РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 918/33/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

Від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 22.05.2017р.

Від відповідача - ОСОБА_2 , договір-угода б/н, від 25.04.2017р.

ОСОБА_3, паспорт (СР 130222, від 04.12.1996р.)

ОСОБА_4, довіреність б/н, від 15.08.2017о

Від третьої особи 1: ОСОБА_5, довіреність № 4201/02/11-17, від 05.07.2017р.

Від третьої особи 2: представник не з'явився.

Від третьої особи 3: ОСОБА_6, довіреність б/н.

Від третьої особи 4: представник не з'явився.

Від третьої особи 5: представник не з'явився

Від третьої особи 6: представник не з'явився

Від третьої особи 7: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_8 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України на рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.17р. у справі № 918/33/17 (суддя Політика Н.А.)

за позовом ОСОБА_8 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_9 сільської ради

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_10 Міністрів України,

2. ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України,

3. Рівненської обласної державної адміністрації,

4. Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області,

5. Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації,

6. Дубровицької районної державної адміністрації,

7. ОСОБА_8 акціонерного товариства "Рівнегаз"

про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 18 977 738,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_9 сільської ради (далі відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_10 Міністрів України (третя особа 1), ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України (третя особа 2), Рівненська обласна державна адміністрація (третя особа 3), Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (третя особа 4), Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації (третя особа 5), Дубровицька районна державна адміністрація (третя особа 6), про стягнення заборгованості в сумі 18 977 738 грн. 14 коп., з яких: 9 139 799 грн. 30 коп. основний борг, 800 107 грн. 02 коп. 3% річних, 9 037 831 грн. 82 коп. інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15.03.2017 року (т.1, а.с. 193-200) у задоволенні позовних вимог відмовлено. В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що при укладенні договору від 15 березня 2011 року № 14/566/11 відповідач обґрунтовано розраховував на наявність фінансової можливості виконати умови цього договору щодо повернення позивачу коштів у звязку з виділенням відповідних асигнувань з Державного бюджету України на виконання вищенаведених норм, що прямо передбачали відшкодування забудовнику (інвестору) витрат на будівництво обєктів газопостачання. Крім того, судом взято до уваги умови договору, з яких вбачається здійснення фінансування діяльності відповідача виключно з державного бюджету, та обставини, що підтверджують відсутність надходжень на рахунок відповідача субвенцій з Державного бюджету на виконання умов вказаного договору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою (т.1, а.с.210-218) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.2017 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з»ясував та встановив обставини, що мають значення для справи, виклав висновки у рішенні, які не відповідають обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Скаржник зокрема, не погоджується із посиланням суду на умови п. 2.3.13 спірного договору щодо фінансування діяльності відповідача з державного бюджету та вказує, що зі змісту додаткової угоди від 28.01.2012 №1 до договору вбачається, що сторони не передбачали повернення замовником коштів за рахунок державного бюджету. Крім того, фінансування ОСОБА_9 сільської ради здійснюється не лише за рахунок коштів Державного бюджету України, а й за рахунок місцевого бюджету (який складається із загального і спеціального фондів), і сторони, укладаючи відповідний договір, (в редакції додаткової угоди від 28.05.2012 №1) були вільні у визначенні його умов та положень.

Апелянт також не погоджується із посиланням суду першої інстанції на положення ч.ч.2,3 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» та ст..179 Господарського кодексу України, які діяли на момент укладення договору. Вказує, що при цьому суд не врахував зміст додаткової угоди від 28.05.2012 №1 та не взяв до уваги ту обставину, що позивач не є споживачем у розумінні вищевказаних статей, так як не отримує природний газ і не використовує його для власних потреб.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково застосував положення ч.1 ст.23, ч.4 ст. 48 та п.20 ч.1 ст. 116 Бюджетного кодексу України до спірних правовідносин. Зокрема, зазначає, що Бюджетний кодекс регулює відносини, які виникли у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, а також визначають правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу. Разом з тим, місцевий бюджет є самостійним, і дії відповідача не суперечили положенням бюджетного кодексу України.

Обгрунтовуючи свої заперечення, позивач посилається на правові позиції Вищого господарського суду України, викладені у постановах від 24.12.2014 у справі № 906/404/17 та від 15.02.2017 у справі № 915/1295/15, у яких вказано, що відсутність у сторони необхідних коштів та відсутність фінансування з Державного бюджету не є обставинами, що звільняють її від виконання зобов»язання, з огляду на ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/33/17 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. (т.1, а.с.208).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 26 квітня 2017 р. на 11.40 год. (т.1, а.с. 209).

25.04.2017 від третьої особи 6 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними у оспорюваному рішенні та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.2017 у справі № 918/33/17 без змін (т.2, а.с.1-4). Крім того, вказує, що при розгляді спору необхідно першочергово звернути увагу на норми спеціального законодавства, а не лише на загальне зобов»язальне право, так як договір та додаткова угода укладені між бюджетним установами та на виконання чітко визначених актів законодавства, які діяли на той час.

В судовому засіданні 26.04.2017р представник позивача - ОСОБА_12, апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у скарзі. Вважає, що рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповно з'ясовано та встановлено обставини, що мають значення для справи.

Представники відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили та заявили клопотання про зупинення провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.2017р. по справі № 918/33/17 до вирішення справи за позовом ОСОБА_9 сільської ради про визнання додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 року недійсною.

Представники третіх осіб - ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_14, проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення в обгрунтування своїх правових позицій.

Водночас представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Дубровицької районної державної адміністрації, не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомленні належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Колегія суддів відхилила клопотання представників відповідача про зупинення провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.2017р. по справі № 918/33/17 до вирішення справи за позовом ОСОБА_9 сільської ради про визнання додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 року недійсною.

Розгляд справи відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України на 24.05.2017 року на 12.00 год. (т.2, а.с.21-22).

12.05.2017 на адресу суду надійшло клопотання третьої особи 5 про розгляд справи за її відсутності (т.2, а.с. 32).

22.05.2017 на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача (апелянта), у яких останній зазначає, що фінансування об»єктів газопостачання здійснювалось з власних коштів компанії на поворотній основі (т.2, а.с. 34-48).

В судовому засіданні від 24.05.2017р представник позивача апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі. При цьому зазначила, що ПАТ НАК "Нафтогаз України" на виконання договору №14/566/11 від 15.03.2011 перерахувало відповідачу ОСОБА_15 сільській раді 9164313 грн. власних коштів. Підтвердженням тієї обставини, що кошти належали компанії, є виписки з банківських рахунків, які є у матеріалах справи.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення по суті справи. При цьому відповідачем зазначено, що після будівництва підвідного газопроводу останній передано по акту-прийому передачі до ОСОБА_8 акціонерного товариства "Рівнегаз", тобто майно по договору №14/566/11 перейшло не до сільської ради, а до держави. Кошти на будівництво підвідного газопроводу ОСОБА_9 сільська рада отримувала через Управління Державної казначейської служби у Рівненській області.

Представники третіх осіб - ОСОБА_13, ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення в обгрунтування своїх правових позицій.

Водночас представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департаменту з питань будівництва та архітектури та Дубровицької районної державної адміністрації, не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень. Разом з тим, від представника Департаменту з питань будівництва та архітектури до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, у зв"язку із неможливістю з"явитись у судове засідання.

Ухвалою суду від 24.05.2017, з метою повного та всебічного з"ясування всіх обставин справи, в тому числі щодо вчинення відповідачем заходів щодо передачі газопроводів до державної власності, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Публічне акціонерне товариство "Рівнегаз", розгляд справи відкладено на 21.06.2017 року на 10.30 год. (т.2, а.с. 51-53).

20.06.2017 на електронну пошту Рівненського апеляційного господарського суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України надійшли письмові пояснення у справі, у яких останнє зазначає, що розпорядження №1001-р не встановлено механізм повернення замовниками будівництва коштів НАК "Нафтогаз України", профінансованих останнім на добудову об"єктів". Разом з тим, Міненерговугілля здійснює на сьогоднішній день заходи щодо виконання протоколу наради щодо реалізації Розпорядження №1001-р, яка відбулася 29.12.2016 і якою утворена робоча група для опрацювання механізмів компенсації витрат на будівництво об"єктів газопостачання замовниками споруджених газопроводів та порядку передачі таких об"єктів у державну власність (т.2, а.с. 67-70).

21.06.2017 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: листа НАК "Нафтогаз України" від 07.06.2017 №11-4606/115-17 з додатками щодо фінансування будівництва з власних коштів компанії; звіту про результати проведення процедур відкритих і двоступеневих торгів від 31.05.2011 №1; уточненого переліку об"єктів газопостачання, спорудження яких пропонується здійснити у 2012 році за фінансової участі НАК "Нафтогаз України" по Рівненській області (т.2, а.с. 72-101).

21.06.2017 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від третьої особи ОСОБА_8 акціонерного товариства "Рівнегаз" надійшли письмові пояснення із додатками, у яких останнім зазначено, що на виконання Розпорядження №1001-р після введення побудованих газопроводів в експлуатацію здійснювалась їх передача у державну власність та передача на баланс ПАТ "Рівнегаз" з метою здійснення їх експлуатації на виконання вимог Правил безпеки систем газопостачання (т.2, а.с. 102-117)..

В судовому засіданні від 21.06.2017р представник позивача - ОСОБА_12, апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Представники відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення по суті справи. При цьому відповідачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують проведення будівництва газопроводів через процедуру державних закупівель, а також доказів прийняття закінчених будівництвом газопроводів в експлуатацію та передачі їх у державну власність.

Представники третіх осіб - ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення в обгрунтування своїх правових позицій. При цьому звернули увагу суду на вимоги статті 48 Бюджетного кодексу України, відповідно до якого є недійсними ті договори, які укладені з перевищенням повноважень або за відсутності асигнувань.

Представники третьої особи 7 ОСОБА_7 та ОСОБА_16 зазначили, що газопроводи перебувають у державній власності, знаходяться на балансі ПАТ "Рівнегаз" як організації, що їх обслуговує, ремонтує. Вказали, що між ПАТ "Рівнегаз" та колишнім ОСОБА_11 палива та енергетики України були укладені договори на користування та утримання газопроводів, у тому числі газопроводу, збудованого ОСОБА_9 сільською радою.

Водночас представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Ухвалою суду від 21.06.2017 розгляд справи відкладено на 16.08.2017 на 11.30 год. (т.2, а.с.136-138).

16.08.2017р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (електронна пошта) від Дубровицької районної державної адміністраці (т.2, а.с. 156-157).

16.08.2017р. надійшло клопотання (нарочно) від ОСОБА_8 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (т.2, а.с. 158-159).

В судовому засіданні від 16.08.2017р. представник апелянта апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі. Подане клопотання підтримала у повному обсязі, зазначила, що при виготовленні повного тексту апеляційної скарги від 22.03.2017р (№ 50/05-423) скаржником в прохальній частині помилково зазначено, що сума судового збору за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню на користь Компанії, в той час як платником виступила Філія "ЦМГС".

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення по суті справи. При цьому відповідачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Представник третьої особи 1 та представники третьої особи 7 проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення в обгрунтування своїх правових позицій.

Водночас представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Рівненської обласної державної адміністрації, Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації, Дубровицької районної державної адміністрації, не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Ухвалою суду від 16.08.2017 розгляд справи відкладено на 12.09.2017 на 11.30 год. (т.2, а.с.164-166).

31.08.2017 на адресу суду надійшла інформація від третьої особи 4 про те, що субвенція з Державного бюджету України на добудову об»єкта газопостачання «Підвідний газопровід високого тиску від АГРС м.Дубровиця до сіл ОСОБА_1 та Ясинець Дубровицького району Рівненської області» за 2011 рік не виділялася (т.2, а.с. 175-176).

12.09.2017р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (електронна пошта) від Дубровицької районної державної адміністрації (т.2, а.с. 180)..

12.09.2017р. надійшли пояснення на виконання вимог ухвали від 16.08.2017 року у справі № 918/33/17 від ОСОБА_8 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (т.2, а.с 181-182)..

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації, Дубровицької районної державної адміністрації, не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Ухвалою суду від 12.09.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.10.2017.

02.10.2017р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення від ОСОБА_8 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В судовому засіданні від 03.10.2017р. представник апелянта апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі. Вважає, що рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповно з'ясовано та встановлено обставини, що мають значення для справи.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення по суті справи.

Представник третьої особи 1 та представник третьої особи 7 проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення в обгрунтування своїх правових позицій.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації, Дубровицької районної державної адміністрації, не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Водночас представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 03.10.2017 строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справ відкладено на 24.10.2017 на 10.00 год. (т.2, а.с. 204).

У судовому засіданні, яке відбулось 24.10.2017 представник апелянта апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення по суті справи.

Представник третьої особи 1 та представник третьої особи 7 проти апеляційної скарги заперечили та надали пояснення в обгрунтування своїх правових позицій.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації, Дубровицької районної державної адміністрації, не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Присутні у судовому засіданні представники сторін у справі не заперечили щодо розгляду апеляційної скарги без участі представників третьої особи 2, третьої особи 3, третьої особи 4, третьої особи 5, третьої особи 6.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, містяться письмові пояснення третіх осіб, що не прибули в судове засідання, в яких викладена їх позиція, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу за відсутності вищевказаних представників, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2011 року між Компанією та ОСОБА_9 сільською радою був укладений договір № 14/566/11, за умовами якого позивач відповідно до Розпорядження ОСОБА_10 Міністрів України від 26 серпня 2009 року № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів" (далі Розпорядження) та на умовах цього договору, на підставі затвердженого рішенням правління позивача "Переліку об'єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та графіку фінансування спорудження об'єкта газопостачання, здійснює фінансування добудови (будівництва обєкта газопостачання): "Підвідний газопровід високого тиску від АГРС м. Дубровиця до сіл ОСОБА_1 та Ясинець Дубровицького району Рівненської області", а замовник зобов'язується здійснити добудову (будівництво) об'єкта, забезпечити передачу його, як цілісного обєкта у державну власність та введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами договору, та повернути грошові кошти, отримані від Компанії на добудову (будівництво) об'єкта.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками даних юридичних осіб.

Судом також встановлено, що 28 травня 2012 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору, в якій дійшли згоди викласти окремі пункти цього договору у новій редакції.

Загальний обсяг фінансування за цим договором склав 9 164 313 грн. 00 коп. (пункт 3.1 договору, у редакції додаткової угоди від 28 травня 2012 року № 1).

Згідно пунктом 2.1.1 договору Компанія зобовязана при наявності фінансової можливості здійснити фінансування добудови (будівництва) обєкта в обсягах, передбачених фінансовим планом позивача на відповідний період.

Водночас за змістом вказаного пункту договору в редакції додаткової угоди від 28 травня 2012 року № 1 Компанія зобовязана при наявності фінансової можливості здійснити фінансування добудови обєкта за рахунок власних коштів (не коштів державного бюджету) в обсягах, передбачених фінансовим планом Нафтогазу на відповідний період, згідно з Додатком 1. Фінансування здійснюється шляхом банківських переказів грошових коштів на рахунок Замовника або іншими способами, що не суперечать діючому законодавству України.

У відповідності до пункту 2.3.1 договору (в редакції додаткової угоди від 28 травня 2012 року № 1) замовник зобовязаний забезпечити виконання всіх належних дій для добудови обєкта у відповідності до діючого законодавства України та умов договору, в тому числі отримання необхідних дозвільних документів та розробку проектно-кошторисної та іншої документації, надання підтверджуючих документів щодо права власності замовника на інші частки обєкта та введення в експлуатацію обєкта і передачу його у державну власність до сфери управління ОСОБА_11 енергетики та вугільної промисловості України на баланс відповідного спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації, яке здійснює ліцензійну діяльність на території розташування обєкта, згідно з діючим законодавством України.

У разі неможливості виконання договірних зобовязань повідомити Нафтогаз протягом 3 (трьох) робочих днів з дати виникнення обставин, що перешкоджають виконанню договору, з обов'язковим зазначенням цих обставин, для прийняття спільного з Нафтогазом рішення щодо подальшого виконання договору (пункт 2.3.9 договору в редакції додаткової угоди від 28 травня 2012 року № 1).

Пунктами 2.3.14 та 2.3.15 договору (в редакції додаткової угоди від 28 травня 2012 року № 1) сторони визначили, що замовник зобовязаний своєчасно здійснити всі необхідні дії для отримання компенсації витрат на добудову обєкта газопостачання для забезпечення повернення Нафтогазу в установлений даним договором термін суми грошових коштів, перерахованих ним на добудову обєкта газопостачання та протягом року, наступного за роком введення обєкта в експлуатацію, та повернути Нафтогазу шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову обєкта.

У пункті 4.5 договору сторони дійшли згоди, що замовник несе повну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору.

За змістом до пункту 7.1 договору (у редакції додаткової угоди від 28 травня 2012 року № 1) цей договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками, і діє до повного повернення Компанії суми грошових коштів, перерахованих позивачем в якості фінансування добудови об'єкта згідно з договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання щодо фінансування добудови (будівництва) об'єкта газопостачання, які передбачені вищенаведеним договором та додатковою угодою до нього від 28 травня 2012 року № 1, виконав у повному обсязі, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 9 164 313 грн. 00 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень (а.с. 27, 30, 33, 36).

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що 15 жовтня 2013 року сума невикористаних Радою грошових коштів у розмірі 24 513 грн. 70 коп. була повернута Компанії відповідачем, що підтверджується копією відповідної виписки з банківського рахунку позивача та не заперечувалося представниками сторін у судових засіданнях.

У відповідності до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Рівненській області від 14 вересня 2012 року за № РВ2, підвідний газопровід високого тиску від АГРС м. Дубровиця до сіл ОСОБА_1 та Ясинець Дубровицького району Рівненської області був збудований та введений в експлуатацію.

Таким чином, вищезазначений договір в частині фінансування будівництва та в частині побудови обєкта та введення його в експлуатацію було виконано повністю.

Проте з матеріалів справи вбачається, що як станом на 31 грудня 2013 року (останній день року, наступного за роком введення обєкта побудови в експлуатацію), так і на час розгляду цієї справи Компанії не повернуто кошти в сумі 9 139 799 грн. 30 коп. (з урахуванням повернутих позивачу коштів в сумі 24 513 грн. 70 коп.), отримані на добудову підвідного газопроводу високого тиску відповідно до договору від 15 березня 2011 року № 14/566/11 та додаткової угоди від 28 травня 2012 року № 1 до нього.

Колегія суддів, розглядаючи позовні вимоги, вважає за необхідне врахувати наступні положення законодавства.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Договір № 14/566/11 від 11.03.2011р., як вбачається з його змісту, укладений сторонами на виконання розпорядження ОСОБА_10 Міністрів України від 26.08.2009р. № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів" із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням ОСОБА_10 Міністрів України від 13.09.2010р. № 1881-р.

У відповідності до даного Розпорядження для забезпечення добудови газопроводів:

- Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";

- замовник будівництва газопроводів (за договором Сільська рада) здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов'язаних із завершенням їх будівництва, згідно із законодавством;

- Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міські держадміністрації сприяють відведенню земельних ділянок для добудови газопроводів та підготовці необхідних дозвільних документів, а також введенню добудованих газопроводів в експлуатацію та передачі їх у державну власність.

Згідно ст. 12 ГК України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Серед основних засобів регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання визначено державне замовлення.

Статтею 13 ГК України визначено, що державне замовлення є засобом державного регулювання економіки шляхом формування на договірній (контрактній) основі складу та обсягів продукції (робіт, послуг), необхідної для пріоритетних державних потреб, розміщення державних контрактів на поставку (закупівлю) цієї продукції (виконання робіт, надання послуг) серед суб'єктів господарювання, незалежно від їх форми власності.

Договір за державним замовленням (державний контракт) - це договір, укладений державним замовником від імені держави з суб'єктом господарювання - виконавцем державного замовлення, в якому визначаються економічні та правові зобов'язання сторін і регулюються їх господарські відносини.

Виходячи зі змісту, розпорядження № 1001-р від 26.08.2009р. (із змінами і доповненнями) є державним завданням, яке встановлено ОСОБА_10 Міністрів, з метою виконання якого укладено між сторонами у справі договір № 14/566/11 від 15.03.2011.

При цьому специфікою договорів, укладених на виконання державного замовлення, виходячи з норм ст.ст. 12, 13, 183 ГК України, є те, що держава гарантує оплату за такими контрактами, що узгоджується з п. 3 Розпорядження № 1001-р, яким замовник будівництва газопроводів здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт, послуг, пов"язаних з завершенням будівництва.

Також судом звертається увага на те, що у відповідності до ч.1, 2 ст. 183 ГК України, договори за державним замовленням укладаються між визначеними законом суб'єктами господарювання - виконавцями державного замовлення та державними замовниками, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов'язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення. Держава в особі ОСОБА_10 Міністрів України виступає гарантом за зобов'язаннями державних замовників.

Тому згідно розпорядження та аналізу договору як такого, що укладений за державним замовленням, ОСОБА_9 сільська рада (відповідач) є стороною договору - замовником, уповноваженим від імені держави на його укладення.

Додатковою угодою № 1 від 28.05.2012р. до договору № 14/566/11 від 15.03.2011р. сторонами було внесено зміни до основного договору, в частині прав та обов"язків Нафтогазу та замовника, а також загального обсягу фінансування.

Зокрема, сторонами було змінено п. 2.3.15 договору, за новою редакцією якого на Замовника покладено обов"язок протягом року, наступного за роком введення Об"єкта в експлуатацію, повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову газопроводу та п. 4.7, за новою редакцією якого невиконання Замовником п. 2.3.15 договору через відсутність бюджетного фінансування у зв"язку з відхиленням ОСОБА_10 Міністрів України пропозиції щодо включення до державного бюджету видатків на погашення заборгованості замовника перед Нафтогазом не може бути підставою для нарахування Нафтогазом пені та штрафів та звернення до суду, проте не позбавляє Замовника обов"язку повернути Нафтогазу кошти, отримані згідно з договором.

Саме ці умови договору позивач визначає підставою позовних вимог, оскільки ними зобов"язано Сільську раду провести повний розрахунок в частині повернення коштів наданих позивачем на фінансування добудови газопроводу за відлсутності бюджетного фінансування.

Аналізуючи дані умови угоди, суд прийшов до висновку про їх недійсність з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Як було встановлено, договір між сторонами укладено на виконання розпоряджень уряду, при цьому додаткова угода не змінила правової природи даного договору, а лише покликана була конкретизувати певні умови. Водночас визначаючи зобов"язаною стороною за договором, укладеним на виконання державного завдання, відповідача, було змінено природу самого правочину. В даних правовідносинах відповідача слід вважати особою, яку держава уповноважила на укладення такої угоди, покладаючи на неї окремі обов"язки в частині організації та виконання договору, водночас держава була й залишилася гарантом за зобов"язаннями державних замовників, що узгоджується з п. 3 Розпорядження, згідно якого замовник будівництва газопроводів здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов'язаних із завершенням їх будівництва, згідно із законодавством.

Про участь держави у даних правовідносинах свідчить узгодження НАК "Нафтогаз" з Рівненською обласною державною адміністрацією переліку об"єктів газопостачання, спорудження яких пропонується здійснити за участі позивача у справі (т. 2 , а.с. 84-99).

Матеріалами справи підтверджено організацію та проведення сільською радою процедури відкритих торгів для визначення особи підрядника виконання робіт по добудові газопроводу, джерелом фінансування закупівлі у звіті про результати проведення процедур відкритих і двоступеневих торгів зазначено - державні кошти (т. 2 а.с. 119-130).

На виконання розпорядження КМ України від 26.08.2009р. № 1001-р та рішення сільської ради № 133, за участю уповноважених представників ПАТ "Рівнегаз" та Сільської ради підписано акт від 09.10.2012р. приймання передачі газопроводу у державну власність на баланс ПАТ "Рівнегаз", затверджений Головою Дубровицької райдержадміністрації (т.2 а.с. 114-116).

Також на виконання п 4 Розпорядження № 1001-р прийнято розпорядження голови Рівненської облдержадміністрації від 25.05.2012 № 256 "Про передачу об"єктів газопостачання у державну власність", згідно з яким управління з питань будівництва та архітектури облдержадміністрації та районні державні адміністрації спільно з органами місцевого самоврядування повинні вжити заходів щодо забезпечення передачі у державну власність до сфери управління Міненергетики та вугільної промисловості на баланс ПАТ "Рівнегаз" об"єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачається фінансова участь НАК "Нафтогаз" після вводу їх в експлуатацію. А також у встановленому законодавством порядку підготувати документи щодо внесення змін до бюджетних призначень та розроблення бюджетних запитів на забезпечення бюджетних видатків для розрахунків з НАК "Нафтогаз".

У відповідності до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Рівненській області від 14 вересня 2012 року за № РВ2, підвідний газопровід високого тиску від АГРС м. Дубровиця до сіл ОСОБА_1 та Ясинець Дубровицького району Рівненської області був збудований та введений в експлуатацію.

Згідно рішення відповідача № 133 від 08.10.2012р. підвідний газопровід високого тиску від м. Дубровиця до сіл ОСОБА_1 та Ясинець Дубровицького району з балансовою вартістю 9 164 313 грн. вирішено безоплатно передати Дубровицькому управлінню по експлуатації газового господарства ПАТ "Рівнегаз" (т. 2 а.с. 113).

Таким чином, сільською радою виконано умови договору щодо сприяння оформлення документації, залучення підрядника, прийняття в експлуатацію та передачу у державну власність частини газопроводу, будівництво якого профінансовано позивачем, в повному обсязі.

Причому дані дії вчинялися відповідачем за участі інших державних органів виконавчої влади. А тому твердження позивача, що даний договір регулює виключно господарські відносини, що склалися між ним та відповідачем є помилковим, оскільки учасником даних правовідносин є держава, від імені якої у даних правовідносинах діяла сілька рада.

Також колегія не погоджується з твердженням позивача, що відповідач є Замовником у даному правочині, а отже і зобов"язаною стороною у правовідносинах. На думку суду, сільську раду не можна вважати Замовником у значенні цього поняття, що зустрічається в визначеннях окремих видів господарських зобов"язань, оскільки в даному випадку сільська рада, на відміну від "замовника" у звичайному значенні, не набуває будь-якого права на результати робіт, а є лише строною, зобов"язаною вчинити дії для передачі результату будівництва (частини газопроводу) державі у власність.

Отже, враховуючи той факт, що правочин між сторонами укладено на виконання державного замовлення (розпорядження КМ № 1001-р), результати робіт, профінансовані позивачем за умовами правочину, перейшли у державну власність, зобов"язаною стороною у таких правовідносинах, слід вважати державу. А тому зміни в договір, що передбачають покладення обов"язку з повернення коштів на відповідача є порушенням ст.ст. 12, 13, 183 ГК України та бюджетного законодавства, оскільки дані витрати місцевого бюджету не передбачалися, не погоджені в установленому законом порядку.

Положеннями статті 2 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на момент укладення спірного договору, визначено, що бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Пунктом 3 частини п'ятої статті 22 цього кодексу встановлено, що головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет).

Частиною першою статті 23 наведеного кодексу передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Постановою ОСОБА_10 Міністрів України від 06.02.2012 року № 106 затверджено Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій, згідно п. 3 якого субвенція надається для забезпечення здійснення відповідних заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих адміністративно-територіальних одиниць та спрямовується, зокрема, на проведення робіт з газифікації. Надання субвенції здійснюється в обсягах, передбачених законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Головним розпорядником субвенції є ОСОБА_11 фінансів України (п.п. 2, 5 Порядку).

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 48 Бюджетного кодексу розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно пункту 20 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу встановлено, що порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме - взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України.

За змістом наявної у матеріалах справи копії листа ОСОБА_11 фінансів України від 26 вересня 2014 року № 31-06310-06-21/24873 (а.с. 151) взяття бюджетних зобовязань без відповідних асигнувань є порушенням бюджетного законодавства. За період з 2009 по 2014 роки Законами України Про Державний бюджет України не передбачалося повернення коштів Компанії за добудову обєктів газифікації.

Положеннями частини 1-ї статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а згідно частини 1-ї статті 215 наведеного кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином зміни до договору в частині покладення обов"язку на відповідача щодо повернення коштів, наданих для виконання робіт по добудові газопроводу, у разі відсутності бюджетного фінансування, є прийняттям сількою радою зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань, а тому підлягають визнанню недійсними, як такі, що суперечать вимогам закону.

На підставі наведеного, застосовуючи норму ст. 83 ГПК України, якою суду надано право визнати недійсним повністю або в частині, пов"язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, суд визнає недійсним п. 2.3.15 та п. 4.7 додаткової угоди № 1 від 28.05.2012р. до договору № 14/566/11 від 15.03.2011р.

За загальним правилом, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю (ст. 215 ЦК України), а тому підстави для задоволення позову в частині стягнення коштів з сільської ради відсутні.

Також судом проаналізовано рішення Європейського суду з прав людини від 10.03.2011 у справі "Сук проти України", надане позивачем, та вважає його таким, що не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки вони різняться обставинами. Так у рішенні Європейський суд постановив порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки національними судами проігноровано вимоги ст. 28 ЗУ "Про бюджетну систему", яка забороняла внесення змін до законодавства ЗУ "Про державний бюджет", також судом встановлено, що відсутність коштів не може бути підставою для невиконання зобов"язань.

У даній справі суд прийшов до висновку, що зобов"язаною за правочином є держава, а переведення обов"язку держави на територіальну громаду в особі сільської ради не відповідає вимогам закону.

У зв"язку з чим суд зазначає, що кошти НАК "Нафтогазу", виділені на фінансування добудови газопроводу, підлягають поверненню, водночас виключно в порядку та у спосіб, визначений державою, в особі ОСОБА_10 Міністрів України, на виконання власного розпорядження № 1001-р.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 83, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 22.03.17р. на рішення Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2017 року у справі №918/33/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 15 березня 2017 року у справі № 918/33/17 залишити без змін.

Визнати недійсними п. 2.3.15 та п. 4.7 додаткової угоди № 1 від 28.05.2012р. до договору № 14/566/11 від 15.03.2011р., укладеної між НАК "Нафтогаз України" та ОСОБА_9 сільською радою Дубровицького району Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №918/33/17 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.