РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13044/17 30.10.17 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМИГ МЬЮЗИК»

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА

КОРПОРЕЙШН»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніверс Медіа Груп»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2

про визнання договору недійсним

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Царик О.П. за довіреністю № б/н від 10.01.2017 р.;

від відповідача-1: Тараскіна К.О. за довіреністю № б/н від 30.10.2017 р.;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: ОСОБА_5 за довіреністю № б/н від 18.10.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УМИГ МЬЮЗИК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніверс Медіа Груп» про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.08.2017 р. порушено провадження у справі № 910/13044/17, розгляд справи призначено на 07.09.2017 р.

01.09.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

05.09.2017 р. від відповідача-1 через відділ діловодства суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує.

Ухвалою суду від 07.09.2017 р. розгляд справи відкладено на 27.09.2017 р.

27.09.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

У судовому засіданні 27.09.2017 р. представник відповідачів подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.09.2017 р. представник позивача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 27.09.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 27.09.2017 р. оголошувалась перерва до 12.10.20117 р.

12.10.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та письмові пояснення.

Ухвалою суду від 12.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 18.10.2017 р., залучено до участі у справі ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

18.10.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 23.10.2017 р. розгляд справи призначено на 30.10.2017 р.

27.10.2017 р. через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли додаткові пояснення.

У судове засідання 30.10.2017 р. представник відповідача-2 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 30.10.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримала та подала клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 30.10.2017 р. проти задоволення позову заперечила.

Представник третьої особи у судовому засіданні 30.10.2017 р. проти задоволення позову заперечила та подала нотаріально посвідчену заяву щодо погодження договору №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 р.

У судовому засіданні 30.10.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14.06.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніверс Медіа Груп» (відповідач-2), як Видавництвом, та ОСОБА_2 (третя особа), як Правовласником, укладено Договір про передачу авторських і суміжних прав №01-14/06/2011 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору, Правовласник даним на строк та в межах Території передає Видавництву права на твори, відеокліпи, виконання та фонограми, перелік яких затверджується сторонами у відповідних додатках до даного договору, а видавництво приймає права та зобов'язується виплачувати правовласнику винагороду.

Пунктом 1.4. Договору визначено, зокрема, що «права» означає виключні (якщо інше не оговорено в відповідному додатку) майнові авторські права на використання, а також виключні права дозволяти або забороняти неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання творів, відеокліпів всіма можливими способами.

Згідно з п. 2.3. Договору, Правовласник також передає Видавництву виключне право збирати винагороду за використання творів, відеокліпів, виконань та фонограм третіми особами, починаючи з моменту опублікування таких творів, відеокліпів, виконань і фонограм на відповідній території;

За умовами п. п. 3.1., 3.3. Договору, права на твори, відеокліпи, виконання та фонограми переходять до видавництва з моменту підписання відповідних додатків. Видавництво вправі передавати права на твори, відеокліпи, виконання і фонограми третім особам як повністю, так і частково на невиключній основі.

Видавництво зобов'язується точно і в строки виплачувати правовласнику роялті (п. 4.1. Договору).

У подальшому, 01.03.2017 р. ТОВ «Юніверс медіа груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН» (відповідач-1) укладено Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 (надалі - Договір уступки).

За умовами п. 1.1 Договору уступки, на умовах, викладених в даному Договорі, та в зв'язку з підписанням між сторонами Договору уступки прав, «Юніверс медіа груп» уступає «Юніверс медіа корпорейшн» права та обов'язки, передбачені договорами, зазначеними сторонами в Додатку №1 до даного Договору.

У Додатку №1 міститься і Договір №01-14/06/2011 від 14.06.2011 р. Договір про передачу авторських і суміжних прав.

Позивач вказує, що за своїм змістом Договір уступки №ЮМК-01/03/15 одночасно є договором уступки прав та обов'язків, а отже при його укладенні сторони повинні дотримуватися норми законодавства щодо заміни кредитора та боржника.

Проте, позивач зазначає, що Договір уступки №01-14/06/2011 не містить положень, згідно з яких кредитор (ОСОБА_2) надає свою згоду на переведення боргу на іншого боржника на підставі Договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 р. або заміну боржника - ТОВ «Юніверс медіа груп» на іншого боржника - ТОВ «Юніверс медіа корпорейшн» на підставі Договору уступки.

Також, позивач зазначає, що Договір уступки прав є двостороннім правочином, що укладений між двома юридичними особами: ТОВ «Юніверс медіа корпорейшн» та ТОВ «Юніверс медіа груп», при чому ОСОБА_2 не являється стороною даного договору.

Таким чином, відсутність письмової згоди кредитора (ОСОБА_2) на заміну боржника у зобов'язанні за Договором №01-14/06/2011 на підставі Договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 є порушенням статті 520 Цивільного Кодексу України, що як наслідок становить недійсність такого правочину щодо уступки прав вимоги.

Крім того, умови Договору №01-14/06/2011 не містять права ТОВ «Юніверс медіа груп» на передачу виключних майнових авторських/суміжних прав третім особам, в тому числі ТОВ «Юніверс медіа корпрейшн», проте, за спірним Договором уступки фактично було передано виключні майнові авторські права на музичні твори ТОВ «Юніверс медіа корпорейшн».

Позивач також вказує, що предметом Договору 01-14/06/2011, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Юніверс медіа груп» є майнові права на використання творів, що не входить до прав та обов'язків сторін договору, що становить зміст зобов'язання, тому не можуть бути передані за договором уступки прав №ЮМК-01/03/15.

Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, у якій просить суд визнати недійсним Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 р. укладений між ТОВ «Юніверс медіа корпорейшн» та ТОВ «Юніверс медіа груп».

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обґрунтовуючи право на звернення до суду зданим позовом, ТОВ «УМИГ МЬЮЗІК» зазначає, що Договір уступки прав від 01.03.2015 р. №ЮМК-01/03/15 порушує майнові права та інтереси позивача на музичні твори «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5» авторства ОСОБА_2, оскільки 01.01.2015 р. між ТОВ «УМИГ МЬЮЗІК» та ОСОБА_2 укладено Договір №АС-165 про передачу виключних авторських та суміжних прав.

На підставі вказаного Договору (з додатками) ТОВ «УМИГ МЬЮЗІК» отримав від ОСОБА_2 виключні майнові авторські та суміжні права на музичні твори: «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», зокрема, виключні майнові авторські/суміжні права на фонограми та виконання вказаних музичних творів.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначають що спірний Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 р. укладений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оспорюваний Договір уступки, суд встановив наступне.

Статтею 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 420 Кодексу, до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

За приписами ст. 424 Кодексу, майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Статтею 426 ЦК України передбачено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Так, Договір про передачу авторських і суміжних прав №01-14/06/2011 від 14.06.2011 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніверс Медіа Груп» та ОСОБА_2, за своєю правовою природою являється ліцензійним договором, за яким, відповідно, обидві сторони отримують певні права і обов'язки.

Таким чином, за вказаним Договором як ТОВ «Юніверс Медіа Груп», так і ОСОБА_2 виступають одночасно як боржники і кредитори (згідно зі ст. 510 ЦК України).

У той же час, Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2017 р., укладений між ТОВ «Юніверс медіа груп» та ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН» за своєю правовою природою являється договором про заміну сторони у зобов'язання (глава 47 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 512 ЦК, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 513 Кодексу визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. ст. 514, 515 ЦК, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

За правилами ч. 1 ст. 516 Кодексу, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. ст. 520, 521 Цивільного кодексу України визначено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Таким чином, у спірному Договорі уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2017 р., укладеному між ТОВ «Юніверс медіа груп» та ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН», фактично одночасно замінено кредитора і боржника у зобов'язанні - Договорі про передачу авторських і суміжних прав №01-14/06/2011 від 14.06.2011 р., укладеному між ТОВ «Юніверс Медіа Груп» та ОСОБА_2

Виходячи з таких обставин, для заміни ТОВ «Юніверс медіа груп» (яке виступає у Договорі про передачу авторських і суміжних прав №01-14/06/2011 в якості боржника), на ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН», необхідна згода ОСОБА_2 (яка виступає у вказаному Договорі у якості кредитора).

У той же час, у судовому засіданні 30.10.2017 р. представником ОСОБА_2 до матеріалів справи надано нотаріально посвідчену заяву, у якій ОСОБА_2 повідомляє, що не заперечує і не заперечувала раніше щодо відступлення виключних майнових прав щодо її музичних творів від ТОВ «Юніверс медіа груп» до ТОВ «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН» на підстав Договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 р. в контексті виконання договірних відносин між ОСОБА_2 та ТОВ «Юніверс медіа груп».

Приписами ст. 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Кодексу визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. ч. 1-5 ст. 203).

Відтак, за результатом дослідження матеріалів справи, спірного Договору уступки, з огляду на надану ОСОБА_2 у судовому засіданні 30.10.2017 р. заяву, суд дійшов висновку про те, що спірний Договір уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 р. не суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; спірний Договір вчинено у належній формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, відсутні передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України підстави для визнання недійсним Договору уступки прав №ЮМК-01/03/15 від 01.03.2015 р.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, не підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачами, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УМИГ МЬЮЗИК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніверс Медіа Груп», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2, про визнання договору недійсним.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 06.11.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна