ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Справа № 916/3231/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя суддіПоляк О.І.(доповідач), Данилова М.В., Ходаківська І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017
у справі№ 916/3231/16 Господарського суду Одеської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ"
про визнання частково недійсним договору,
у судовому засіданні взяли участь представники

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Горьова Н.М.;

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" про визнання частково недійсним договору №0761/3 від 01.07.2016 з моменту вчинення, в частині:

абзацу 7 пункту 1.1. розділу І "Предмет договору": "...- У межах розрахункових додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, визначених у пунктах 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, по ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з території міст промислових підприємств", ДБН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також в залежності від кількості опадів по даним Гідрометцентру";

пункту 3.11. розділу ІІІ "Облік та контроль наданих послуг": "Щомісячний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготаяння та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території Споживача, у мережі водовідведення Водоканалу, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.03.2017 у справі №916/3231/16 (суддя Цісельський О.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 (головуючий суддя - Принцевська Н.М., судді - Діброва Г.І., Ярош А.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 12, 203, 215, 216, 229, 230 Цивільного кодексу України, статей 22, 101 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017, справу направити на новий розгляд.

До Вищого господарського суду України надійшов відзив відповідача, у якому ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову без змін з мотивів, у ній викладених.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.10.2017 продовжено строк розгляду касаційної скарги ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" на п'ятнадцять днів та відкладено її розгляд до 31.10.2017.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2016 між ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал" (Водоканал) та ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" (Споживач) був укладений договір №0761/3 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

В пункті 1.4 розділу І "ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ", "Послуги надаються ВОДОКАНАЛОМ СПОЖИВАЧЕВІ в таких обсягах і межах. За кодом 37.00.1 (Послуги каналізаційні - ДК016-2010), та зокрема в абзаці 7: "...- У межах розрахункових додаткових об'ємів дощових і талих стічних вод, визначених у пунктах 4.10, 4.11., 4.12. Правил №190, по ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з територій міст промислових підприємств", ДЕН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також в залежності від кількості опадів по даним Гідрометцентру".

Пункт 3.11. розділу III "ОБЛІК ТА КОНТРОЛЬ НАДАНИХ ПОСЛУГ" Договору передбачає, що: "Щомісячний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготаяння та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання території (поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території СПОЖИВАЧА, у мережі водовідведення ВОДОКАНАЛУ, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулами, згідно пунктів 4.10, 4.11, 4.12 Правил №190, з урахуванням щомісячних даних Гідрометцентру відносно кількості опадів".

Після укладення договору від 01.07.2016, Водоканал виставив Споживачу за договором - ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" рахунки на оплату за послуги водовідведення зливових стоків, зокрема:

- рахунок №107097/438572 від 31.07.2016 на суму 749,62 грн;

- рахунок №107097/451859 від 31.07.2016 на суму 2 079,94 грн;

- рахунок №107097/463789 від 30.09.2016 на суму 389,99 грн;

- рахунок №107097/485682 від 31.10.2016 на суму 4 572,47 грн.

При цьому, Водоканалом був виставлений рахунок на оплату №107097/489938 від 30.11.2016 року на суму 10 789,67 грн. за послуги водовідведення зливових стоків.

Водночас, зливова каналізація на території ТОВ "АСТО-ТРАНС ЛТД" відсутня, що підтверджується генеральним планом з інженерними мережами, ситуаційним планом, даними зйомки та акту обстеження №82213 від 04.10.2016. Природні зливові стоки попадають на зелені насадження, яких, згідно інвентаризації зелених насаджень всього дерев 452 шт. та на поповнення пожарного резервуару, який знаходиться на підприємстві згідно генерального плану, тому нарахування за послуги водовідведення зливових стоків в рахунках за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2016 року на переконання товариства зроблені Водоканалом неправомірно.

Згідно листа філії "Інфоксводоканал" від 27.10.2016 розрахунок додаткового обсягу стічних вод, що виникають в періоди дощів та сніготаяння, відбувається на підставі п.3.11 Договору №0761/3 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Предметом спору у справі, що переглядається є вимога позивача про визнання абзацу 7 пункту 1.1. розділу І "Предмет договору", пункту 3.11. розділу ІІІ "Облік та контроль наданих послуг" Договору №0761/3 недійсними, обґрунтована положеннями статей 203, 215, 230 Цивільного кодексу України та відсутністю зливової каналізації на території підприємства, що свідчить про відсутність надання послуг з водовідведення зливових стоків. У цій частині волевиявлення сторін договору не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, а тому спірні пункти договору мають бути визнані недійсними, оскільки у цій частині правочин вчинено під впливом помилки і внаслідок введення позивача в обману.

Розглядаючи спір місцевий господарський суд, позицію якого підтримала апеляційна інстанція, керуючись приписами статей 203, 215, 230 Цивільного кодексу України, з огляду на встановлені судом обставини відповідності оскаржуваних пунктів вимогам Правил №190, ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за відведення дощових і снігових стічних вод з території міст промислових підприємств", ДБН В.2.5.-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування", а також оскільки позивачем не доведено обставин укладення згаданих пунктів під впливом обману, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів погоджується з наведеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій у зв'язку з наступним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, договір №0761/3 від 01.07.2016 підписаний повноважними представниками сторін, скріплений їх печатками, відтак вважається вчиненим у письмовій формі.

В частині оскаржуваних позивачем пунктів, спірний договір відповідає приписам нормативно-правових актів, які визначають порядок розрахунку середньорічного обсягу стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення позивача, зокрема:

- п.п.4.10, 4.11, 4.12 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190;

- п.п.7.3, 7.4, 7.5 Державного стандарту України - ДСТУ 3013-95 "Гідросфера. Правила контролю за відведенням дощових і снігових стічних вод з територій міст і промислових підприємств";

- п.7.1.10 Державних будівельних норм - ДБН В.2.5-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування";

- пунктом 1.4 "Правил приймання стічних вод підприємств, установ і організації в систему каналізації м. Одеси, затверджених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 № 632.

Відповідно до пункту 1.1 Правил №190 1.1. Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила) визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, між сторонами укладено договір від 01.07.2016 №0761/3 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення. За договором водовідведення здійснюється шляхом відведення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом, а облік обсягу стоків здійснюється засобами обліку води встановленими на об'єктах споживача - щодо відведення води, постачання якої здійснювалось на підставі цього ж договору, а щодо дощових та талих стічних вод - шляхом розрахунку об'ємів стоків за Правилами №190, що свідчить про приєднання позивача до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення.

Пунктом 4.10 Правил №190 унормовано, що середньорічний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій (далі - поверхневі стічні води), і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі у мережі водовідведення виробника, як при загальносплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за відповідною формулою.

Таким чином, укладаючи договір про отримання послуг з водовідведення, споживач бере на себе обов'язок сплачувати стоки, що утворюються внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт за формулами, передбаченими пунктами 4.11-4.13 Правил №190, незалежно від системи водовідведення (роздільна, загальносплавна).

Обґрунтовуючи позовні вимоги стосовно визнання недійсним договору в частині абзацу 7 пункту 1.1 та пункту 3.11 договору позивач посилається на те, що вказані пункти були включені до договору внаслідок помилки та шляхом введення його як споживача послуг в оману.

За приписами частини 1 статті 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пунктом 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Не вважається помилкою щодо якості продукції (товару, іншого майна) неможливість її використання або утруднення в її використанні, які сталися після виконання хоча б однією з сторін зобов'язань, що виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

Пунктами 2.1, 2.9, 3.10 наведеної постанови також роз'яснено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі).

При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Відтак, оскільки між сторонами укладено договір про надання послуг з водовідведення, у якому вміщено посилання щодо регулювання правовідносин сторін Правилами №190, враховуючи, що згаданий нормативно-правовий акт перебуває у вільному доступі та мав бути переглянутий під час укладення договору, а також з огляду на вміщений у пункті 4.10 Правил №190 обов'язок сплачувати за стоки, що утворюються внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт, колегія суддів вважає неспроможними доводи позивача стосовно укладення ним абзацу 7 пункту 1.1 та пункту 3.11 договору від 01.07.2016 №0761/3 як під впливом помилки, так і під впливом обману. Крім цього, позивачем не надано доказів в підтвердження обставин замовчування іншою стороною розповсюдження дії Правил №190 на спірні правовідносини сторін.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі №916/3231/16 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД" - без задоволення.

У силу статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТО-ТРАНС ЛТД" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 916/3231/16 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 916/3231/16 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.В. Данилова

І.П. Ходаківська