РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 905/1950/17 25.10.17 р.

За позовом Державного підприємства "Шахта ім М.С. Сургая

до Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця"

про стягнення 8 414,10 грн.,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Цубері Ю.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Поліщук О.І. за довіреністю № б/н від 20.06.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Шахта ім М.С. Сургая" звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця"в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення 8 414,10 грн.

Ухвалою від 31.08.2017 р. справу № 905/1950/17 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

За результатом здійсненого автоматичного розподілу справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою суду від 07.09.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Зеленіною Н.І., розгляд справи призначено на 11.10.2017 р.

04.10.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 11.10.2017 р. представник відповідача подала відзив.

Ухвалою від 11.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 25.10.2017 р.

У судовому засіданні 25.10.2017 р. представник відповідача проти позову заперечила повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з'явився.

У судовому засіданні 25.10.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30.08.2016 р. між Державним підприємством "Шахта ім М.С. Сургая" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Українська Залізниця" (відповідач) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" укладено договір №ДФ/10283 про організацію перевезень вантажів.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору.

Так, 13.02.1017 р. за залізничною накладною №48440903 на станцій Красноармійськ Донецької залізниці зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на адресу ПАТ «ЦЗФ Комсомольська» у залізничних вагонах №№68402775, 657767, 60717477, 68821560 та 48440861 був відправлений вантаж з вугільною продукцією марки Г 0-200, відправник ДП «Шахта ім. М.С. Сургая». Вантаж маркований поздовжньою смугою білого кольору по всій довжині, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу. Зважування вантажу на станції відправлення здійснювалось на вагонних вагах (200 т) Вологість вантажу 6,9%.

При зважуванні вантажу на станції Красноармійськ Донецької залізниці було виявлено недостачу вантажу у вагонах №№68402775, 657767, 60717477, 68821560 та 48440861, що підтверджується відповідними комерційними актами.

Так, згідно комерційних актів:

- №482004/66 недостача складає 2450 кг,

- №482004/67 недостача складає 2650 кг,

- №482004/68 недостача складає 4550 кг,

- №482004/69 недостача складає 3450 кг.

- №482004/70недостача складає 1750 кг.

Таким чином, позивач зазначає, що загальна сума завданої шкоди (недостачі) по вказаним комерційним актам складає 8414,10 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надані належним чином засвідчені документи розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме: підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної та доказів оплати рахунку; крім того, відповідач зазначає, що позивач у даній справі не являється належним, оскільки на накладній відсутній переуступчий напис.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі ст. 114 Статуту, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до ст. ст. 114, 115 Статуту, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

При цьому, судом встановлено, що у матеріалах справи відсутня копія податкової накладної, а у довідках позивача про вартість недостачі не вказано кількість, ціну і вартість відправленого вантажу по кожному з вагонів.

Крім того, ст. 130 Статуту передбачено, що право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають: б) у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Статтею 133 Статуту встановлено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Проте, судом встановлено, що на залізничній накладній відсутній переуступний підпис.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними та спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства "Шахта ім М.С. Сургая" до Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця"в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення 8 414,10 грн.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 03.11.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна