ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Справа № 912/4264/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіПопікової О.В.,
суддів:Євсікова О.О., Кролевець О.А.,
за участю представників:
від позивача:ОСОБА_4, ордер серії НОМЕР_1 від 23.10.2017р.
від відповідача-1: від відповідача-2: від відповідача-3: від третьої особи:Музичко Р.В., дов. від 15.12.2016р. б/н, Бартощук А.В., дов. від 15.12.2016р. №16/12/15-2 не з'явилися (повідомлено належно), не з'явилися (повідомлено належно), не з'явилися (повідомлено належно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Весна"
на рішення та постановуГосподарського суду Кіровоградської області від 15.03.2017 Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017
у справі №912/4264/16 Господарського суду Кіровоградської області
за позовомОСОБА_7
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів1. Приватного акціонерного товариства "Весна", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю Консультаційно-діагностичний центр "КДЦ", 3. Кіровоградської міської ради Приватний нотаріус Кропивницького (Кіровоградського) міського нотаріального округу Кіровоградської області Задніпряний Олег Анатолійович
провизнання недійсними договорів, скасування записів

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7, Акціонер) звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Весна" (далі - Товариство, ПрАТ "Весна", продавець), Товариства з обмеженою відповідальністю Консультаційно-діагностичний центр "КДЦ" (далі - ТОВ "КДЦ", покупець) та Кіровоградської міської ради про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.09.2016р., укладених між ПрАТ "Весна" та ТОВ "КДЦ" і нотаріально посвідчених за реєстровими №№1352, 1354, 1356, та про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності відповідача-2 на нежитлові приміщення загальною площею 298,6кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_2), 361,9кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_4) та 385,6кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_3) відповідно, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яке (право власності) виникло на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.03.2017 (колегія суддів у складі: Наливайко Є.М., Тимошевська В.В., Шевчук О.Б.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017р. (головуючий суддя Коваль Л.А., судді Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.), позовні вимоги до відповідачів-1, 2 задоволено повністю. Визнано недійсними договори купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.09.2016р., нотаріально посвідчені за реєстровими №№1352, 1354, 1356. У задоволенні позову до Кіровоградської міської ради відмовлено.

Рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій обґрунтовані приписами статей 116, 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 88, 167 Господарського кодексу України, статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", статей 25, 51, 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства" та статей 33, 43, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням яких суди дійшли висновку про доведеність порушення корпоративних прав позивача внаслідок укладення між відповідачем-1 та відповідачем-2 оспорюваних договорів купівлі-продажу, які є правочинами із заінтересованістю, так як посадова особа ПрАТ "Весна" (член наглядової ради ОСОБА_12 станом на 15.09.2016р.) перебував у шлюбі з учасником та директором ТОВ "КДЦ", що вимагало прийняття наглядовою радою та загальними зборами акціонерів Товариства рішень про погодження вчинення цих правочинів чи їх подальше схвалення, проте, відповідні рішення не приймалися ані на момент відчуження нерухомого майна (61,31% від загальної площі будівлі ресторану "Весна" - основного активу ПрАТ "Весна"), ані на час прийняття судом рішення від 15.03.2017р., що є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу. При цьому порушення корпоративних прав ОСОБА_7 вбачається у порушенні права Акціонера на участь в управлінні Товариством, оскільки позивач був позбавлений можливості свого впливу заперечувати проти укладення оспорюваних договорів шляхом голосування на загальних зборах ПрАТ "Весна"; відчуження вказаних об'єктів нерухомості суттєво зменшує розмір прибутку відповідача-1, а, відтак, і знижується розмір частини такого прибутку, яку позивач може одержати у вигляді дивідендів (враховуючи продаж майна з розстроченням платежу аж до вересня 2031р. та основний вид господарської діяльності продавця - передачу нежитлових приміщень в оренду).

Не погодившись з рішенням першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, відповідач-1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема приписів статей 16, 92, 203, 215, 241, 627, 628, 632, 692 Цивільного кодексу України, статей 20, 167 Господарського кодексу України, статей 25, 57, 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства" та статей 1, 12, 33, 34, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України, наголошуючи на недоведеності порушення корпоративних прав позивача, який звернувся в інтересах всіх акціонерів та самого Товариства поза відносинами представництва, оскільки окремі обставини, встановлені судом щодо порушення корпоративних прав позивача, на думку відповідача-1, зводяться лише до ймовірних та можливих порушень його прав у майбутньому, зокрема при вирішенні питання про виплату дивідендів, виплату вартості частини майна товариства при ліквідації тощо. Також заявник вказує на подання позивачем та оцінку судами неналежного доказу (звіту №02-02/17 про ретроспективну оцінку нежитлових приміщень, складеного 03.03.2017р.), який містить суттєві технічні недоліки, а також на неправомірне неприйняття апеляційним судом наданих апелянтом (відповідачем-1) додаткових доказів (заява ОСОБА_12 від 04.08.2016р. про дострокове припинення повноважень члена наглядової ради ПрАТ "Весна", скріплена підписом директора Товариства та його печаткою, висновки (звіти) про оцінку спірного нерухомого майна, які були підготовлені до його відчуження для нотаріального посвідчення договорів та в цілях оподаткування), які спростовують наявність у оспорюваних договорів ознак правочинів із заінтересованістю.

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу просить оскаржувану постанову залишити без змін з мотивів, у ній викладених.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін позивача та відповідача-1, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до пунктів 4.1, 4.17 Статуту Приватного акціонерного товариства "Весна" (далі - Товариство), затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів Товариства від 22.08.2016, протокол № 4 (а.с.36-47, т. 1), статутний капітал Товариства становить 166334 грн. та поділений на 1663340 простих іменних акцій номінальною вартістю 0,10 грн. за одну акцію. Облік прав власності на цінні папери Товариства здійснюється згідно з чинним законодавством України. Документом, що підтверджує право власності на акції Товариства, є виписка з рахунку у цінних паперах, відкритого відповідним акціонером в обраній ним депозитарній установі.

ОСОБА_7 є власником 677764 простих іменних акцій Приватного акціонерного товариства "Весна", що складає 40,747% від їх загальної кількості (відсоток статутного капіталу), що підтверджується випискою про залишки на рахунку в цінних паперах станом на 08.11.2016р., наданою депозитарною установою ПАТ "ОТП Банк" (а.с.20, т. 1).

15.09.2016р. між ПрАТ "Весна" (продавець) та ТОВ "КДЦ" (покупець) укладено договори купівлі-продажу з розстроченням платежу (далі - оспорювані договори) (а.с.44-49, т. 2), а саме:

договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 298,6кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним О.А. 15 вересня 2016р., зареєстровано в реєстрі за номером 1352. Пунктом 2.1 договору визначено, що продаж вказаного нежитлового приміщення за взаємною домовленістю сторін вчинюється за 1261884 грн.;

договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 361,9кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_4, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним О.А. 15 вересня 2016р., зареєстровано в реєстрі за номером 1354. Пунктом 2.1 договору визначено, що продаж вказаного нежитлового приміщення за взаємною домовленістю сторін вчинюється за 1322744 грн.;

договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 385,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним О.А. 15 вересня 2016р., зареєстровано в реєстрі за номером 1356. Пунктом 2.1. договору визначено, що продаж вказаного нежитлового приміщення за взаємною домовленістю сторін вчинюється за 1409368 грн.

Також з п.2.1 цих договорів вбачається, що гроші у сумі 1000000 грн. по кожному договору отримані продавцем від покупця до підписання відповідних договорів, а решту грошових коштів по кожному договору покупець зобов'язується сплатити продавцю до 15.09.2031р.

Відповідно до пункту 1.3 кожного з договорів продавець свідчить, що на момент укладення цього договору вказане нежитлове приміщення не перебуває під арештом чи забороною відчуження, у заставі (в тому числі податковій) не перебуває, не є внеском до статутного капіталу юридичних осіб, права третіх осіб на нього відсутні, відносно нього не укладено будь-яких договорів по відчуженню, нежитлове приміщення не передане в тимчасове чи довічне користування, як юридична адреса не використовується, не є пам'яткою національного або місцевого значення, судові спори щодо нього не ведуться, нежитлове приміщення не є предметом спадкового договору.

Від імені продавця оспорювані договори підписані директором ПрАТ "Весна" Сюр Наталією Вікторівною, від імені покупця - директором ТОВ "КДЦ" ОСОБА_14.

Місцевим та апеляційним господарськими судами також встановлено, що на дату укладення оспорюваних договорів ОСОБА_12 був членом Наглядової ради ПрАТ "Весна", тобто посадовою особою Товариства, що підтверджується повідомленням про зміни у складі посадових осіб Товариства, яке розміщене у загальнодоступній інформаційній базі даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів у мережі Інтернет (а.с.98-100 т. 1). Його дружина - ОСОБА_14 на дату укладення оспорюваних договорів була учасником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю Консультаційно-діагностичний центр "КДЦ", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "КДЦ", складеного станом на 15.09.2016р. (а.с.101-106 т. 1), та від імені цього товариства уклала оспорювані договори. Факт перебування ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у шлюбі підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №9 від 11.01.2017р. (а.с.190 т. 1).

Спір між сторонами виник в зв'язку з тим, що, на думку позивача, внаслідок укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу порушено його корпоративні права, як акціонера ПрАТ "Весна", оскільки ці договори є правочинами із заінтересованістю (заінтересованою особою у вчиненні відповідачем-1 правочинів щодо об'єктів нерухомості є член Наглядової ради ПрАТ "Весна" (посадова особа Товариства) ОСОБА_12, тоді як його дружина ОСОБА_14 на момент укладення оспорюваних договорів була учасником та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "КДЦ" - покупця), а тому рішення про надання згоди на вчинення правочинів із заінтересованістю повинно було бути прийняте наглядовою радою (щодо договору за реєстраційним №1352) та загальними зборами акціонерів ПрАТ "Весна" (щодо договорів за реєстраційними №№1354, 1356), чого зроблено не було, як і не було подальшого схвалення правочину Товариством.

В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновки судів про доведеність належними доказами порушення корпоративних прав позивача внаслідок укладення між відповідачем-1 та відповідачем-2 оспорюваних договорів купівлі-продажу, які є правочинами із заінтересованістю, так як посадова особа ПрАТ "Весна" (член наглядової ради ОСОБА_12 станом на 15.09.2016р.) перебував у шлюбі з учасником та директором ТОВ "КДЦ", що вимагало прийняття наглядовою радою та загальними зборами акціонерів Товариства рішень про погодження вчинення цих правочинів або їх подальше схвалення, проте, відповідні рішення не приймалися ані на момент відчуження нерухомого майна (61,31% від загальної площі будівлі ресторану "Весна" - основного активу ПрАТ "Весна"), ані на час прийняття судом рішення від 15.03.2017р., що є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача-3, суди виходили з того, що судове рішення про визнання недійсними договорів купівлі-продажу є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації права власності ТОВ "КДЦ" (покупця) на нежитлові приміщення загальною площею 298,6 кв.м., 361,9 кв.м., 385,6 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яке (право власності) виникло на підставі оспорюваних договорів, тому в даному випадку в силу приписів закону задоволення позовних вимог в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності відповідача-2 не є необхідним заходом для вчинення відповідної реєстраційної дії.

Проте колегія суддів вважає такі висновки судів передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 84 Господарського процесуального кодексу України резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як роз'яснено в п.п.3.11, 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", статті 22 цього Кодексу не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статті 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54, 57 Господарського процесуального кодексу України, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи). Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2016р. до Господарського суду Кіровоградської області надійшла заява ОСОБА_7 від 20.12.2016р. про уточнення позовних вимог (вх. №36779/16 - а.с.160-169 том 1), у якій раніше заявлені вимоги (викладені у позовній заяві) позивач доповнив вимогами застосувати наслідки недійсності трьох договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.09.2016р., нотаріально посвідчених за реєстровими №№1352, 1354, 1356, а саме шляхом: зобов'язання ПрАТ "Весна" та ТОВ "КДЦ" повернути один одному все, що вони одержали за вказаними договорами; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності відповідача-2 на нежитлові приміщення загальною площею 298,6кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_2), 361,9кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_4) та 385,6кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_3) відповідно, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином позивач, подавши згадану заяву про уточнення позовних вимог, фактично поєднав вимоги про визнання недійсними правочинів купівлі-продажу нерухомого майна та застосування наслідків їх недійсності.

Колегія суддів враховує, що заяву від 20.12.2016р. про уточнення позовних вимог подано ОСОБА_7 до початку розгляду справи по суті (15.03.2017р.), що вбачається з протоколів судового засідання від 21.12.2016р. та від 15.03.2017р. (а.с.173-174 том 1, а.с.233-234 том 2).

Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, не прийняв заяву ОСОБА_7 від 20.12.2016р. про уточнення позовних вимог та не розглядав по суті вимоги (про застосування наслідків недійсності договорів купівлі-продажу), якими були доповнені первісні позовні вимоги у порівнянні зі змістом позовної заяви від 18.11.2016р., як наслідок, не приймав щодо цих позовних вимог рішення у справі, розцінивши заяву позивача про уточнення позовних вимог як інший (новий) позов. Тобто предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій були виключно вміщені у позовній заяві ОСОБА_7 від 18.11.2016р. вимоги первісного змісту (визнання недійсними трьох договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15.09.2016р., укладених між ПрАТ "Весна" та ТОВ "КДЦ" і нотаріально посвідчених за реєстровими №№1352, 1354, 1356, та про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності відповідача-2 на нежитлові приміщення загальною площею 298,6кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_2), 361,9кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_4) та 385,6кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_3) відповідно, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яке (право власності) виникло на підставі зазначених договорів купівлі-продажу).

Як роз'яснено в абзаці 3 п.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 24.10.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України", суд касаційної інстанції не зв'язаний доводами касаційної скарги щодо порушення чи неправильного застосування нижчими судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права та може встановлювати порушення чи неправильне застосування відповідних норм, на які не було посилання в такій скарзі.

Враховуючи наведене касаційна інстанція вважає безпідставним і таким, що порушує процесуальні права позивача, наявне неприйняття судом першої інстанції до розгляду заяви ОСОБА_7 від 20.12.2016р. про уточнення позовних вимог з мотивів її оцінки як нового позову, внаслідок чого залишилися нерозглянутими вимоги про застосування наслідків недійсності оспорюваних договорів купівлі-продажу шляхом зобов'язання відповідачів-1, 2 повернути один одному все одержане за цими договорами, оскільки в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Колегія суддів також не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про те, що судове рішення про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нібито є автоматичною підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації права власності ТОВ "КДЦ" (покупця) на нежитлові приміщення загальною площею 298,6 кв.м., 361,9 кв.м., 385,6 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яке (право власності) виникло на підставі оспорюваних договорів, тому в даному випадку в силу приписів закону задоволення позовних вимог в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності відповідача-2 не є необхідним заходом для вчинення відповідних реєстраційних дій.

Адже за умов відсутності двосторонньої реституції, на застосуванні якої правомірно наполягав позивач у заяві ОСОБА_7 від 20.12.2016р. про уточнення позовних вимог, державний реєстратор може відмовити у скасуванні державної реєстрації права власності покупця на придбані нежитлові приміщення.

На вказані обставини апеляційний суд помилково уваги не звернув.

Крім того, відповідно до ч.1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як роз'яснено в п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття

Колегія суддів зауважує, що всупереч приписам статей 101, 105 Господарського процесуального кодексу України апеляційним судом належним чином не відхилено посилання скаржника на позбавлення його можливості заперечувати в суді першої інстанції проти наданого позивачем лише 15.03.2017р. звіту №02-02/17 від 03.03.2017р. про ретроспективну оцінку нежитлових приміщень, покладеного в основу рішення від 15.03.2017, що, на думку відповідача-1, який не був присутнім у судовому засіданні 15.03.2017р., є обґрунтуванням неможливості надання до місцевого господарського суду додаткових доказів (звітів від 09.09.2016р. про оцінку спірного нерухомого майна, яка (оцінка) проводилась при нотаріальному посвідченні оспорюваних правочинів в цілях оподаткування (а.с.150-154, 190-192 том 3).

З огляду на істотну суперечливість даних щодо вартості відчуженого за оспорюваними договорами майна, зазначеної у звітах від 03.03.2017р. та від 09.09.2016р., виконаних на замовлення позивача та відповідача-1, касаційна інстанція не виключає необхідності призначення відповідної судової експертизи, оскільки у абзаці 3 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що у разі якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Відтак колегія суддів дійшла висновку про порушення місцевим господарським судом приписів статей 22, 84 Господарського процесуального кодексу України, внаслідок чого не було розглянуто об'єднані позовні вимоги в їх сукупності (про визнання недійсними правочинів купівлі-продажу нерухомого майна та застосування наслідків їх недійсності), правомірно заявлені позивачем.

Відповідно до п.3 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що згадані процесуальні порушення (статті 22, 43, 84, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України), які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вбачає правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування рішення та постанови і передачі справи на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області з урахуванням заяви позивача від 20.12.2016р. про уточнення позовних вимог (вх. №36779/16).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Весна" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 15.03.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 у справі №912/4264/16 скасувати.

Справу №912/4264/16 передати на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді: О.О. Євсіков

О.А. Кролевець