ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2017 р.Справа № 922/3162/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація "Агросвіт", м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 5283323,72 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, адвокат за договором про надання правової допомоги від 28.07.2017р.;

відповідача - ОСОБА_3, дов. від 17.07.2017р.; ОСОБА_4, адвокат за договором про надання правової допомоги від 20.01.2016р.; ОСОБА_5, адвокат за договором про надання правової допомоги від 20.01.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація "Агросвіт", м. Харків, про стягнення заборгованості зі сплати 5% річних за договорами поставки № 2711МП2 від 27.11.2014р., № 0728МП від 28.07.2014р., № 0530МП від 30.05.2014р., № 0627МП від 27.06.2014р., № 1312-16м від 16.12.2013р., укладеними між сторонами даного позову, в розмірі 5283323,72 грн. Та просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 20.09.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.10.2017р. о 12:00 год.

У судовому засіданні 17.10.2017р. оголошувалась перерва до 30.10.2017р. об 11:30 год. До матеріалів справи долучаються надані представником позивача, в обґрунтування позову, додаткові докази по справі (вх. № 33639).

У судовому засіданні 30.10.2017р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_5, присутній у судовому засіданні 30.10.2017р. проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях (вх. № 35366), які судом долучаються до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦК України, юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін (ч.5 ст.89 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державна реєстрація базується на принципі обов'язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Як визначено до ст.10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Слід зазначити, що у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.09.2017 року ОСОБА_6, керівник Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислова асоціація "Агросвіт", є особою яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності.

Таким чином, оскільки на даний час реєстр містить такі відомості, то вони, відповідно до наведених вище норм законодавства, приймаються судом, як достовірні, об'єктивні та такі, що можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Разом із тим, доводи адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стосовно наявності судових рішень про зупинення реєстраційних дій, якими було змінено керівника ТОВ АПА Агросвіт з ОСОБА_7 на ОСОБА_6 не приймаються судом, оскільки такі відомості підлягають внесенню до реєстру, однак, такі дані на даний час в реєстрі відсутні, у зв'язку з чим не можуть бути використані судом.

Разом з тим, суд приймає до уваги обставину, що ТОВ АПА Агросвіт відмовилось від послуг адвоката ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі рішення загальних зборів від 30.06.2017 року.

Отже, на підставі наведеного суд, дійшов висновку, що адвокат ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_4, які діють на підставі договору про надання правової допомоги від 20.01.2016 року та внесення змін та договору від 05.09.2016 року, укладених між ними та директорами ТОВ АПА "Агросвіт" ОСОБА_8 та ОСОБА_7, не є належними представниками відповідача.

Натомість, враховуючи, що між учасниками ТОВ АПА "Агросвіт" існує корпоративний спір, що не є предметом судового розгляду у цій справі, суд, з метою забезпечення принципів рівності всіх учасників процесу перед законом і судом та створення необхідних умов для реалізації їх прав в суді, з метою запобігання порушенню прав та інтересів ТОВ АПА "Агросвіт" вважає допустити до участі у справі адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У судовому засіданні сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

У листопаді 2015 року ТОВ «Новаагро Україна» (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області із позовом до ТОВ АПА «Агросвіт» (відповідач) про стягнення 68 773 816,76 грн., з яких 59 612 746,00 грн. основної заборгованості, 369 008,15 грн. - 3 % річних, 2 980 637,30 грн. - 5 % штрафу та 5 811 425,32 грн. - пені, що виникли на підставі договору відступлення права вимоги від 31 серпня 2015 року № 6-ВПВ, укладеного між ТОВ «ТД «Агросвіт» та ТОВ «Новаагро Україна».

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов'язань перед ТОВ «Торгівельний дім «Агросвіт» з поставки товару чи повернення попередньої оплати, сплати штрафних санкцій за договорами поставки від 27 листопада 2014 року № 2711МП2, від 28 липня 2014 року № 0728МП, від 30 травня 2014 року № 0530МП, від 27 червня 2014 року № 0627МП та від 16 грудня 2013 року № 1312-16М. Тому між ТОВ «Торгівельний дім «Агросвіт» (первісний кредитор) і ТОВ «Новаагро Україна» (новий кредитор) 31 серпня 2015 року було укладено договір відступлення права вимоги № 6-ВПВ, за яким новому кредитору перейшло право вимагати належного виконання зобов'язань за зазначеними договорами.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22 грудня 2015 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 року та постановою ВГСУ від 23.08.2017 року, позов задоволено частково. Зобовязано стягнути з відповідача на користь позивача 59612746,00 грн. попередньої оплати, 2980637,30 грн. - 5 % штрафу та 5811 425,32 грн. - пені, а також 181719,71 грн. судового збору.

Як свідчать матеріали справи, за договорами поставки від 27 листопада 2014 року № 2711МП2, від 28 липня 2014 року № 0728МП, від 30 травня 2014 року № 0530МП, від 27 червня 2014 року № 0627МП та від 16 грудня 2013 року № 1312-16М ТОВ «ТД «Агросвіт» були перераховані грошові кошти в сумі 97541225,00 грн., в якості попередньої оплати за договорами поставки.

У звязку із зменшенням обсягу поставки товару, відповідачем було повернуто передплату в загальній сумі 37928 479,00 грн.

Таким чином, у ТОВ АПА «Агросвіт» виник обовязок перед ТОВ «ТД «Агросвіт» щодо повернення попередньої оплати в сумі 59612746,00 грн.

31.08.2015 року між ТОВ «ТД «Агросвіт» (первісний кредитор) в особі директора ОСОБА_1 та ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» (новим кредитором) в особі виконавчого директора ОСОБА_9 укладений договір про відступлення права вимоги (про заміну кредитора) № 6-ВПВ, згідно із пунктом 1.1 якого встановлено, що первісний кредитор відступає право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та здійснює розрахунок на користь первісного кредитора у спосіб, в порядку, розмірі та строки, визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2 даного договору встановлено, що предметом цього договору є відступлення права вимоги первісного кредитора до ТОВ АПА «Агросвіт» належного виконання всіх зобов'язань, у тому числі поставки товару або повернення попередньої оплати, сплати штрафних санкцій та інших зобов'язань, що існують на дату укладання договору про відступлення права вимоги та виникнуть у майбутньому за наступними договорами, укладеними між ТОВ «ТД «Агросвіт» та ТОВ Агропромислова асоціація «Агросвіт», а саме: договору поставки від 27.11.2014р. №2711МП2 та додаткових угод до нього (основний договір 1); договору поставки від 28.07.2014р. № 0728МП та додаткових угод до нього (основний договір 2); договору поставки від 30.05.2014р. № 0530МП та додаткових угод до нього (основний договір 3); договору поставки від 27.06.2014р. № 0627МП та додаткових угод до нього (основний договір 4); договору поставки від 16.12.2013р. №1312-16М та додаткових угод до нього (основний договір 5) (надалі - основні договори).

Згідно із пунктом 1.3 договору про відступлення права вимоги № 6-ВПВ від 31.08.2015 року новий кредитор набуває право вимагати від боржника виконання умов основних договорів разом з додатковими угодами в розмірі, строки та в порядку, які визначені в основних договорах та додаткових угодах до них. Право вимоги переходить до нового кредитора з 01.09.2015р.

Позивач зазначає, що загальний розмір права вимоги, який передається за цим договором, становить 59612746,00 грн. в тому числі за: основним договором 1 15300000,00 грн.; основним договором 2 2000000,00 грн.; основним договором 3 10250000,00 грн.; основним договором 4 22000000,00 грн.; основним договором 5 10062746,00 грн.

Позивач зазначає, що ТОВ «Торгівельний дім «Агросвіт» та ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» повідомили ТОВ АПА «Агросвіт» про відступлення права вимоги на підставі укладеного Договору про відступлення права вимоги № № 6-ВПВ від 31.08.2015, шляхом направлення 09.10.1015р. повідомлення про відступлення права вимоги.

Таким чином, у позивача виникло право вимагати у TOB АПА «Агросвіт» сплати заборгованості за Договорами поставки в повному обсязі.

У вказані в Договорах поставки строки TOB АПА «Агросвіт» не виконало зобов'язання, у зв'язку із чим у Товариства виникло зобов'язання щодо повернення попередньої передплати, яка була сплачена в рахунок належних платежів за Договорами поставки у строк, обумовлений в Договорах поставки.

Позивач, звертаючись до господарського суду, посилається на пункт 67 ОСОБА_10 Міністрів СРСР від 25.07.1988 року № 888 "Об утверждении Положения о поставках товаров народного потребления и основных условий регулирования договорных отношений при осуществлении экспортно-импортных операций", яка є чинною на сьогодні, якою за використання безпідставно отриманих постачальником або покупцем грошових коштів при розрахунках за продукцію, винна сторона сплачує другій стороні за весь час використання 5% річних.

Позивач зауважує, що відповідно до ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP" до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу PCP з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Отже, позивач, у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язання щодо повернення попередньої оплати за Договорами поставки, зобов'язаний сплатити 5% річних за користування чужими грошовими коштами.

Так, за виконавчим провадженням від 16.01.2016 року з TOB АПА "Агросвіт" 20.01.2016 року було стягнуто 13 068 296,82 грн.; 25.01.2016 року - було стягнуто 1109 208,97 грн. Отже, загальна сума, яка була стягнута з TOB АПА "Агросвіт" за виконавчим провадженням від 16.01.2016 року становить 14 177 505,79 грн.

Заборгованість із сплати 5% річних за договорами поставки з урахуванням стягнення за виконавчим провадженням від 16.01.2016 року становить:

за Договором поставки № 2711МП2 від 27.11.2014 року станом на 23.08.2017 року - 1516430,00 грн.;

за Договором поставки № 0728МП від 28.07.2014 року станом на 23.08.2017 року - 81489,76 грн.;

за Договором поставки № 0530МП від 30.05.2014 року станом на 23.08.2017 року - 835801,75 грн.;

за Договором поставки № 0627МП від 27.06.2014 року станом на 23.08.2017 року - 1946413,79 грн.;

за Договором поставки № 1312-16М від 16.12.2013 року станом на 23.08.2017 року - 903188,42 грн.

Таким чином, звертаючись до господарського суду з відповідним позовом, позивач просить суд стягнути на свою користь загальну суму заборгованості зі сплати 5% річних за договорами поставки № 2711МП2 від 27.11.2014р., № 0728МП від 28.07.2014р., № 0530МП від 30.05.2014р., № 0627МП від 27.06.2014р., № 1312-16м від 16.12.2013р., укладеними між сторонами даного позову, в розмірі 5283323,72 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення 5% річних за договорами поставки № 2711МП2 від 27.11.2014р., № 0728МП від 28.07.2014р., № 0530МП від 30.05.2014р., № 0627МП від 27.06.2014р., № 1312-16м від 16.12.2013р., заборгованість за якими в сумі 59612746,00 грн. попередньої оплати, 5% штрафу в сумі 2 980 637,30 грн., пені в сумі 5 811 425, 32 грн. була стягнута з відповідача, на підставі рішення господарського суду Харківської області по справі № 922/6082/15, яке набрало чинності.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 № 8 передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: SovtransavtoHolding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 № 01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

А отже, у господарського суду під час розгляду даної справи, відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин щодо укладення та виконання сторонами договорів поставки.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін).

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне зобовязання).

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 4.3 Договорів поставки № 2711МП2 від 27.11.2014 року, № 0728МП від 28.07.2014 року, № 0530МП від 30.05.2014 року та № 0627МП від 27.06.2014 року, № 1312-16м від 16.12.2013 року були встановлені наступні строки поставки товару:

За договором поставки № 2711МП2 від 27.11.2014 року до 25.06.2015 року.

За Договором поставки № 0728МП від 28.07.2014 року до 30.06.2015 року.

За Договором поставки № 0530МП від 30.05.2014 року до 30.09.2015 року.

За Договором поставки № 0627МП від 27.06.2014 року до 30.09.2015 року.

За Договором поставки № 1312-16М від 16.12.2013 року до 31.07.2015 року.

У встановлені договорами строки, товар не був поставлений та, відповідно до пунктів 8.7 договорів поставки від 27 листопада 2014 року № 2711МП2, від 28 липня 2014 року № 0728МП, від 30 травня 2014 року № 0530МП, від 27 червня 2014 року № 0627МП та від 16 грудня 2013 року № 1312-16М у відповідача виник обовязок з повернення отриманої передплати в наступні строки:

За договором поставки № 2711МП2 від 27.11.2014 року до 28 червня 2015 року.

За Договором поставки № 0728МП від 28.07.2014 року до 02 липня 2015 року.

За Договором поставки № 0530МП від 30.05.2014 року до 03 жовтня 2015 року.

За Договором поставки № 0627МП від 27.06.2014 року до 03 жовтня 2015 року.

За Договором поставки № 1312-16М від 16.12.2013 року до 03 серпня 2015 року.

Розмір невиконаного зобовязання (основний борг) ТОВ АПА «Агросвіт» з повернення попередньої оплати, у звязку з не поставкою товару в строк, визначений договорами поставки, склав 59 612 746, 00 грн., в тому числі:

За договором поставки № 2711МП2 від 27.11.2014 року 15300000,00 грн.

За Договором поставки № 0728МП від 28.07.2014 року 2 000000,00 грн.

За Договором поставки № 0530МП від 30.05.2014 року 10250000,00 грн.

За Договором поставки № 0627МП від 27.06.2014 року 22000000,00 грн.

За Договором поставки № 1312-16М від 16.12.2013 року 10062746,00 грн.

Позивачем зазначено, що основний борг не був погашений у вказані строки, чим було порушено зобовязання щодо повернення передплати за вказаними договорами поставки.

Позивач зазначає, що за виконавчим провадженням від 16.01.2016 року з ТОВ АПА «Агросвіт» 20.01.2016 року було стягнуто 13 068 296,82 грн.; 25.01.2016 року було стягнуто 1109208,97 грн. Отже, загальна сума, яка була стягнута з ТОВ АПА «Агросвіт» за виконавчим провадженням від 16.01.2016 року становить 14177 505,79 грн.

Згідно із частиною 1 статті 534 ЦК України,у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Договорами поставки № 2711МП2 від 27.11.2014 року, № 0728МП від 28.07.2014 року, №0530МП від 30.05.2014 року та № 0627МП від 27.06.2014 року, № 1312-16м від 16.12.2013 р. не встановлений порядок черговості погашення грошового зобовязання та за відсутності витрат позивача, повязаних з одержанням виконання, сплачена сума грошових коштів погашає заборгованість другої черги проценти і неустойка.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За користування чужими грошовими коштами, боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи п. 67 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого ОСОБА_10 міністрів СРСР №888 від 25.07.1988р. (далі -Положення), відповідно до якого за користування безпідставно отриманими постачальником або покупцем грошовими сумами при розрахунках за продукцію, винна сторона сплачує іншій стороні за весь час користування 5% річних.

Згідно із пунктом 67 ОСОБА_10 Міністрів СРСР від 25.07.1988 року № 888 "Об утверждении Положения о поставках товаров народного потребления и основных условий регулирования договорных отношений при осуществлении экспортно-импортных операций", яка є чинною на сьогодні, якою за використання безпідставно отриманях постачальником або покупцем грошових коштів при розрахунках за продукцію, винна сторона сплачує другій стороні за весь час використання 5% річних.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною ОСОБА_10 Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

Відповідно до ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

При цьому суд зазначає, що дія Положення розповсюджується на відношення між державними, кооперативними та іншими підприємствами щодо поставки продукції (у тому числі імпортної продукції, якщо інше не передбачено законодавством), крім сільськогосподарської продукції за договорами контрактації.

Суд зауважує про те, що безпосередньо договору контрактації сільськогосподарської продукції присвячений § 4 гл. 54 ЦК України та § 2 гл. 30 ГК України; крім того, у ч. 2 ст. 713 ЦК України прямо зазначено, що до договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір контрактації сільськогосподарської продукції це договір, згідно якого виробник сільськогосподарської продукції зобовязується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначену ним одержувачеві, а заготівельник зобовязується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. (ст. 272-274 ГК України, ст. 713 ЦК України).

Згідно зі ст. 272 ГК України за договором контрактації виробник сільськогосподарської продукції (виробник) зобов'язується передати заготівельному (закупівельному) або переробному підприємству чи організації (контрактанту) вироблену ним продукцію у строки, кількості, асортименті, що передбачені договором, а контрактант зобов'язується сприяти виробникові у виробництві зазначеної продукції, прийняти і оплатити її. Подібне визначення містить ст. 713 ЦК України. Вона прямо підкреслює, що за відповідним договором виробник повинен насамперед виробити продукцію та передати її заготівельнику (контрактанту). У цьому разі договір контрактації буде поєднувати в собі ознаки договорів підряду, купівлі-продажу та поставки. Якщо продукція вже вироблена, договір контрактації укладається за правилами щодо договорів купівлі-продажу та поставки.

Отже, предметом договору контрактації сільськогосподарської продукції є вироблення та наступна передача сільськогосподарської продукції або передача вже виробленої продукції.

Поняття сільськогосподарської продукції міститься у Законі України від 24 червня 2004 р. № 1877-ІУ "Про державну підтримку сільського господарства України", згідно з п. 2.15 ст. 2 якого, нею вважаються товари, які підпадають під визначення 1-24 груп УКТ ЗЕД. За Законом України від 5 квітня 2001 р. № 2371-Ш "Про Митний тариф України", до цих груп товарів належать живі тварини; продукти тваринного походження; продукти рослинного походження; жири та олії тваринного або рослинного походження; продукти їх розщеплення; готові харчові жири; воски тваринного або рослинного походження, а також готові харчові продукти; алкогольні та безалкогольні напої і оцет; тютюн та його замінники.

Сторонами договору контрактації сільськогосподарської продукції - є виробник і контрактант. Згідно зі ст. 1 Закону України від 18 січня 2001 р. № 2238-III "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" сільськогосподарським товаровиробником може бути фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Згідно зі ст. 273 ГК України, виробник повинен не пізніш як за 15 днів до початку заготівлі продукції повідомити контрактанта про кількість і строки здачі сільськогосподарської продукції, що пропонується до продажу, та погодити календарний графік її здачі. Контрактант зобов'язаний прийняти від виробника всю пред'явлену ним продукцію на умовах, передбачених у договорі. Нестандартну продукцію, яка швидко псується, придатну для використання у свіжому або переробленому вигляді, та стандартну продукцію, яка швидко псується, що здається понад обсяги, передбачені договором, контрактант приймає за цінами і на умовах, що погоджені сторонами. У договорі контрактації можуть передбачатися обсяги сільськогосподарської продукції, приймання якої контрактант здійснює безпосередньо у виробника, та продукції, яка доставляється безпосередньо виробником торговельним підприємствам. Решта продукції приймається контрактантом на визначених договором приймальних пунктах, розташованих у межах адміністративного району за місцезнаходженням виробника. При цьому, контрактант зобов'язується оплатити продукцію. Як і стосовно договорів купівлі-продажу і поставки, до договору контрактації застосовуються положення щодо вільних та державних цін і тарифів.

Договір поставки це такий різновид договору, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 ЦК України та ст. 265 Господарського кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм та укладених договорів № 2711МП2 від 27.11.2014р., № 0728МП від 28.07.2014р., № 0530МП від 30.05.2014р., № 0627МП від 27.06.2014р., № 1312-16м від 16.12.2013р., що є предметом даного спору вбачається, що дані договори за правовою природою є договорами поставки, а не договорами контрактації, оскільки сторони договору не є виробником сільськогосподарської продукції та контрактантом.

Беручи до уваги вищезазначене, представником відповідача ОСОБА_5 було невірно застосовано п. 2 ОСОБА_10 Міністрів СРСР від 25.07.1988 № 888.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Натомість, згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13).

Отже, застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України), зокрема, процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (ч. 5 ст. 694 ЦК України), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією (п. 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

При цьому суд зазначає, що до спірних правовідносин застосовуються відповідні Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою ОСОБА_10 міністрів СРСР №888 від 25.07.08 р., оскільки відповідно до постанови Верховної ОСОБА_10 України від 12.09.1991 р. №1545 „Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

У даному випадку Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення не суперечить Конституції і законам України, а тому підлягає застосуванню.

Відповідно до рішення господарського суду Харківської області від 22 грудня 2015 року сума заборгованості, яку ТОВ АПА «Агросвіт» зобовязане сплатити на користь ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» становить 59612746,00 грн. попередньої оплати, 5% штрафу в сумі 2980637,30 грн., пеню в сумі 5811425, 32 грн.

Отже, заборгованість із сплати 5% річних за договорами поставки з урахуванням стягнення за виконавчим провадженням від 16.01.2016 року становить:

за Договором поставки № 2711МП2 від 27.11.2014 року станом на 23.08.2017 року - 1516430 грн.;

за Договором поставки № 0728МП від 28.07.2014 року станом на 23.08.2017 року - 81489,76 грн.;

за Договором поставки № 0530МП від 30.05.2014 року станом на 23.08.2017 року - 835801,75 грн.;

за Договором поставки № 0627МП від 27.06.2014 року станом на 23.08.2017 року - 1946413,79 грн.;

за Договором поставки № 1312-16М від 16.12.2013 року станом на 23.08.2017 року - 903188,42 грн.; (розрахунок додається)

Отже, загальна сума заборгованості із сплати 5% річних за договорами поставки № 2711МП2 від 27.11.2014 року, № 0728МП від 28.07.2014 року, №0530МП від 30.05.2014 року та № 0627МП від 27.06.2014 року, № 1312-16м станом на 23.08.2017 року становить 5283323,72 грн., яка правомірно пред'явлена позивачем до стягнення з відповідача. Розрахунок перевірено судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ста. ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Новаагро України» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова асоціація "Агросвіт" (61002, м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 5, літ. "Б-3", ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66, ) заборгованість зі сплати 5% річних за договором поставки № 2711МП2 від 27.11.2014р., № 0728МП від 28.07.2014р., № 0530МП від 30.05.2014р., № 0627МП від 27.06.2014р. від 27.06.2014р., № 1312-16м від 16.12.2013р. в розмірі 5283323,72 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 79249,85 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_11

справа № 922/3162/17