ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 922/3535/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКартере В.І., Малетича М.М.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Славія", смт. Орілька, Харківська обл.
на ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року
у справі господарського суду Харківського області
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Славія", смт. Орілька, Харківська обл.
про перегляд за нововиявленими обставинамипостанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року
за позовомФізичної особи ОСОБА_4, м. Харків
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Славія", смт. Орілька, Харківська обл.
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаОСОБА_5, смт. Орілька, Харківська обл.
простягнення коштів

за участю представників

позивача: ОСОБА_6,

відповідача: не з'явився,

третьої особи: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Славія" (далі за текстом - ТОВ "Славія") про стягнення грошових коштів в сумі 825 958, 90 грн. компенсації вартості майна, пропорційної його частці учасника у статутному капіталі, 447 003, 11 грн. інфляційних втрат та 30 277, 62 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.01.2016 року залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.11.2016 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 року - скасовано, а справу передано до Харківського апеляційного господарського суду для нового розгляду апеляційної скарги.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року рішення господарського суду Харківської області від 04.01.2016 року - скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково: присуджено до стягнення з ТОВ "Славія" на користь фізичної особи ОСОБА_4 вартість частини майна, пропорційній частці у статутному капіталі в сумі 386 685 грн., 3 % річних в сумі 14 174, 92 грн., інфляційних втрат в сумі 284 636, 86 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року залишено без змін.

26.05.2017 року ТОВ "Славія" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року, в якій просить її скасувати і залишити без змін рішення господарського суду Харківської області від 04.01.2016 року, яким відмовлено позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилався на те, що задоволення позовних вимог ґрунтується на Звіті про оцінку вартості нежитлових будівель та обладнання, що належить ТОВ "Славія" від 21.01.2016 року (станом на 11.03.2013 року), виконаному суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7, на підставі Сертифіката № 16986/14 від 30.09.2014 року, за яким останньому надано право здійснювати оціночну діяльність з оцінки нерухомих речей, оцінки машин та обладнання з 30.09.2014 року до 30.09.2017 року, а, отже, ФОП ОСОБА_7 не міг здійснювати обстеження майна станом на березень 2013 року, оскільки на той час у нього не було відповідного сертифіката. Про зазначену обставину відповідачу стало відомою лише з відповіді на адвокатський запит 27.04.2017 року, що свідчить про наявність нововиявлених обставин і є підставою для перегляду судового рішення в порядку, передбаченому ст. ст. 112, 113 ГПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року в задоволенні заяви ТОВ "Славія" про перегляд за нововиявленими обставинами, скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року та залишення в силі рішення господарського Харківської області від 04.01.2016 року - відмовлено; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року залишено в силі.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що обставини, наведені відповідачем, не є нововиявленими, зводяться до переоцінки доказів, які вже були предметом розгляду і не спростовують факти, покладені в основу постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Славія" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року та прийняти рішення про задоволення заяви про перегляд постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року за нововиявленими обставинами.

Позивачем та третьою особою відзивів на касаційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року - без змін.

Відповідача та третю особу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони не скористались передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Перегляд рішень, ухвал, постанов господарського суду за нововиявленими обставинами врегульовано розділом ХІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

В п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставнинами" роз'яснено, що до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Таким чином, за змістом норм чинного господарського процесуального законодавства нововиявленими є обставини (факти), які існували на момент розгляду справи судом, мають істотне значення для правильного вирішення даної, конкретної справи (якщо ця обставина була б відома суду під час вирішення справи, то вона обов'язково вплинула б на остаточні висновки суду), не були і не могли бути відомі особі, яка заявила про це, та суду, що розглядав справу.

В той же час, не може вважатись нововиявленою та обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались господарським судом у процесі розгляду справи.

Як вірно встановлено господарським судом апеляційної інстанції, відповідач, звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зазначив, що наявний в матеріалах справи Звіт про оцінку вартості нежитлових будівель та обладнання, що належить ТОВ "Славія" від 21.01.2016 року (станом на 11.03.2013 року), був виконаний та складений суб'єктом оціночної діяльності поза межами його повноважень, оскільки на 2013 рік у ФОП ОСОБА_7 був відсутній відповідний сертифікат суб'єкта оціночної діяльності.

Разом з тим, Звіт про оцінку вартості нежитлових будівель та обладнання, що належить ТОВ "Славія" від 21.01.2016 року (станом на 11.03.2013 року), виконаний суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7, був прийнятий апеляційним судом в якості додаткового доказу в порядку ст. 101 ГПК України і йому надано належну правову оцінку як судом апеляційної інстанції, так і судом касаційної інстанції, якими встановлено, що зазначений Звіт відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"; Національному стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440; Національному стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1442; Методиці оцінки майна, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 року № 1891, оскільки містить належне правове обґрунтування з зазначенням методики та розрахунку вартості об'єктів оцінки, у висновку зазначено номер та дату сертифіката оціночної діяльності, який був дійсний на момент складання даного Звіту, висновок здійснено суб'єктом оціночної діяльності.

З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини зводяться до переоцінки доказів, які вже були предметом розгляду, не спростовують факти, покладені в основу постанови Харківського апеляційного господарського суду щодо якої заявлено перегляд за нововиявленими обставинами.

Відповідно до абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту). Так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що надані відповідачем в підтвердження наявності нововиявлених обставин копія Угоди про виконання робіт з незалежної оцінки майна від 12.01.2016 року, укладена ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_4, Рецензія на звіт про оцінку вартості нежитлових будівель та обладнання, що належить ТОВ "Славія" від 21.01.2016 року (станом на 11.03.2013 року), є новими доказами на підтвердження певного факту, які відповідач не був позбавлений можливості подати у встановленому порядку до суду при перегляді справи по суті та які не впливають на оцінку доказів, здійснених судом при ухваленні постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року, оскільки не спростовують факти, що були покладені в основу судового рішення і ніяким чином не впливають на висновок суду при розгляді справи по суті, а, відтак, не є нововиявленою обставиною у розумінні ст. 112 ГПК України.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку щодо відсутності нововиявлених обставин для перегляду вказаної постанови, а тому відповідно до ст. 114 ГПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними такі висновки суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" суб'єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

В силу приписів ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" сертифікат суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання є документом, що засвідчує право суб'єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб'єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені. Сертифікат видається строком на три роки.

Оцінка майна, яка проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання без чинного сертифіката, є недійсною (ч. 4 ст. 18 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

В силу приписів ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі. Істотними умовами договору на проведення оцінки майна, зокрема, є дата оцінки.

В силу вищенаведених законодавчих приписів сертифікат суб'єкта оціночної діяльності надає право на здійснення оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені, і видається строком на три роки.

Апеляційним господарським судом вірно встановлено, що сертифікат суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 був чинним (з 30.09.2014 року до 30.09.2017 року) на дату складання Звіту про оцінку вартості нежитлових будівель та обладнання, що належить ТОВ "Славія" від 21.01.2016 року, а здійснення ретроспективної оцінки майна (станом на 11.03.2013 року) відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вартість майна товариства визначається на момент виходу учасника з товариства, у зв'язку з чим доводи, викладені відповідачем щодо наявності нововиявлених обставин, ґрунтуються на невірному тлумаченні норм права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права.

Інші доводи ТОВ "Славія", викладені в касаційній скарзі, щодо наявності нововиявлених для справи обставин та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, не спростовують законних та обґрунтованих висновків апеляційного господарського суду, викладених в ухвалі, та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 11113 ГПК України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 112 - 114 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року у справі № 922/3535/15 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіВ.І. Картере

М.М. Малетич