ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Справа № 920/1992/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малетича М.М.,

суддів: Сибіги О.М.,

Плюшка І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 року у справі № 920/1992/14 господарського суду Сумської області за Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 39956,02 грн.,

за участю представників:

Позивача: не з'явився,

Відповідача: не з'явився.

В с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк", Позивач) звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, Відповідач) про стягнення 39956,02 грн. заборгованості, з яких: 9582,76 грн. заборгованості по кредиту, 15248,42 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом і 15124,84 грн. пені.

Рішенням господарського суду Сумської області від 06.01.2015 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено повністю.

За наслідками перегляду судового рішення в апеляційному порядку постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 року рішення господарського суду Сумської області від 06.01.2015 року у даній справі було скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

У поданій касаційній скарзі, ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Сторони не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вимогами ПАТ КБ "Приватбанк" у даному спорі, з посиланням на положення ст.ст. 526, 527, 530, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, та на неналежне виконання ФОП ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за договором № SU1ARQ банківського рахунку від 17.10.2006 року, є стягнення 39956,02 грн. заборгованості, з яких: 9582,76 грн. заборгованості по кредиту, 15248,42 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом і 15124,84 грн. пені.

Суд першої інстанції, посилаючись на ст.cт. 526, 549, 550, 610 - 612, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України, умови договору № SU1ARQ банківського рахунку від 17.10.2006 року та представлені докази у справі, встановивши при цьому наявність у ФОП ОСОБА_2 станом на 04.11.2014 року заборгованості по кредиту та заборгованості по відсотках за користування кредитом, яке є підставою для нарахування ПАТ КБ "Приватбанк" пені, вимоги останнього визнав обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повністю.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення даного позову та приймаючи нове рішення - про відмову в позові, з посиланням на ст.cт. 11, 207, 509, 551, 1049, 1054, 1055, 1066, 1069, 1072 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 345 Господарського кодексу України, ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", умови договору №SU1ARQ банківського рахунку від 17.10.2006 року та представлені докази у справі, виходив з того, що сам тільки факт підписання сторонами вказаного договору банківського рахунку, за відсутності анкети-заявки на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок та доказів щодо наявності у Відповідача кредитної заборгованості, ще не свідчить про отримання Відповідачем кредитних коштів, у зв'язку з чим, дійшов висновку про недоведеність Позивачем правових підстав для кредитного обслуговування карткового рахунку Відповідача на умовах овердрафту з дати підписання такого договору.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, оскільки такі, в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, були прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Водночас, згідно п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

При цьому відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

При цьому, за приписами ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Також, частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України ввстановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Крім того, за приписами частин 1, 2 ст. 1069 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як видно з матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, 17.10.2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" (Банк) і ФОП ОСОБА_2 (Клієнт) було укладено договір № SU1ARQ банківського рахунку (далі - Договір), відповідно до умов якого (п.п. 1.1., 1.2.) Банк відкриває Клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України (далі - НБУ) та умов цього договору. За Договором Банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий Клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження відповідача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Банк бере на себе зобов'язання приймати та виконувати розрахункові документи відповідно до чинного законодавства та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку Клієнта, якщо інше не встановлено іншими договорами між Банком та Клієнтом (пункт 2.1.6. Договору).

Відповідно до пункту 2.1.25. Договору у разі потреби, за вимогою Клієнта, Банк зобов'язується здійснювати овердрафтові обслуговування Клієнта, що передбачає проведення його платіжних доручень та платежів, здійснених довіреними особами Клієнта з використанням КПК, понад залишок коштів на поточному (поточних) та картковому (карткових) рахунку (рахунках) Клієнта, відкритому в Банку (далі - поточному рахунку), за рахунок кредитних коштів. Порядок та умови надання Клієнту овердрафту обумовлюється у додатковій угоді до договору банківського рахунку або окремому договору про надання овердрафтового кредиту на поточний або картковий рахунок, що укладений між Клієнтом та Банком.

Також, в п. 2.1.27. Договору сторони встановили, що усі інші відносини між Банком та Клієнтом, не врегульовані цим Договором, вирішуються шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору.

Згідно п. 4.1. Договору за допомогою наданих Банком програмних продуктів Клієнт надає Банку розрахункові документи в електронному вигляді, а також отримує інформацію про стан рахунку (рахунків), відкриття якого передбачене цим Договором.

Відповідно до п. 6.1. Договору його укладено на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і припиняє свою дію відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства.

Крім того, в розділі 7. Договору передбачені додатки до Договору: зведений реєстр тарифів (додаток 1); умови та порядок розміщення грошових коштів на вкладі "підприємницький" (додаток 2); регламент робіт електронних розрахунково-інформаційних програмних продуктів (додаток 3); відомості про електронні цифрові підписи клієнта (додаток 3.1); регламент проведення операцій з іноземною валютою (додаток 4); регламент отримання інформації про стан рахунків засобами мобільного зв'язку (додаток 5); правила користування платіжною карткою (додаток 6); регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок (додаток 7); анкета-заява (додаток 8); акт прийому-передачі платіжних карток Blitz Business і ПІН-конвертів (додаток 9).

Вказаний договір був підписаний сторонами та скріплений печатками сторін і на момент розгляду та вирішення даного спору в суді є чинним і судом недійсним не визнавався.

Додатковою угодою № 7 від 13.12.2007 року до договору банківського рахунку № SU1ARQ від 17.10.2006 року встановлено "Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок" (далі - додаток № 7), пунктом 1.1. якої передбачалось, що Банк за наявності вільних грошових ресурсів зобов'язався здійснювати овердрафтне обслуговування Клієнта на підставі анкети-заявки на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок (додаток № 8 до Договору), що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами Клієнта з використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на картковому рахунку Клієнта № НОМЕР_1, відкритому в Банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п. 1.3. цього додатка, шляхом дебетування картрахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо. Кредитне обслуговування Клієнта здійснюється з дати підписання цього договору та додатків 6, 7, 8 до нього.

Також, пунктом 1.2. вищевказаного додатку № 7 передбачалось, що кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, дебіторської заборгованості, сплати відсотків та винагороди в обговорені цим додатком до договору терміни.

Відповідно до п. 1.3. додатку № 7 ліміт являє собою суму коштів, у межах якої Банк зобов'язується здійснювати оплату платежів довірених осіб Клієнта, проведених із використанням корпоративних платіжних карт, понад залишок коштів на його картковому рахунку. Ліміт установлюється Банком в залежності від кількості корпоративних карт, оформлених на довірених осіб Клієнта і сумарного розміру бланкових лімітів овердрафтового кредитування, що Банк встановлює згідно Анкети-Заявки (додаток № 8 до Договору).

Згідно п. 1.4. додатку № 7 овердрафтове кредитування Клієнта здійснюється Банком у межах ліміту і терміну, встановлених п. 1.3. цього додатка до договору, з періодом безперервного користування кредитом не більше 30 днів. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на картковому рахунку Клієнта під час закриття банківського дня. Зменшення чи зростання заборгованості по кредиту в цей період не впливають на зміну дати початку періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, після закінчення якого на картковому рахунку зафіксоване нульове дебетове сальдо.

Відповідно до п. 1.5. додатку № 7 Клієнт сплачує відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.3. цього додатку.

Також, в п. 1.11. додатку № 7 сторони передбачили, що Клієнт доручає Банку списувати кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту, у межах сум, що підлягають сплаті банку згідно цього додатку до чинного договору, при настанні термінів платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавства порядком, при цьому оформлюється меморіальний ордер, у реквізиті "призначення платежу" якого вказується номер, дата і посилання на пункт 1.11 цього додатку до даного Договору.

Згідно п.п. 2.2., 2.3. додатку № 7 Банк зобов'язується при наявності вільних грошових ресурсів і відсутності розрахункових документів на примусове списання (стягнення) коштів з карткового рахунку Клієнта або накладення арешту, проводити платежі Клієнта понад залишок коштів на його картрахунку в межах ліміту, установленого згідно п.п. 1.3., 1.12.2. і термінів, обумовлених п.п. 1.3., 1.4. цього додатка. Банк проводить овердрафтове обслуговування Клієнта згідно наступного порядку: при здійсненні списань протягом банківського дня і відсутності коштів на картковому рахунку Клієнта, Банк здійснює овердрафтове обслуговування відповідно до умов цього додатку до даного Договору в межах установленого ліміту; за результатами операцій, проведених по картковому рахунку Клієнта протягом банківського дня, перед закриттям банківського дня на картрахунку Клієнта може бути сформоване як кредитове сальдо, так і дебетове сальдо; при закритті банківського дня сформоване дебетове сальдо на картковому рахунку Клієнта фактично є сумою використовуваного Клієнтом кредиту в цей день.

Крім того, в п.п. 3.1., 4.1. додатку № 7 сторони визначили, що за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку Клієнта після закриття банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (тобто від терміну існування непогашеного залишку за кредитом) та складає 16% за користування кредитом протягом 1-3 днів, 19% за користування кредитом протягом 4-7 днів, 23% за користування кредитом протягом 8-15 днів та 26% за користування кредитом протягом 16-30 днів.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється щодня, починаючи з дати утворення на картковому рахунку дебетового сальдо на момент закриття банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Нарахування відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал розрахунку відсотків не включається (п. 3.10. додатку № 7).

Відповідно до п. 5.1. додатку № 7 при порушенні Клієнтом якого-небудь із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 1.5., 1.9., 1.12.1., 3.1., 3.2., 3.3. цього додатка до чинного Договору, термінів повернення кредиту й інших витрат, передбачених п.п. 1.3., 1.4., 1.6., 1.7., 1.8., 1.9., 1.12.1., 1.12.4. цього додатка до чинного договору, винагороди, передбаченого п.п. 1.10., 3.4., 3.5., 3.6. цього додатка до чинного договору, Клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Як було також встановлено судами попередніх інстанцій, укладаючи договір банківського рахунку № SU1ARQ від 17.10.2006 року Відповідач фактично приєднався до "Умов та Правил надання банківських послуг" і "Тарифів Банку", а після укладення додаткової угоди № 7 від 13.12.2007 року, крім того, Відповідач фактично погодився і з наданням йому кредитних коштів, що узгоджується і з приписами частин 1, 2 ст. 1069 Цивільного кодексу України.

При цьому, згідно з "Регламентом надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок", визначеним у додатковій угоді № 7 від 13.12.2007 року, протягом терміну дії додатку № 7 було здійснено овердрафтове кредитування карткового рахунку Відповідача, відкритого відповідно до договору банківського рахунку № SU1ARQ від 17.10.2006 року.

Відповідно до розділу 1. Умов та Правил, розміщених на web-сайті банку www.privatbank.ua, ці правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

Розділом 3.18. Умов та Правил передбачено надання послуги щодо встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок корпоративного клієнта.

У п. 3.18.6.1. Умов та Правил зазначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

При цьому, відповідно до п.п. 3.18.2.2.2., 3.18.2.2.3. та 3.18.2.2.5. Умов та Правил, клієнт зобов'язується проводити погашення кредитного ліміту не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитним лімітом, сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом та повністю повернути кредит в строки, передбачені Правилами.

Згідно п. 3.18.4. Умов та Правил, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.1. Умов та Правил).

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягає обнулінню (п. 3.18.4.1.2. Умов та Правил).

Згідно п. 3.18.4.1.3. Умов та Правил, у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості - порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і Правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Відповідно до п. 3.18.4.4. Умов та Правил, клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту (щомісячна комісія) відповідно до п.п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2., 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг. Клієнт доручає банку здійснювати списання винагороди зі своїх рахунків. Сплата винагороди здійснюється в гривні.

Відповідно до п. 3.18.5.1. Умов та Правил, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами та Правилами (п.п. 3.18.2.2.2., 3.18.4.1., 3.18.4.2., 3.18.4.3.) термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8., 3.18.2.2.3., 3.18.2.3.4., винагороди, передбаченої п.п. 3.18.2.2.5., 3.18.4.4., 3.18.4.5., 3.18.4.6., клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у відсотках річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Як було встановлено судом першої інстанції, в порушення умов додатку № 7 до вказаного договору банківського рахунку надані Банком кредитні кошти, якими Відповідач неодноразово користувався, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку, останній, у визначені додатковою угодою № 7 строки кредитні кошти не повернув і проценти за користування такими коштами не сплатив, у зв'язку з чим, станом на 04.11.2014 року у Відповідача перед Позивачем утворилась заборгованість у розмірі 39956,02 грн., з яких: 9582,76 грн. - заборгованість по кредиту, 15248,42 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом і 15124,84 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

З огляду на такі обставини справи, суд першої інстанції, встановивши факт порушення Відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині повернення кредитних коштів і сплаті процентів за користування кредитом, що фактично Відповідачем належними і допустимими доказами, в розумінні ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, спростовано не було, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог повністю та про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості по кредиту у розмірі 9582,76 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 15248,42 грн. і пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 15124,84 грн.

При цьому, статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати необхідні для цього докази, при цьому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тому, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення, про відмову у позові, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст.ст. 99 та 101 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції під час перегляду судових рішень в апеляційному порядку користується правами, наданими суду першої інстанції та здійснює за наявними у справі і додатково поданими доказами повторний розгляд справи, а також вимог ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу, щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи, та про всебічність, повну і об'єктивність розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, не приділив у повній мірі уваги, як вимогам вищезазначених нормам матеріального права, умовам укладеного між сторонами договору банківського рахунку SU1ARQ від 17.10.2006 року в редакції додаткової угоди № 7 від 13.12.2007 року до Договору, так і обставинам справи.

Зокрема, суд апеляційний інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у позові про стягнення заборгованості, не врахував вищезгаданих приписів частин 1, 2 ст. 1069 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

При цьому, як зазначалось вище, укладенням додаткової угоди № 7 до Договору Відповідач фактично погодився з наданням йому кредитних коштів, що також узгоджується з вищезгаданими приписами ст. 1069 Цивільного кодексу України, а також, з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" і "Тарифів Банку".

Крім того, судом апеляційної інстанції не було враховано і те, що наданими кредитними коштами Відповідач неодноразово користувався, що підтверджується виписками по рахунку, і у встановлені додатковою угодою № 7 строки, вказані кредитні кошти не повернув.

Цим самим, суд апеляційної інстанції припустився неправильних висновків про те, що сам тільки факт підписання сторонами вказаного договору банківського рахунку, за відсутності анкети-заявки на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок ще не свідчить про отримання Відповідачем кредитних коштів, а також, висновків про ненадання Позивачем належних доказів щодо наявності перед ним у Відповідача кредитної заборгованості за Договором.

Щодо строку позовної давності у даному спорі, на що звертав увагу у своїй постанові апеляційний господарський суд, то з урахуванням умов укладеного договору банківського рахунку SU1ARQ від 17.10.2006 року стосовно термінів його дії та умов додаткової угоди № 7 від 13.12.2007 року до даного Договору, а також, виконання таких угод сторонами, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що такий строк у даному випадку пропущено не було.

Згідно ч. 1 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, постанову суду апеляційної інстанції, якою було скасовано рішення суду першої інстанції про відмову у позові, не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому, така підлягає скасуванню.

Водночас, рішення суду першої інстанції про задоволення позову яке було прийнято у повній відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню його без змін.

З огляду на ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення про задоволення позову та стягнення заборгованості, касаційна скарга ПАТ КБ "Приватбанк" про скасування постанови суду апеляційної інстанції підлягає задоволенню, а судові витрати у справі, пов'язані з розглядом касаційної скарги, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на ФОП ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 року скасувати повністю, а рішення господарського суду Сумської області від 06.01.2015 року у справі № 920/1992/14 залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" 2192,40 грн. (дві тисячі сто дев'яносто дві грн. 40 коп.) судового збору, сплаченого за розгляд касаційної скарги.

Зобов'язати господарський суд Сумської області видати відповідний наказ.

Головуючий - суддя Малетич М.М.

Судді Сибіга О.М.

Плюшко І.А.