УХВАЛА

04.10.2017Справа № 910/3934/16

За скаргою Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" Брайка Станіслава Анатолійовича

на дії Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського О.О.

у справі №910/3934/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" Брайка Станіслава Анатолійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогольф"

про стягнення 1 720 029,64 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від скаржника (стягувача, позивача): не з'явилися;

від боржника (відповідача): не з'явилися;

від ВДВС: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.03.2016 року у справі №910/3934/16 позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогольф" (01103, м. Київ, ВУЛИЦЯ КІКВІДЗЕ, будинок 11; ) в дохід Державного бюджету України 25 800 (двадцять п'ять тисяч вісімсот) грн. 44 коп. - судового збору.

15.04.2016 року на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/3934/16, підписаного 04.04.2016 року, яке набрало законної сили 15.04.2016 року, Господарським судом міста Києва видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогольф" (01103, м. Київ, ВУЛИЦЯ КІКВІДЗЕ, будинок 11; ) в дохід Державного бюджету України 25 800 (двадцять п'ять тисяч вісімсот) грн. 44 коп. - судового збору.

Через канцелярію Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" Брайка Станіслава Анатолійовича надійшла скарга на дії Головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського О.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року розгляд скарги призначено на 04.10.2017 року.

У судове засідання 04.10.2017 року представники скаржника, боржника та ВДВС не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак згідно вимог ст.121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевським О.О. відкрито виконавче провадження №53242323 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.04.2017 року №910/3934/16 (про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогольф" (01103, м. Київ, ВУЛИЦЯ КІКВІДЗЕ, будинок 11; ) в дохід Державного бюджету України 25 800 (двадцять п'ять тисяч вісімсот) грн. 44 коп. - судового збору).

14.06.2017 року головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ченківським О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, вказану постанову державний виконавець виніс керуючись п. 2 ч. 1 с. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

На момент розгляду скарги рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/3934/16 в частині (стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогольф" (01103, м. Київ, ВУЛИЦЯ КІКВІДЗЕ, будинок 11; ) в дохід Державного бюджету України 25 800 (двадцять п'ять тисяч вісімсот) грн. 44 коп. - судового збору) залишається не виконаним.

В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що державним виконавцем не в повному обсязі вжито заходів з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.04.2017 року №910/3934/16, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 року №1404-VIII).

Згідно ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з нормами частини 1 та пунктами 1, 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

При цьому статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIIІ) виконавцю надано широке коло прав для реалізації покладених на нього обов'язків. Серед прав виконавця зазначено, крім іншого, право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 року №1404-VIII) вказано, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 року №1404-VIII) визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Положеннями ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 року №1404-VIII) передбачено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Розділом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» (далі по тексту - Інструкція) передбачений порядок звернення стягнення на майно боржника.

Враховуючи викладене та наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов до висновку що державним виконавцем дотримано вимог ст. 18, 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 року №1404-VIII) та розділу 8 Інструкції.

Крім того, положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року гарантують кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. При цьому, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00): «для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду», а відповідно до рішення від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02): «на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці».

Відтак, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року право особи на судовий упродовж розумного строку без жодних невиправданих затримок розповсюджуються в тому числі на стадію виконання рішення як невід'ємну складову частину судового розгляду, забезпечення якого в Україні покладається на державну виконавчу службу та державних виконавців.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 року №1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд зазначає, що державним виконавцем здійснено заходи, направлених на примусове виконання рішення, в повному обсязі, як то передбачено законодавством.

Згідно ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, за результатами розгляду скарги доводи скаржника визнаються судом не правомірними, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись, ст. 86, 121-2 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.М. Якименко