ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р. Справа № 46/349-07

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 14.04.2017 року №14-77;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 10.05.2012 року №38-2072/470;

Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень ОСОБА_3, за довіреністю від 29.12.2016 року №117;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків (вх.№3007Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 27.09.2017р.

у справі №46/349-07

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.09.2017р. у справі №46/349-07 (суддя Мамалуй О.О.) скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ на дії органу державної виконавчої служби задоволено; визнано незаконними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №5388016; визнано недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №5388016, яку було винесено 14.07.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", м. Харків з ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги позивача на дії органів виконавчої служби.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт, з посиланням на п. 10 ч.1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", зазначає про те, що наказом Мінрегіонбуду України від 16.06.2017 р. № 152, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

На думку апелянта, зупинення виконавчих дій по виконавчих провадженнях стосовно КП "Харківські теплові мережі" здійснюється не тільки в частині стягнення заборгованості за спожитий газ, використаний станом на 01.07.2016 р. для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів, річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), зазначене застереження відноситься тільки до виконавчих проваджень по стягненню боргу за природний газ.

Крім того, вказує на те, що зупинення виконавчих дій здійснюється по іншим виконавчим провадженням, де стягувачами є НАК "Нафтогаз України", ДК "Газ України", ПАТ "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії.

А тому, апелянт вважає, що дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області по зупиненню виконавчого провадження ВП № 5388016 є законними та обґрунтованими.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2017 року суддею доповідачем у справі №46/349-07 визначено суддю Гетьмана Р.А. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2017 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.10.2017 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 року розгляд справи відкладено на 01.11.2017 року, у звязку з неявкою в судове засідання представника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, задоволено клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, строк розгляду апеляційної скарги продовжено на 15 днів, явку представника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області до судового засідання визнано обовязковою.

23.10.2017 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№10714), який долучений до матеріалів справи.

30.10.2017 року на адресу суду, електронною поштою та 01.11.2017 року до відділу документального забезпечення та контролю суду від позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№11051), які долучені до матеріалів справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2017 року, у звязку з відпусткою судді доповідача Гетьмана Р.А. та судді Россолова В.В., суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

У судовому засіданні 01.11.2017 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги позивача на дії органів виконавчої служби.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень просив скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 27.09.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги позивача на дії органів виконавчої служби.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2007 року у справі №46/349-07 позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків на користь Відкритого акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» 402356,59 грн. 3% річних, 1066110,72 грн. інфляційних втрат, 14684,67 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення, господарським судом Харківської області 23.10.2017 року видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.03.2014 року у даній справі заяву Публічного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» про заміну сторони правонаступником задоволено; замінено сторону стягувача (Публічне акціонерне товариство «Харківська ТЕЦ-5») на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у виконавчому провадженні від 20.11.2007 року №124/4 по примусовому виконанню наказу господарського суду Харківської області від 23.10.2007 року у справі №46/349-07.

24.07.2017 р. на адресу стягувача надійшла постанова про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 5388016, яку було винесено 14.07.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

П.п. 2 п. 2 розділу ІІ Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", було доповнено ст. 34 ч. 1 п. 10 наступного змісту: "включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є НАК "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", ПАТ "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення".

Частину 4 ст. 34 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" доповнено наступним змістом: "Виконавче провадження з підстави, передбаченої п. 10 ч. 1 зупиняється в частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 р. для виробництва теплової та електроенергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), в т.ч. згідно з рішенням суду".

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", під заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону розуміється кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", постачальник природного газу, заборгованість перед яким врегульовується цим Законом, визначено НАК "Нафтогаз України" та її дочірню компанію "Газ України".

Отже, для прийняття рішення про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець повинен встановити наступні обставини: чи є стягувачем у виконавчому провадженні НАК "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", ПАТ "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржником - підприємство, що виробляє теплову енергію, транспортує та постачає теплову енергію, надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємство централізованого водопостачання та водовідведення, що надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення; чи включено боржника до відповідного реєстру; чи стягується за рішенням суду заборгованість такого боржника за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 р. для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ) перед постачальником такого природного газу.

Місцевий господарський суд вірно вказав на те, що заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на підставі рішення господарського суду Харківської області по справі № 46/349-07 виникла не у звязку з несвоєчасністю розрахунків останнього за спожитий природний газ, а у звязку з несвоєчасністю розрахунків за теплову енергію.

А тому, наявність такого боргу не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, твердження апелянта про те, що приписи п. 10 ч.1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" застосовуються самостійно, без врахування положень частини 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на те, що п. 10 ч. 1 статті 34 Закону регулює ширше коло правовідносин, оскільки стосується не тільки постачальників природного газу і підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, але й постачальників електричної енергії та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, а частина 4 статті 34 Закону є спеціальною нормою відносно п. 10 ч. 1 статті 34 Закону, оскільки уточнює його дію для постачальника природного газу та виробників теплової енергії, є безпідставними.

Окрім того, колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Конституційного суду України від 13.12.2012 року у справі №18-рп/2012.

Так, зокрема, Конституційний суд України вказав на те, що зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень полягає у відстроченні виконання судового рішення на певний строк, має відповідати принципу верховенства права та здійснюватися у випадках і на підставі, визначених законом.

Запроваджуючи названий механізм правового регулювання, законодавець установив, що не зупиняється здійснення щодо підприємств паливно-енергетичного комплексу, внесених до Реєстру, виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у звязку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості зі сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, яка виникла до 1 січня 2011 року, і заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України (частина третя статті 37 Закону № 606, абзац шостий пункту 3.7 статті 3 Закону № 2711).

Крім того, Конституційний Суд України зазначив про те, що наведений перелік підстав, за яких не зупиняється виконавче провадження, не є вичерпним, оскільки підприємства паливно-енергетичного комплексу, внесені до Реєстру, залишаються субєктами господарських, трудових та інших правовідносин, не повязаних з розрахунками за енергоносії.

За таких обставин, враховуючи те, що заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на підставі рішення господарського суду Харківської області у справі №46/349-07 виникла не у звязку з несвоєчасністю розрахунків останнього за спожитий природний газ, а у звязку з несвоєчасністю розрахунків за теплову енергію, то така заборгованість має бути стягнута у загальному порядку.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення скарги НАК "Нафтогаз України" на дії державного виконавця.

Отже, висновок місцевого господарського суду відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, оскільки є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, а тому ухвалу господарського суду Харківської області від 27.09.2017р. у справі №46/349-07 слід залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 99, 101, ч.1 ст. 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 27.09.2017 року у справі №46/349-07 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.11.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Тихий П.В.