24 жовтня 2017 року Справа № 913/766/17
Провадження № 24/913/766/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Харківської філії, м. Харків
до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації, смт. Новоайдар Луганської області
про стягнення 117 197 грн. 45 коп.
Суддя господарського суду Луганської області Рябцева О.В.
Секретар судового засідання Рвачов О.О.
у засіданні брали участь:
від позивача ОСОБА_1 старший юрисконсульт відділу правового забезпечення Харківської філії, довіреність від 12.12.2016 № 743;
від відповідача представник не прибув.
Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії 27.09.2017 звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості за надані послуги звязку пільговим категоріям населення в сумі 117 197 грн. 45 коп.
На обґрунтування заявленої вимоги позивач вказує, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 позивач надав відповідачу послуги звязку на пільгових умовах населенню смт. Новоайдар, м. Щастя та Новоайдарського району Луганської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширює дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства", на загальну суму 117 197 грн. 45 коп. Відповідач вартість наданих пільговій категорії громадян послуг відповідно до чинного законодавства не вішкодував, у звязку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Відповідач відзивом від 05.10.2017 № 9916 проти заявлених вимог заперечує, оскільки для виникнення цивільно-правових наслідків, передбачених актом цивільного законодавства, необхідне настання іншого юридичного факту чи фактів, зокрема, у вигляді укладення певного договору. Договір про відшкодування витрат на 2016 рік між Управлінням та ПАТ "Укртелеком" не укладався. Враховуючи викладене, що у 2016 році між Управлінням соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації та ПАТ "Укртелеком" не було укладено жодної угоди щодо відшкодування витрат по наданню послуг пільговій категорії громадян і не підписувались акти звірення заборгованості, крім тих, які відображають заборгованість, що виникла у 2015 році, ствердження, що Управлінням соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації не виконується обовязок щодо відшкодування витрат, на думку Управління, не відповідає дійсності. У звязку з тим, що у 2016 році видатки на відшкодування вищезазначених витрат з Державного бюджету не передбачались, Управлінням було розроблено програму місцевого значення для відшкодування витрат підприємствам, що надають телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення. Відповідно до п. 16 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" затвердження програм місцевого значення, як і виділення фінансування на їх реалізацію, відноситься до компетенції районної ради. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову та звільнити Управління від сплати судового збору, оскільки у кошторисі видатків на утримання Управління на 2017 рік не передбачені витрати на сплату зборів, штрафів, пені тощо.
Заявою від 19.10.2017 відповідач просить розглянути справу, призначену на 24.10.2017, без участі представника у звязку з віддаленістю місцезнаходження та відсутністю коштів на проїзд.
Оцінивши надані докази і доводи учасників судового процесу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.
Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.
Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.
Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Харківської філії за період з 01.01.2016 до 31.12.2016 надано послуги звязку на пільгових умовах населенню смт. Новоайдар, м. Щастя та Новоайдарського району Луганської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширює дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства", на загальну суму 117 197 грн. 45 коп.
Статтею 87 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.
Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).
Згідно з п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.
В пункті 2 зазначеної постанови визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.
Відповідно до п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.
Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг смт. Новоайдар, м. Щастя та Новоайдарського району Луганської області є Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації (відповідач), а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню смт. Новоайдар, м. Щастя та Новоайдарського району Луганської області послуг звязку на пільгових умовах, повинен був здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.
З 01.01.2017 внесено зміни до статей 89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких замість субвенцій з державного бюджету на видатки з надання пільг з послуг звязку фінансування пільг здійснюється з місцевих бюджетів.
Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань щодо відшкодування позивачу наданій пільговій категорії населення послуг звязку підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, за формою "2-пільга", затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535.
Крім того, поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" щомісячно передавались відповідачу на USB-флеш-накоплювачі. Списки пільговиків за формою "2-пільга" також щомісячно надавались відповідачу на паперових носіях, однак за доводами позивача, отримувати їх під підпис відповідач відмовлявся.
Відповідач в порушення вимог Бюджетного кодексу України та Порядку № 256, а також вимог, встановлених Порядком перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005 № 20 (в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 № 64 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій"), відповідач протягом 2016 року не здійснював відшкодування позивачу наданих послуг звязку пільговим категоріям населення, в наслідок чого станом на 01.01.2017 утворилася заборгованість в сумі 117 197 грн. 45 коп.
Доказів сплати боргу на час прийняття рішення відповідачем не надано.
Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 3 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 ГК України.
У відповідності з п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".
Відповідно до ст. 19 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг звязку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.
Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено Законами України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", від 23.03.2000 № 1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", від 24.03.1998 № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", від 26.04.2001 № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства". В перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, обовязку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує обовязок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.
Таким чином, законодавство України не передбачає обовязковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.
Відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення смт. Новоайдар, м. Щастя та Новоайдарського району Луганської області, зобовязаний був здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг звязку пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території, за рахунок державних субвенцій.
При цьому, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем, та не може бути підставою для звільнення відповідальності за порушення такого зобовязання шляхом примусового стягнення.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).
Факт неналежного виконання відповідачем зобовязань щодо відшкодування позивачу наданих пільговій категорії населення послуг звязку не спростовано відповідачем та факт надання позивачем послуг підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг.
Суд зазначає, що відсутність субвенцій з Державного бюджету України на надання послуг звязку пільговим категоріям населення та будь-яких рішень органів місцевого самоврядування не спростовують правомірність заявлених позовних вимог, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобовязання зі сплати компенсації пільг.
Частиною 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобовязання.
Положеннями ст. 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади та місцевого самоврядування, а тому самі лише обставини, повязані з фінансуванням установи чи організації з відповідного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обовязку такого органу, який виступає стороною зобовязального правовідношення, від його виконання належним чином.
Таким чином, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг звязку пільговим категоріям населення та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобовязання.
Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Матеріалами справи підтверджується і не спростований відповідачем факт надання послуг звязку пільговим категоріям населення, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги звязку пільговим категоріям населення в сумі 117 197 грн. 45 коп. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, в сумі 1 757 грн. 96 коп. покладається на відповідача.
У судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд
1.Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Харківської філії до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації про стягнення 117 197 грн. 45 коп. задоволити в повному обсязі.
2.Стягнути з Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації, Луганська область, Новоайдарський район, смт. Новоайдар, вул. Банківська, 31, ідентифікаційний код 03196989 на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, бульвар Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766 в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Харків, Нетіченська набережна, 8, ідентифікаційний код 25660766 заборгованості за надані послуги звязку пільговим категоріям населення в сумі 117 197 грн. 45 коп., судовий збір в сумі 1 757 грн. 96 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.
3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
4.Повне рішення складено і підписано - 30.10.2017.
Суддя О.В.Рябцева