РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017Справа №910/12851/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння"

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімтек ЛТД"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

1. Приватне акціонерне товариство "Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс"

про визнання недійсним договору

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - Мартиненко О.О. за дов. № 7Д-32 від 14.09.15 р.

від відповідача 1 - Тихомиров Р.Л. за дов. № б/н від 31.12.16 р.

від відповідача 2 - Мастюгін Д.І. - представник за довіреністю

від третьої особи 1 - Хільчук О.П. за дов. № б/н від 24.12.16 р.

від третьої особи 2 - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар", товариства з обмеженою відповідальністю "Лімтек ЛТД" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана", товариства з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс" про визнання недійсним договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 року порушено провадження у справі №910/12851/17.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 договір про відступлення прав вимоги №15112016 від 15.11.2016р. за своєю правовю природою є договором факторингу, який укладено зі сторони відповідача-2 з порушенням вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відповідач-2 не є фінансовою установою в розумінні наданого закону.

Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що спірний договір не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату. Відповідач-2 зазначає, що хоча позивач виступає конкурсним кредитором, оспорюваний договір, як і здійснене процесуальне правонаступництво не зачіпають його права та інтереси. Відсутність порушення прав та інтересів Позивача зумовлене тим, що зміна у справах про банкрутство кредитора з ПАТ «ПУМБ» на ТОВ «Лімтек Лтд»: не тягне за собою збільшення обсягу кредиторських вимог початкового кредитора до боржника та/або поручителя у зв'язку зі зміною особи кредитора; не зменшує обсяг кредиторських вимог позивача до боржника та/або поручителя; не зменшує обсяг прав позивача у справах про банкрутство; не змінює черговості погашення кредиторських вимог та не ставить позивача після заміни особи кредитора на ТОВ «Лімтек Лтд» у становище гірше, ніж те, у якому позивач був до заміни (кредитором виступав ПАТ «ПУМБ»).

Відповідач 1 проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що спірний договір не є договором факторингу, а має ознаки договору купівлі-продажу, де право вимоги є товаром, а сума грошових коштів, які отримало ТОВ «ФК «Авістар» є платою за такий товар.

Третьої особою-2 подано заперечення на позов, в яких зазначено, що оспорюваний договір не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату; оспорюваний договір відповідає приписам чинного законодавства України, заміна особи кредитора не зачіпає інтереси позивача.

Враховуючи наявність доказів належного повідомлення третьої особи-2 про час та місце розгляду справи, надходження від третьої особи-2 відзиву на позов, в якому третя особа-2 просить суд розглядати справу за відсутності її представника, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника третьої особи-2.

В судовому засіданні 24.10.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (далі - первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лімтек ЛТД» (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги №15112016 від 15.11.2016 р., згідно умов якого первісний кредитор за плату відступає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, зокрема, до:

- приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об'єднана» (далі - «Боржник-1» або «Третя особа-1») за Кредитним договором № 1173-КД від 11 квітня 2013 р. з додатковими угодами до нього: № 1 від 24.04.2013 р., № 2 від 03.12.2013 р., № 3 від 11.02.2014 р., № 4 від 11.03.2014р., №5 від 24.04.2014 р., №6 від 25.07.2014 р. (далі - «Кредитний договір»); Договором застави майнових прав № 2078-ЗМП від 26 червня 2014 р. з додатковою угодою №1 від 25.07.2014 р.; Договором застави №2079-ЗМУ (майбутнього врожаю) від 14 липня 2014 р. з додатковою угодою №1 від 25.07.2014р.;

- товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» (далі - «Боржник-2» або «Третя особа-2») за договором поруки № 1200-П від 11 квітня 2013 р., з додатковими угодами до нього: № 1 від 03.12.2013 р., № 2 від 11.02.2014р., № 3 від 11.03.2014 р., № 4 від 24.04.2014 р., № 4/1 від 25.07.2014 р. (далі - «Договір поруки»).

Згідно з п. 1.4. договору про відступлення прав вимоги станом на 14 листопада 2016 р. (включно) загальна сума права вимоги за Кредитним договором та договорами забезпечення, що відступається Первісним кредитором Новому кредитору, становить 7 462 699,14 доларів США та 92 744 791,62 гривні, з яких заборгованість з повернення основної суми кредиту - 4 644 855,26 доларів США; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 2 817 843,88 доларів США; заборгованість зі сплати пені - 85 859 859,53 грн.

Відповідно до п.2.1. даного договору Первісний кредитор та Новий кредитор домовились, що вартість прав вимоги, зазначених в п. 1.1. договору, встановлюється сторонами та становить 5 679 350 грн. 24 коп., яка повинна бути сплачена Новим кредитором відповідно до п. 2.2. договору, а саме в день укладення договору.

Після укладення даного договору та на підставі заяв відповідачів, ухвалою господарського суду Львівської області від 22 березня 2017 р. у справі № 914/1721/15 про банкрутство Боржника-1 було, зокрема, проведено процесуальне правонаступництво та замінено Первісного кредитора та Нового кредитора.

Після внесення змін до реєстру вимог кредиторів у справі № 914/1721/15 кредиторські вимоги Відповідача-2 до Боржника-1 склали 217 642 024,70 грн. - вимоги 4 черги; 85 859 859,53 грн. - вимоги 6 черги; 2 436 грн. - вимоги 1 черги.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.11.2016 р. у справі № 911/2867/15 про банкрутство Боржника-2 на підставі договору про відступлення прав вимоги № 15112016 від 15.11.2016 р. було проведено процесуальне правонаступництво та замінено кредитора ПАТ «Перший український міжнародний банк» () на відповідача-2 в межах кредиторських вимог у сумах: 2436,00 грн. - 1 черга; 270 293 852,22 грн. - 4 черга; 97 855 764,46 грн. - 6 черга.

Після внесення змін до реєстру вимог кредиторів у справі № 911/2867/15 кредиторські вимоги відповідача-2 до боржника-2 склали 290 293 852 грн. - вимоги 4 черги; 97 855 764,46 грн. - вимоги 6 черги; 4 872 грн. - вимоги 1 черги.

ТОВ «Торговий дім «Насіння», яке разом з відповідачем-2 виступає конкурсним кредитором у справі №914/1721/15 про банкрутство боржника-1 та конкурсним кредитором у справі № 911/2867/15 про банкрутство боржника-2, вважає договір про відступлення прав вимоги № 15112016 від 15.11.2016 р., укладений відповідачами недійсним, а свої охоронювані права та інтереси порушеними, в зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Частиною першою статті 1 ГПК України установлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом частин першої, другої та дев'ятої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею; вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Законом; погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, та кратну одній тисячі гривень. Під час визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу не враховуються суми неустойки (штрафу, пені), інші фінансові санкції, моральна шкода, судовий збір у справі про банкрутство, заявлені або сплачені кредиторами в провадженні у справі про банкрутство. До компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; схвалення плану санації боржника в процедурі розпорядження майном; інші питання, передбачені цим Законом. На час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб. Вибори комітету кредиторів проводяться відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті. Кредитор, що має двадцять п'ять і більше відсотків голосів, автоматично включається до складу комітету кредиторів. Під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що позивача визнано кредитором у провадженні про банкрутство третьої особи-1 та третьої особи-2, то участю у зборах кредиторів тих кредиторів, вимоги яких визнано на підставі договору, який не відповідає вимогам закону, прямо порушуються майнові інтереси позивача. За таких обставин позивач вправі звертатися із позовом про визнання Договору недійсним відповідно до положень частини третьої статті 215 ЦК України.

(Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року).

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст.215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

При цьому, згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату(у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст.1079 Цивільного кодексу України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таке ж положення передбачено ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача 2 відсутнє право на надання фінансових послуг, в тому числі факторингу.

За змістом п. 1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №352 від 06.02.2014 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року N 231", до фінансової послуги факторингу відноситься сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, необхідними ознаками для кваліфікації правовідносин як факторингу є, в тому числі, здійснення фінансування клієнта та отримання фактором плати за користування клієнтом грошовими коштами, які надаються під відступлення права вимоги.

В свою чергу, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого попередній кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

Суд зазначає, що відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Цесія - це заміна особи у зобов'язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання. Так, договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

Нормами Цивільного кодексу України не встановлено заборони щодо оплатності договору цесії, сторони самі визначають оплатний він чи безоплатний. Якщо договір цесії є оплатним, то до нього застосовуються положення про договір купівлі-продажу а якщо - безоплатний, то - застосовуються положення про договір дарування.

Суд зазначає, що ознакою факторингової операції є її систематичне виконання суб'єктом господарювання з метою отримання прибутку, тобто по суті здійснення підприємницької діяльності шляхом ведення фінансової діяльності, зокрема укладення факторингових договорів. Аналогічна (як між договором факторингу та оплатним договором цесії) відмінність існує між кредитним договором та договором процентної позики, при цьому остання не заборонена законом при відсутності ліцензії на здійснення фінансової діяльності, якщо така діяльність не є систематичною діяльності юридичної особи з метою отримання прибутку.

Водночас, сторонами не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач 2 систематично з метою отримання прибутку здійснює господарську діяльність вказаного виду (укладає факторингові договори).

При цьому, судом враховано правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 13.04.2016 у справі № 3-238гс16, щодо того, що плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Суд зазначає, що договір відступлення права вимоги може бути безоплатним або оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. Законом не заборонено укладати оплатний договір відступлення права вимоги (якщо він не має ознак договору факторингу) за відсутності ліцензії на здійснення фінансової діяльності.

Зі змісту договору відступлення прав вимоги №15112016 від 15.11.2016р. не вбачається, що виражена у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається, сума є саме платою за передання в розпорядження грошових коштів.

Суд зазначає, що ринкова вартість права вимоги, яке відступається за договором уступки, не обов'язково дорівнює розміру уступленого права вимоги. Так, при визначенні ринкової вартості майнового права (яким є право вимоги) можуть братись до уваги економічні та інші показники (зокрема, можливість фактичного отримання задоволення вимог кредитора боржником (його фінансовий стан), обставини спливу позовної давності щодо вимог, які будуть заявлятись до боржника, наявність способів забезпечення виконання основного зобов'язання, тощо).

Сторонами не доведено суду, що різниця між вартістю уступки за договором відступлення прав вимоги №15112016 від 15.11.2016р., що визначена в п. 2.1 договору, та обсягом (загальною сумою) уступленого права, визначеним у п. 2.1. договору, є платою за користування грошовими коштами, які надаються під відступлення права вимоги, а отже не доведено наявності ознак факторингу в укладеному між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (первісний кредитор, відповідач 1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лімтек ЛТД» (новий кредитор, відповідач 2) договорі відступлення прав вимоги №15112016 від 15.11.2016р.

За наведених обставин, відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним договору відступлення прав вимоги №15112016 від 15.11.2016р.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 07.11.2017