ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Справа № 918/241/17

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Могил С.К. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дубно,

на рішення господарського суду Рівненської області від 10.05.2017

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07.2017

зі справи № 918/241/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - Підприємець), м. Дубно,

до Дубенської міської ради (далі - Рада), м. Дубно,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - комунальне підприємство "ДУБНОРЕМБУД" Дубенської міської ради (далі - Підприємство), м. Дубно,

про стягнення 47 628,87 грн.

Представники сторін та третьої особи у судове засідання 07.11.2017 не з'явилися.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Підприємець звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Ради (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) про стягнення 47 628,87 грн., з посиланням на те, що Рада повинна нести солідарну відповідальність разом з Підприємством за завдану Підприємцю матеріальну шкоду, у зв'язку з неоплатою отриманих від позивача будівельних матеріалів, які протиправно (без відповідного документального оформлення) використані в інтересах територіальної громади, яка діє через представницький орган - Раду.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 10.05.2017 у справі № 918/241/17 (суддя Марач В.В.), яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 (судді Демидюк О.О. - головуючий, Юрчук М.І., Савченко Г.І.) у задоволенні позову відмовлено з посиланням на недоведеність протиправної поведінки відповідача або заподіяння шкоди позивачу діями чи бездіяльністю посадових осіб відповідача, що виключає деліктну відповідальність Ради.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємець просить судові рішення попередніх інстанцій зі справи скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення позову. Скаргу мотивовано прийняттям оскаржуваних судових актів з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- протягом 2012-2013 років між Підприємцем та Підприємством існували договірні відносини щодо поставки на користь Підприємства будівельних матеріалів;

- Підприємство за отримані будівельні матеріали розрахувалося не в повному обсязі;

- рішенням господарського суду Рівненської області від 02.09.2015 зі справи № 918/732/15 за позовом Підприємця до Підприємства про стягнення 78 209,91 грн. (яке набрало законної сили), позов Підприємця задоволено частково: стягнуто з Підприємства на користь Підприємця 25 000,00 грн. заборгованості за поставлені будівельні матеріали, 1831,64 грн. -3% річних, 18 970,18 грн. інфляційних втрат, 1827,00 грн. судового збору. В решті позову відмовлено;

- на момент звернення позивача з даним позовом до суду, рішення суду у справі № 918/732/15 не виконане, у зв'язку з відсутністю необхідних коштів у Підприємства.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення з Ради 47 628,87 грн., позивач посилається на: отримання Підприємством від позивача будівельних матеріалів у більших об'ємах, ніж було вказано в документації, які (будматеріали) були використані в інтересах територіальної громади, а також на бездіяльність службових осіб Ради у здійсненні контролю за діяльністю Підприємства і його керівника як службової особи Ради та усуненні порушень, шляхом підготовки документації на погашення боргу, який виник у Підприємства перед позивачем.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з Ради на користь Підприємця 47 628,87 грн. за завдану матеріальну шкоду.

Відповідно до частини першої статті 63 Господарського кодексу України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні може діяти, зокрема комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Згідно з приписами статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Статутний капітал державного комерційного підприємства утворюється уповноваженим органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу державного комерційного підприємства встановлюється зазначеним уповноваженим органом.

Статутний капітал державного комерційного підприємства підлягає сплаті до закінчення першого року з дня державної реєстрації такого підприємства.

Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до приписів частини першої статті 176 Цивільного кодексу України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, засновником та власником Підприємства є Рада. Закріплене за Підприємством майно належить йому на праві господарського відання.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до приписів статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з приписами статті 174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як унормовано статтею 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Отже, для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення шкоди згідно з приписами статті 56 Конституції України та статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України необхідна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправна поведінка;

2) шкода;

3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та шкодою.

При цьому відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування (їх посадовими особами), настає незалежно від вини цих органів (осіб).

Місцевий та апеляційний господарські суди: повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням наведених норм матеріального та процесуального права, встановивши, що невиконання зобов'язання Підприємства перед Підприємцем з оплати одержаних будівельних матеріалів не пов'язане з дією або бездіяльністю саме Ради або її посадових осіб; врахувавши, що між Радою та Підприємством не існувало договірних відносин щодо придбання чи використання матеріалів, поставлених Підприємцем або відносин, за якими Рада брала б на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність, у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань Підприємством перед Підприємцем з оплати одержаних будівельних матеріалів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем протиправної поведінки Ради, відповідно, відсутність складу цивільного правопорушення та правових підстав для задоволення позову.

Помилкове неврахування судами попередніх інстанцій у вирішенні спору того, що в силу законодавчих приписів відповідальність за шкоду, завдану органом місцевого самоврядування (її посадовими особами) настає незалежно від вини цього органу (осіб), не вплинуло на правильність вирішення спору судами попередніх інстанцій.

Доводи Підприємця не спростовують висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях попередніх інстанцій. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті в цілому з дотриманням норм матеріального і процесуального права та передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 10.05.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 зі справи № 918/241/17 залишити без змін, а касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Суддя В. Палій

Суддя С. Могил

Суддя В. Студенець