Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" листопада 2017 р. Справа № 906/854/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Рудик В.Р. - службове посвідчення №033462 від 18.05.2015

від відповідача: 1: Шваб М.Д. - начальник;

відповідача 2: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави

до 1) Овруцького міжрайонного управління водного господарства;

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання недійсним договору №2 від 01.06.2017 та зобов'язання повернути земельну ділянку водного фонду і водний об'єкт

Заступник прокурора Житомирської області звернувся з позовом до суду в інтересах держави з вимогою визнати недійсним договір №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с.Словечно, укладеного між Овруцьким міжрайонним управлінням водного господарства та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повернути Овруцькому міжрайонному управлінню водного господарства земельну ділянку водного фонду, розташовану за межами с.Словечно, Овруцького району, Житомирської області, Словечанської сільської ради площею 62,8813га, а також водний об'єкт розташований на ній, площею водного дзеркала 52,8137га.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на приховування відповідачами факту укладання ними договору оренди земельної ділянки водного фонду та водного об'єкту, розташованого на ній, під підписаним останніми договором №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с.Словечно. При цьому, прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що у 1-го відповідача відсутні повноваження на передачу в оренду земельної ділянки водного фонду в комплексі з водним об'єктом, що є підставою визнання оспорюваного договору недійсним.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник 1-го відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву №01-527 від 12.10.2017. Крім того, надав письмове звернення №427 від 27.10.2017 сільського голови Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області, в якому повідомляється, що спірна водойма перебуває в задовільному стані, що покращує екологічний стан річки Словечна, дає змогу поліпшувати експлуатацію соціально-побутової сфери сільських населених пунктів, забезпечувати протиповеневий захист від шкідливої дії вод території Словечанської сільської ради; місцеве населення, при цьому, має вільний доступ до водойми для відпочинку, любительського рибальства та напування тварин.

2-ий відповідач у засіданні суду проти позову також заперечив у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення прокурора, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2017 між Овруцьким міжрайонним управлінням водного господарства (Сторона 1, 1-ий відповідач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Сторона 2, 2-ий відповідач) укладено договір №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с.Словечно (далі - Договір) (а.с. 19-22).

Пунктом 1.1 Договору визначено його предмет, а саме: у зв'язку з обмеженим фінансуванням бюджетних коштів на утримання в належному стані та здійснення заходів для екологічного оздоровлення водного об'єкту розташованої за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області Словечанської сільської ради площею 62,8813га, площею водного дзеркала 52,8137га, Сторона 1 замовляє послугу по оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану та поліпшення якості води, а Сторона 2 надає послугу шляхом вселення у водний об'єкт рослиноїдних риб меліорантів у комбінації (полікультури) відповідної структури.

Послуги здійснюються на водному об'єкті, розташованому за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області, площею 62,8813га, площею водного дзеркала 52,8137га.

Відповідно до п.2.1 Договору Сторона 1 зобов'язується:

2.1.1 Здійснювати заходи для екологічного оздоровлення водного об'єкту с.Словечно.

2.1.2 Вести постійний нагляд за технічним станом водойми та гідротехнічних споруд, обстежувати їх згідно Положення про проведення планово-попереджувальних ремонтів.

2.1.3 Проводити спостереження за рівнем води у водоймі та контролювати виконання заходів по технічній експлуатації водного об'єкту.

Сторона 2 згідно п.2.1 Договору зобов'язується:

2.2.1 Вселити рослиноїдні риби меліоранти у повній комбінації (полікультури) відповідної структури "Рибоводного-біологічного обґрунтування та проведення оцінки посадки необхідної чисельності риб-меліорантів для забезпечення процесів експлуатації водойми, розташованої за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області, площею 62,8813га, площею водного дзеркала 52,8137га для здійснення біологічного очищення та видалення з водойми надлишкової біомаси шляхом її утилізації та поліпшити якість води.

2.2.2 Щорічно розробляти програму робіт по заходах, спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану водойми, а саме - щільності посадки рибопосадкового матеріалу та результатів вирощування.

2.2.3 Здійснювати рибопосадковий матеріал у присутності представників Сторони 1, склавши при цьому акт зариблення.

2.2.4 Самостійно регулювати поголів'я вселеного рибопосадкового матеріалу.

2.2.5 Дотримуватись режиму господарювання на водному об'єкті відповідно до чинного законодавства України, не допускаючи порушень технологічної цільності гідротехнічного комплексу та процесу його функціонування.

2.2.6 Забезпечити на землях водного фонду:

- санітарної та епідеміологічної обстановки;

- додержання природоохоронного законодавства;

- усунення наслідків господарської діяльності (забруднення водойми, його дна та прилеглих територій).

2.2.7 Не проводити будівництва будь-яких споруд (окрім гідротехнічних та гідрометричних за згодою Сторони 1).

2.2.8 Організувати рибозахист та охорону на водному об'єкті та прилеглих землях водного фонду за власний рахунок.

2.2.9 Дотримуватись правил спортивно-любительського рибальства.

2.2.10 Щомісячно до 29 числа поточного місяця зі Стороною 1 проводити розрахунки.

За змістом п.2.3 Договору Сторона 1 має право:

2.3.1 Вільного доступу до проведення нагляду за технічним станом водного об'єкту, його раціональним використанням, обстеженням згідно Положення про проведення планово-попереджувальних ремонтів, взяття аналізу води, гідрологічних замірів.

2.3.2 Ініціювання припинення договірних відносин у разі:

- використання водного об'єкту за призначенням;

- невиконання умов договору по вселенню рибопосадкового матеріалу у певній комбінації (полікультури) відповідної структури;

- наявність заборгованості перед Стороною 2.

Відповідно до п.2.4 Сторона 2 має право:

2.4.1 Вирощене поголів'я рибопосадкового матеріалу відловлювати та реалізовувати.

2.4.2 При вирощенні риби керуватись "Рибоводно-біологічним обґрунтуванням та проведенням оцінки посадки необхідної чисельності риб-меліорантів для забезпечення процесів експлуатації водойми розташованої за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області площею 62,8813га, площею водного дзеркала 52,8137га", погодженим зі Стороною 1.

Згідно п.3.1 Договору оплату Сторона 2 проводить Стороні 1 щомісячно в повному обсязі згідно додатку №1 та додатку №2.

Оплата за Договором переглядається Стороною 1 та змінюється у зв'язку зі зміною нормативів ставок податків і зборів. При цьому сторони укладають додаткову угоду (п.3.2 Договору).

Згідно п.5.1 Договору останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом 3-х років.

Прокурор, посилаючись на приховування відповідачами факту укладання ними договору оренди земельної ділянки водного фонду та водного об'єкту, розташованого на ній, під підписаним останніми договором №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с.Словечно, а також на те, що у 1-го відповідача відсутні повноваження на передачу в оренду земельної ділянки водного фонду в комплексі з водним об'єктом, звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договору №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с.Словечно, укладеного між Овруцьким міжрайонним управлінням водного господарства та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 повернути Овруцькому міжрайонному управлінню водного господарства земельну ділянку водного фонду, розташовану за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області, Словечанської сільської ради площею 62,8813га, а також водний об'єкт розташований на ній, площею водного дзеркала 52,8137га.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, за змістом абзацу 5 пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним" передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як зазначено у пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Варто зауважити, що згідно зі ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов'язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

Пленум Верховного суду України в п.25 постанови №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до пунктів 1, 7 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на цих підставах вирішувати справи. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом.

Суд дійшов висновку, що правовідносини між відповідачами у справі виникли на підставі договору №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с.Словечно, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

За змістом ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст.6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України, водночас. визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Так, згідно умов оспорюваного договору 2-ий відповідач зобов'язався, зокрема, вселити рослиноїдні риби меліоранти у повній комбінації (полікультури) відповідної структури "Рибоводного-біологічного обґрунтування та проведення оцінки посадки необхідної чисельності риб-меліорантів для забезпечення процесів експлуатації водойми, розташованої за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області, площею 62,8813га, площею водного дзеркала 52,8137га для здійснення біологічного очищення та видалення з водойми надлишкової біомаси шляхом її утилізації та поліпшити якість води; щорічно розробляти програму робіт по заходах, спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану водойми, а саме - щільності посадки рибопосадкового матеріалу та результатів вирощування; здійснювати рибопосадковий матеріал у присутності представників Сторони 1; самостійно регулювати поголів'я вселеного рибопосадкового матеріалу; організувати рибозахист та охорону на водному об'єкті та прилеглих землях водного фонду за власний рахунок.

При цьому, варто зауважити, що як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 26.09.2017, одним з видів господарської діяльності 2-го відповідача за значено "Прісноводне рибництво (аквакультура)" (а.с. 26-27).

Водночас, відповідно до ст.1 Закону України "Про аквакультуру" суб'єкти аквакультури - юридичні чи фізичні особи, які здійснюють рибогосподарську діяльність у сфері аквакультури відповідно до цього Закону.

Комплекс заходів, спрямованих на о п т и м і з а ц і ю п о к а з н и к і в г і д р о л о г і ч н о г о , г і д р о х і м і ч н о г о , гідробіологічного режимів та підвищення біологічної продуктивності в о д н и х о б ' є к т і в (їх частин), рибогосподарських технологічних водойм, поліпшення умов природного відтворення та якісного складу гідробіонтів з метою їх збереження та раціонального використання є рибогосподарською меліорацією (ст.1 Закону України "Про аквакультуру").

За змістом ч.1 ст.18 Закону України "Про аквакультуру" рибогосподарська меліорація водних об'єктів (їх частин), рибогосподарських технологічних водойм здійснюється з метою цілеспрямованого підвищення їх біологічної продуктивності, поліпшення умов існування об'єктів аквакультури, поліпшення їх кількісних та якісних характеристик, регулювання чисельності малоцінних для товарного виробництва гідробіонтів.

Як судом зазначалося вище, у п.1.1 Договору сторони передбачили, що предметом даного договору є замовлення Стороною 1 Стороні 2 саме п о с л у г и з о п т и м і з а ц і ї г і д р о л о г і ч н о г о , г і д р о х і м і ч н о г о с т а н у т а п о л і п ш е н н я я к о с т і в о д и (шляхом вселення у водний об'єкт рослиноїдних риб меліорантів у комбінації (полікультури) відповідної структури).

При цьому, за змістом ч.1 ст.5 Закону України "Про аквакультуру" суб'єкти аквакультури мають право:

- на користування рибогосподарськими водними об'єктами (їх частинами), рибогосподарськими технологічними водоймами, акваторією (водним простором) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України, землями водного фонду для здійснення аквакультури;

- на власність об'єктів аквакультури та продукції аквакультури, а також отримання доходу від їх реалізації;

- на проведення робіт з рибогосподарської меліорації водних об'єктів (їх частин), які використовуються для цілей аквакультури.

Так, 2-ий відповідач як суб'єкт аквакультури згідно умов пп.2.4.1 Договору має право вирощене поголів'я рибопосадкового матеріалу відловлювати та реалізовувати.

З огляду на викладене вище, оспорюваний договір має ознаки договору про надання послуг.

Судом критично оцінюються доводи прокурора щодо фактичного укладення відповідачами 01.06.2017 договору оренди земельної ділянки водного фонду, враховуючи наступне.

Правова природа відносин оренди земельних ділянок, зокрема, і водного фонду, передбачає фактичну передачу об'єкту оренди орендодавцем орендарю, що юридично оформлюється відповідним актом приймання-передачі такого об'єкту.

Проте, прокурором не надано доказів на підтвердження передання 1-им відповідачем 2-му відповідачу земельної ділянки водного фонду Словечанської сільської ради, розташованої за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області, площею 62,8813га, а також водного об'єкту, розташованого на ній, площею водного дзеркала 52,8137га, в оренду, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Також, варто зазначити, що за змістом ст.17 Закону України "Про оренду землі" об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації будь-якого речового права 2-го відповідача на спірну земельну ділянку водного фонду.

Крім того, однією з істотних умов договору оренди землі згідно ст.15 Закону України "Про оренду землі" є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме - відповідних платіжних доручень, податок на землю, зокрема, і після укладення оспорюваного договору, вносилась не ФОП ОСОБА_3, а Овруцьким міжрайонним управлінням водного господарства (а.с. 80-87).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що прокурором за заявленими вимогами про визнання спірного договору недійсним не доведено, а матеріалами справи та дійсними обставинами справи спростовано наявність правових підстав для застосування положень ст.235 Цивільного кодексу України.

Таким чином, проаналізувавши норми діючого законодавства, матеріали справи, суд вважає необґрунтованими твердження прокурора, що спірний договір за своєю правовою природою є договором оренди земель водного фонду та водного об'єкту, оскільки предметом спірного договору не є правовідносини щодо володіння або користування об'єктом договору. Доказів на підтвердження цього факту прокурором не надано.

Щодо вимоги прокурора про застосування наслідків недійсності правочину, зобов'язавши Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повернути Овруцькому міжрайонному управлінню водного господарства земельну ділянку водного фонду Словечанської сільської ради, розташовану за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області, площею 62,8813га, а також водний об'єкт, розташований на ній, площею водного дзеркала 52,8137га, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи, що вказана вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним договору №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с. Словечно, в задоволені якої судом відмовлено, вона також не підлягає задоволенню.

Окрім того, варто зазначити, що відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ст.ст.2, 29 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Разом з тим, суд не вбачає у спірних правовідносинах порушення або загрози порушення інтересів держави, оскільки умовами оспорюваного договору не порушено прав на інтересів ні постійного землекористувача спірної земельної ділянки, яким є Овруцьке міжрайонне управління водного господарства, ні будь-якого державного органу чи органу місцевого самоврядування. Натомість, до матеріалів справи подано письмове звернення №427 від 27.10.2017 сільського голови Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області, в якому повідомляється, що спірна водойма перебуває в задовільному стані, що покращує екологічний стан річки Словечна, дає змогу поліпшувати експлуатацію соціально-побутової сфери сільських населених пунктів, забезпечувати протиповеневий захист від шкідливої дії вод території Словечанської сільської ради; місцеве населення, при цьому, має вільний доступ до водойми для відпочинку, любительського рибальства та напування тварин (а.с. 111).

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відтак, суд вважає, що за зазначених у позові змісту інтересів держави, наведених доводів щодо обставин вчинення порушення відповідачами вимог чинного законодавства та з урахуванням фактичних обставин справи, прокурор не довів підстав для визнання недійсним договору №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с.Словечно, укладеного між Овруцьким міжрайонним управлінням водного господарства та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 повернути Овруцькому міжрайонному управлінню водного господарства земельну ділянку водного фонду, розташовану за межами с.Словечно Овруцького району Житомирської області, Словечанської сільської ради площею 62,8813га, а також водний об'єкт, розташований на ній, площею водного дзеркала 52,8137га.

Отже, наведені вище обставини у своїй сукупності, а також норми ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, зокрема - справедливість, добросовісність та розумність, дають підстави не погодитися з доводами прокурора щодо порушення інтересів держави у зв`язку з укладенням договору №2 від 01.06.2017 про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водного об'єкту с.Словечно.

Таким чином, суд відмовляє прокурору в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.11.17

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу