ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2017 р.Справа № 922/2804/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз", м. Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малан Плюс", м. Харків
про стягнення 40442367,20 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 10-654/д від 09.11.2016 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малан Плюс" про стягнення заборгованості за договорами № НП-0067 від 15.01.2016 року, № НП-0135 від 01.02.2016 року, № НП-0253 від 28.02.2016 року, № НП-0284 від 29.02.2016 року, № НП-0326 від 29.02.2016 року в розмірі 40442367,20 грн., з яких сума основного боргу 36755906,23 грн., інфляційні втрати в сумі 3000716,39 грн. та 3% річних в сумі 685774,58 грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.08.2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11.09.2017 року.

Ухвалам господарського суду розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2017 року задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання 06.11.2017 року в режимі відеоконференції.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 06.11.2017 року представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи (вх. № 36313).

Представник позивача в судовому засіданні 06.11.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 06.11.2017 року не з`явився, відзиву на позов, та документів, витребуваних судом не надав, на адресу суду повернулась ухвала від 31.10.2017 року з відміткою пошти "за заявою отримувача". Дану ухвалу було направлено судом на адресу, вказану у витягу з ЄДРПОУ та яка співпадає з адресою, вказаною у витягу.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, відповідно до якої зазначено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Також у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 зазначено, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про належне повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутнього представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані позивачем докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об`єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

24.12.1997 року між НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" та Моментум Енерджи Інтернешнл Інк. було укладено договір №999/97 про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки Андріяшівського газоконденсатного родовища.

06.10.2015 року Моментум Енерджи Інтернешнл Інк. було видано довіреність на ім`я виконавчого директора НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" ОСОБА_2, якому зокрема надано право на укладання будь-якої угоди з метою виконання договору про спільну діяльність, у тому числі договори на продаж і використання виробленої продукції, спільного майна і товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, між НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" (позивач, постачальник) - відповідальним за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору № 999/97 про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов`язану із створенням юридичної особи, з освоєння та розробки родовищ від 24.12.1997 року та ТОВ "Малан Плюс" (відповідач, покупець) було укладено наступні договори поставки нафтопродуктів:

- договір № НП-0067 від 15.01.2016;

- договір №НП-0135 від 01.02.2016;

- договір № НП-0253 від 28.02.2016;

- договір № НП-0284 від 29.02.2016;

- договір № НП-0326 від 29.02.2016.

За умовами цих договорів Покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти, а Постачальник зобовязується передати у власність Покупця нафтопродукти згідно умов договору.

Відповідно до п. 1.2 договорів номенклатура, кількість, ціна нафтопродуктів (Товару) визначаються сторонами у Додаткових угодах до Договору, які є невідємною частиною Договору.

В подальшому сторонами були укладені відповідні додаткові угоди:

- додаткова угода № 1 від 15.01.2016 до договору № НП-0067 від 15.01.2016;

- додаткова угода № 1 від 01.02.2016 до договору № НП-0135 від 01.02.2016;

- додаткова угода № 1 від 28.02.2016 до договору № НП-0253 від 28.02.2016;

- додаткова угода № 1 від 29.02.2016 до договору № НП-0284 від 29.02.2016;

- додаткова угода № 1 від 29.02.2016 до договору № НП-0326 від 29.02.2016,

якими сторони узгодили умови та строк поставки, номенклатуру, кількість та ціну нафтопродуктів (Товару).

Пунктом 2.1.1 договорів передбачена передача нафтопродуктів Покупцю згідно умов, визначених в додаткових угодах, з обовязковим складанням актів прийому-передачі.

Постачальник повністю виконав свої зобовязання, передбачені зазначеними вище договорами поставки нафтопродуктів, що підтверджується відповідними актами прийому- передачі:

- від 15.01.2016 акт № 1 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів № НП-0067 від 15.01.2016 на загальну суму 9 966 000,00 грн. з ПДВ;

- від 29.02.2016 акт № 1 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів № НП-0135 від 01.02.2016 на загальну суму 8 332 831,43 грн. з ПДВ;

- від 29.02.2016 акт № 1 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів № НП-0253 від 28.02.2016 на загальну суму 4 800 240,00 грн. з ПДВ;

- від 29.02.2016 акт № 1 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів № НП-0284 від 29.02.2016 на загальну суму 5 656 434,80 грн. з ПДВ;

- від 29.02.2016 акт № 1 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів № НП-0326 від 29.02.2016 на загальну суму 8 000 400,00 грн. з ПДВ.

Таким чином протягом січня - лютого 2016 року Постачальником було передано Покупцю нафтопродуктів на загальну суму 36 755 906 (тридцять шість мільйонів сімсот пятдесят пять тисяч девятсот шість) грн. 23 коп. з ПДВ.

Також позивачем надано податкові накладні:

- податкова накладна від 15.01.2016 року на суму 9966000,00 грн.;

- податкова накладна від 29.02.2016 року на суму 8332831,43 грн.;

- податкова накладна від 29.02.2016 року на суму 4800240,00 грн.;

- податкова накладна від 29.02.2016 року на суму 5656434,80 грн.;

- податкова накладна від 29.02.2016 року на суму 8000400,00 грн.

Крім того позивачем було надано пояснення в яких зазначено, що дані накладні не оформлювались, оскільки нафтопродукти постачались покупцю на умовах EXW - з резервуарів нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010).

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки проавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2016 між сторонами, було підписано акт звірки взаємних розрахунків, яким Покупець підтвердив наявність у нього перед Постачальником боргу на загальну суму 36 755 906, 23 грн., враховуючи ПДВ.

Порядок розрахунків за поставлені нафтопродукти передбачений п. 5.1 договорів. Згідно з ним Покупець здійснює оплату за Товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31.12.2016 року.

З метою досудового врегулювання спору ПАТ Укрнафта 05.05.2017 направлено ТОВ Малан Плюс претензію № 08-1883 з вимогою погасити існуючу заборгованість в добровільному порядку, яку відповідач залишив без відповіді та оплати, що й стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договорів та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договорами поставки № НП-0067 від 15.01.2016 року; № НП-0135 від 01.02.2016 року, № НП-0253 від 28.02.2016 року; № НП-0284 від 29.02.2016 року; № НП-0326 від 29.02.2016 року у розмірі 36755906,23 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 685774,58 грн. 3% річних та 3000716,39 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 685774,58 грн. 3% річних та 3000716,39 грн. інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малан Плюс" (61070, м. Харків, 1-й Роменський в`їзд, б. 24, р/р 4331 в ПАТ "Приватбанк" м. Дніпропетровськ, МФО 305299, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторовський, 3-5, код ЄДРПОУ 001356,23 грн. основного боргу, 3000716,39 грн. інфляційних втрат, 685774,58 грн. 3% річних та 240000,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

922/2804/17