харчових продуктів, що підлягають попередньому документальному контролю, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Державний контроль здійснюється на призначених прикордонних інспекційних постах та передбачає перевірку документів (можуть бути надані в електронному вигляді), що супроводжують вантаж з об'єктами санітарних заходів, огляд вантажу на відповідність інформації, наданої у супровідних документах, та, у передбачених законодавством випадках, фізичну перевірку вантажу. Періодичність проведення фізичної перевірки та лабораторних досліджень, що проводяться в рамках такої перевірки, залежить від ризику, який становить вантаж для здоров'я людини, та затверджується центральним органом виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

У свою чергу, відповідно до листа Державної фіскальної служби України, від 14.07.2016, № 23931/7/99-99-18-03-01-17 "Про питання контролю харчових продуктів при ввезенні на митну територію України" борошно підлягає державним санітарно-епідеміологічному та фітосанітарному контролям у разі їх переміщення через митний кордон України.

Порядок проведення такого контрою та огляду вантажу передбачено також статтею 319 Митного кодексу України, відповідно до якої товари, що переміщуються через митний кордон України, крім митного контролю, можуть підлягати державному санітарно-епідеміологічному, ветеринарно-санітарному, фітосанітарному, екологічному та радіологічному контролю. У пунктах пропуску через державний кордон України зазначені види державного контролю (крім радіологічного) здійснюються органами доходів і зборів у формі попереднього документального контролю на підставі інформації, отриманої від державних органів, уповноважених на здійснення цих видів контролю, з використанням засобів інформаційних технологій. Органи доходів і зборів взаємодіють з державними органами, уповноваженими на здійснення зазначених видів контролю, координують роботу з їх здійснення у пунктах пропуску через державний кордон і в зонах митного контролю на митній території України в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

У разі виявлення пошкодження упаковки або явних ознак псування товарів, або закінчення строку придатності товарів, або відсутності хоча б одного документа чи відомостей, необхідних для здійснення попереднього документального контролю, або невідповідності умов переміщення встановленим законодавством вимогам, або наявності інформації державного органу про заборону переміщення цих товарів через державний кордон України органи доходів і зборів приймають рішення щодо припинення попереднього документального контролю та залучення посадових осіб відповідних державних органів для проведення видів контролю, зазначених у частині першій цієї статті, які для його здійснення прибувають у пункт пропуску через державний кордон України.

Відтак, відповідно до вимог чинного законодавства було проведено санітарно-епідеміологічний та фітосанітарний контроль даного вантажу, що підтверджується відповідними відмітками також органів на ВМД.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються шляхом їх належного виконання, тоді як невиконання або неналежне виконання відповідних обов'язків є їх порушенням у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, що за змістом статті 611 цього Кодексу має наслідком, у тому числі - необхідність відшкодування збитків.

Збитками в силу вимог статті 22 Цивільного кодексу України є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками і вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Судом не встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: відсутня протиправність поведінки відповідача в частині обов'язку доставити зазначений в заявці замовником вантаж; збитки, як результат протиправної поведінки виражаються в тому, що позивачем виплачено вантажовідправнику відповідне відшкодування за винятком неустойки за порушення терміну доставки вантажу; відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою і завданими збитками, оскільки позивачем та наявними у справі матеріалами не доведено факту неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Крім того, згідно пункту 3 Інструкції П-7 при прийомі вантажу від органів транспорту підприємство-одержувач відповідно до діючих на транспорті правил перевезень вантажів зобов'язано перевірити, чи забезпечено збереження вантажу при перевезенні, зокрема:

а) перевірити у випадках, передбачених у вказаних правилах, наявність на транспортних засобах (вагоні, цистерні, баржі, трюмі судна, автофургоні і т. п.) або на контейнері пломб відправника або пункту відправлення (станції, пристані, порту), справність пломб, відтиснення на них, стан вагону, інших транспортних засобів або контейнера, наявність захисної маркіровки вантажу і справність тари;

б) перевірити відповідність найменування вантажу і транспортної маркіровки на ньому даним, вказаним в транспортному документі;

в) перевірити, чи були дотримані встановлені правила перевезення, що забезпечують зберігання вантажу від пошкодження і псування (укладання вантажу, температурний режим, льодозабезпечення і ін.), терміни доставки, а також оглянути вантаж.

За таких обставин, враховуючи, що позивач таких доказів не надав, суд дійшов обґрунтованого висновку що позивач не довів наявність у нього збитків на суму 96660,78грн. Окрім того, позивачем не подано суду доказів що неустойка за порушення терміну доставки вантажу відшкодовувалась ним вантажовласнику, а відтак, що її розмір носить вид збитку а не штрафних санкцій.

Вимоги позивача про стягнення суми неустойки за порушення доставки вантажу у сумі 19800,57грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено суду факту належного узгодження сторонами дати доставки вантажу, що випливає з такого.

Відповідно до розділу 3 договору заявка є невід'ємною частиною цього договору, у якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування, кількість (вага) та пакування вантаж, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача; пункти відправлення та призначення вантажу; маршрут перевезення; державні номери транспортного засобу; прізвище, ім'я, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу; вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу; особливі вказівки замовника; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання доручення; вартість перевезення (сума доручення); інші умови перевезення.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 3.4 договору заявка, що передана та підписана за допомогою факсимільного зв'язку або електронною поштою має юридичну силу до моменту її заміни на оригінал.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у справі матеріалами, під час виконання Договору сторонами було узгоджено та підписано Заявку б/н від 06.10.2016 на надання збірного тентованого автотранспорту. Відповідно до умов Заявки Позивач надав послуги з перевезення вантажу за маршрутом: ITALY, ASTI-14100, Pavia- 27100, CENSOLE-4601Q, - Україна, Броварський р-н.

При цьому, позивач наполягає на тому, що строк доставки вантажу згідно такої заявки - 17-18.10.2016 р, однак, оригінал договору-заявки суду не подано.

У свою чергу, відповідачем подано суду примірник такої ж підписаної сторонами договору-заявки, де строк доставки вантажу визначено 17-24.10.2016. Оригінал такого договору-заявки сторонами суду не подано.

Відтак, доводи позивача про стягнення суми 19800,57грн. щодо встановлення факту порушення строку доставки вантажу не знаходять свого підтвердження наявними у справі матеріалами.

Заперечення позивача, викладені у поданих суду письмових поясненнях не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказуються кредитором.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позовні вимоги до відповідача позивачем належним чином обґрунтовані та доведені відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Судовий збір за розгляд позовних вимог відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

За зустрічним позовом:

Перевізник просить стягнути з експедитора суму 30717,55грн. заборгованості по оплаті вартості перевезення, що еквівалентно сумі 1100 Євро за умовами договору-заявки.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у справі матеріалами, під час виконання Договору сторонами було узгоджено та підписано Заявку б/н від 06.10.2016 на надання збірного тентованого автотранспорту. Відповідно до умов Заявки Позивач надав послуги з перевезення вантажу за маршрутом: ITALY, ASTI-14100, Pavia- 27100, CENSOLE-4601Q, - Україна, Броварський р-н.

При цьому, позивач наполягає на тому, що строк доставки вантажу згідно такої заявки - 17-18.10.2016 р, однак, оригінал договору-заявки суду не подано.

У свою чергу, відповідачем подано суду примірник такої ж підписаної сторонами договору-заявки, де строк доставки вантажу визначено 17-24.10.2016. Оригінал такого договору-заявки відповідачем також не подано.

Відповідно до розділу 3 договору заявка є невід'ємною частиною цього договору, у якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування, кількість (вага) та пакування вантаж, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача; пункти відправлення та призначення вантажу; маршрут перевезення; державні номери транспортного засобу; прізвище, ім'я, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу; вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу; особливі вказівки замовника; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання доручення; вартість перевезення (сума доручення); інші умови перевезення.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 3.4 договору заявка, що передана та підписана за допомогою факсимільного зв'язку або електронною поштою має юридичну силу до моменту її заміни на оригінал.

Умовами Заявки вартість перевезення складає 1100 Євро, що в гривиевому еквіваленті по курсу НБУ на дату доставки вантажу становить 30 717, 55 грн.

24.20.2016 вказаний в Заявці вантаж був доставлений на адресу, яка заявлена в документах, а саме: Україна, Броварський р-н., с. Димитрове, вул. Гегелівська, 1 А, Митний пост « Східний термінал».

Згідно з н. п.4.1.8 Договору у термін 5-ти робочих днів з моменту виконання своїх зобов'язань, Експедитор-2 надає Експедитору-1 в оригіналах: Заявку оформлену з боку Експедитора-2, два примірники Акту приймання-передачі наданих послуг, рахунок-фактуру на оплату наданих послуг, 2 (два) екземпляри товаро-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу та заповненої відповідно до вимог чинних нормативних актів, видаткові накладні та довіреності на отримання/відвантаження вантажів.

В день доставки вантажу, Експедитор-2 надав товаро-транспортні накладні (CMR) Вантажоотримувачу - ТзОВ «Юнайтед Імпорт», які останній забрав та Експедитору-2 не повернув. При цьому, копії цих товаро-транспортних накладних (CMR) №933/16 та №961562 підтверджують факт надання послуг з перевезення вантажу за вказаною Заявкою.

25.11.2016 перевізником було направлено на адресу експедитора відповідь на претензію від 08.11.2016, до якої було додано рахунок від 24.11.2016 року та акт виконаних робіт у двох примірниках, а також копію договору-заявки від 06.10.2016. Докази надіслання на адресу експедитора даних документів перевізником приєднано до матеріалів справи.

Станом на сьогоднішній день, у зв'язку з невиконанням умов Заявки та Договору за Відповідачем утворилася заборгованість за надані послуги з перевезення вантажу у розмірі 30717, 55 грн., яку позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст.193 ГКУ визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з частиною першою ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Матеріалами справи підтверджується факт надання послуги експедитора при перевезенні єдиним транспортним документом (вантажно-митна декларація), який відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення та прийняття вантажу вантажовласником.

Також матеріалами справи підтверджується факт отримання експедитором від перевізника пакету документів у підтвердження перевезення та дані обставини не заперечуються сторонами.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 42268,00 грн. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 30 717,55грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк виконання зобов'язання відповідно до ст. 530 ЦК України настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд позовних вимог відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити.

2.1. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" (03148, м. Київ, Святошинський район, вул. Сім'ї Сосніних, буд. 7, літера Д, ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) суму 30 717,55 грн. (Тридцять тисяч сімсот сімнадцять грн. 55 коп.) заборгованості за Договором транспортного експедирування та перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-5013 від 01.06.2015, а також суму 1600,00 грн. (Одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 09.11.2017 року.

Суддя О.Ф. Ремецькі