КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа№ 910/9045/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Майданевича А.Г.

за участі представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 року у справі № 910/9045/17 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Фізичної особи - ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних у розмірі 29 162, 72 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва 19.07.2017 року у справі № 910/9045/17 позовні вимоги Фізичної особи - ОСОБА_3 задоволено частково:

Присуджено до стягнення Стягнуто з ПАТ «Креді Агріколь Банк» на користь Фізичної особи - ОСОБА_3 3 % річних у розмірі 1 605 грн. 45 коп., інфляційних у розмірі 11 253 грн. 83 коп., пеню у розмірі 14 982 грн. 61 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Креді Агріколь Банк», звернулася до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 року у справі № 910/9045/17 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог Фізичної особи - ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.09.2017.

21.08.2017 від представника позивача надійшло клопотання про долучення відзиву до матеріалів справи, в якому позивач заперечив доводи апеляційної скарги.

18.09.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій він зазначив, що його правова позиція щодо спору міститься в позовній заяві та відзиві, у зв'язку з чим, просив розглянути справу без участі представників позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 розгляд справи відкладено на 03.10.2017.

Представники сторін у судове засідання 03.10.2017 не з'явились, про причини неявки представник відповідача суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву позивача про розгляд справи без участі його представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами без участі представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

23.06.2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (орендар) укладено Договір оренди нежилого приміщення № 1/1, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нежиле приміщення, загальною площею 88,6 кв.м., яке розташоване у будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 9.4 Договору оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 у випадку прострочки орендарем сплати орендної плати більше ніж на місяць орендар сплачує пеню в розмірі 0,1% від належної до сплати суми за кожен день прострочки.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2017 року у справі №910/611/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року, позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 194998 грн. 88 коп., пеню у розмірі 11569 грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 1209 грн. 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 4949 30 коп. та судовий збір у розмірі 3190 грн. 90 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Позов мотивовано тим, що вказане рішення суду було виконано відповідачем лише 24.05.2017 року. Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов Договору та рішення суду, позивач просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» пеню у розмірі 16 303 грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 1 605 грн. 45 коп., інфляційні у розмірі 11 253 грн. 83 коп.

Внаслідок укладення Договору оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2017 року у справі №910/611/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року, яке набрало законної сили, позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 194998 грн. 88 коп., пеню у розмірі 11569 грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 1209 грн. 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 4949 30 коп. та судовий збір у розмірі 3190 грн. 90 коп. В іншій частині позову відмовлено.

На виконання рішення суду від 10.02.2017 року,12 травня 2017 року Господарським судом м. Києва видано Наказ №910/611/17.

Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» було сплачено на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 194 998 грн. 88 коп. 24.05.2017 року, що підтверджується випискою по рахунку Позивача.

Відповідно до норм статей 598 - 609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. В той же час, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2017 року у справі №910/611/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 року по сплаті орендних платежів за період серпень 2016 року - грудень 2016 року та факт наявності заборгованості Відповідача перед Позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість зі сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 року становила 194 998 грн. 88 коп., що є підставою для нарахування Відповідачу 3% річних та інфляційних за період прострочки виконання ним грошового зобов'язання саме з 01.01.2017 року до 24.05.2017 року, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2017 року у справі № 910/611/17 стягнуто 3% річних та інфляційні за загальний період з 16.08.2016 року по 31 грудня 2016 року.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що грошове зобов'язання у відповідача виникло не з рішення суду, а з Договору оренди від 23.06.2014.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних за непогашення основного боргу за загальний період прострочки з 01.01.2017 року до 24.05.2017 року у розмірі 1 605 грн. 45 коп. та інфляційні у розмірі 11 253 грн. 83 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем оплати за Договором оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 року по сплаті орендних платежів за період серпень 2016 року - грудень 2016 року за загальний період прострочки з 01.01.2017 року до 24.05.2017 року у розмірі 1 605 грн. 45 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі, оскільки відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 11 253 грн. 83 коп. за загальний період прострочки з 01.01.2017 р. до 24.05.2017 підлягають задоволенню у заявленому розмірі, оскільки відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню за період прострочки з 01.01.2017 р. до 24.05.2017 р. у розмірі 16 303 грн. 44 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Згідно з п. 9.4 Договору оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 року у випадку прострочки орендарем сплати орендної плати більше ніж на місяць орендар сплачує пеню в розмірі 0,1% від належної до сплати суми за кожен день прострочки.

Як встановлено Судом, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2017 року у справі №910/611/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року, яке набрало законної сили, було стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 пеню у розмірі 11569 грн. 31 коп. за загальний період прострочки з 16.08.2016 року по 31.12.2016 року, а саме: за зобов'язаннями серпня 2016 року з 16.08.2016 р. по 31.12.2016 р., за зобов'язаннями вересня 2016 року з 16.09.2016 р. по 31.12.2016 р., за зобов'язаннями жовтня 2016 року з 18.10.2016 р. по 31.12.2016 р., за зобов'язаннями листопада 2016 року з 16.11.2016 р. по 31.12.2016 р., за зобов'язаннями грудня 2016 року з 16.12.2016 р. по 31.12.2016 р.

За таких підстав, Позивачем вірно визначено період нарахування пені за загальний період прострочення Відповідачем оплати за Договором оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 року по сплаті орендних платежів за період серпень 2016 року - грудень 2016 року саме з 01.01.2017 року до 24.05.2017 року за кожним місяцем окремо відповідно до приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, та яка може обчислюватись, зокрема, у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Таким чином, у зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості з орендної плати, що свідчить про односторонню відмову від виконання зобов'язання, яка договором чи законом не передбачена та має наслідком застосування господарських санкцій, встановлених п. 9.4 Договору оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 року.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, з відповідача на користь позивача відповідно до арифметично правильного розрахунку підлягає стягненню пеня в сумі 14 982 грн. 61 коп. за період з 01.01.2017 р. до 24.05.2017 р., а відповідно вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 року по справі № 910/9045/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/9045/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

А.Г. Майданевич