РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017Справа №5011-2/9409-2012

За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт"Бориспіль"

до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

за участю Прокуратури Київської області

про стягнення 31 800 000,00 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Щиголь М.В., за довіреністю;

від відповідача: Загрійчук С.С., за довіреністю;

від прокуратури: Бургела В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про стягнення 31 800 000 грн. за Договором № 1494.1 від 11.03.2010р. мультивалютного рахунку.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору банківського мультивалютного рахунку № 1494.1 від 11.03.2010 в частині виконання переказу в сумі 31 800 00 грн. згідно платіжних доручень позивача № 6 від 12.06.2012, № 7 від 22.06.2012 та № 9 від 03.07.2012.

Ухвалою від 13.07.2012р. Господарським судом міста Києва за вищевказаним позовом порушено провадження у справі.

Від позивача 06.08.2012р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання про фіксування судового процесу технічними засобами.

Також представником позивача в судовому засіданні 28.08.2012р. надано документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Від відповідача 28.08.2012р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 28.08.2012р. судом було оголошено перерву на 04.09.2012р.

Ухвалою від 04.09.2012р. суд зупинив провадження у даній справі №5011-2/9409-2012 до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2012р. по справі №5011-35/3889-2012.

Від позивача 09.01.2012р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки постановою від 24.12.2012р. Київський апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2012р. по справі №5011-35/3889-2012.

Ухвалою від 14.01.2013р. суд поновив провадження у справі, розгляд справи призначив на 05.02.2013р. та зобов'язав сторони надати суду пояснення по суті спору.

Від позивача 04.02.2013р. через відділ діловодства суду надійшли пояснення по суті спору; представником відповідача в судовому засіданні 05.02.2013р. було подано клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 05.02.2013р. судом було оголошено перерву на 07.02.2013р.

Від позивача 06.02.2013р. через відділ діловодства суду надійшло заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі; від відповідача 07.02.2013р. - відзив на позов.

Ухвалою від 07.02.13р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням або іншим процесуальним документом, прийнятим за результатами розгляду справи № 5011-8/15343-2012.

18.09.13р. через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 07.10.13 р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 29.10.13 р.

14.10.13р. від прокуратури надійшло повідомлення про вступ у справу.

29.10.13р. через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

29.10.13р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали.

В судовому засіданні 29.10.13 р. оголошено перерву до 05.11.13 р.

05.11.13р. відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Розпорядженням Заступника Голови господарського суду міста Києва Бойка Р.В. від 05.11.13 р. у зв'язку з лікарняним судді ОСОБА_6. справу передано для розгляду судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою від 05.11.13р. суддя Літвінова М.Є. прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду на 26.11.13р.

Розпорядженням в.о. голови Господарського суду міста Києва від 12.11.2013р., після виходу судді ОСОБА_6. з лікарняного та з метою дотримання процесуальних строків, було вирішено передати дану справу для розгляду від судді Літвінової М.Є. до судді ОСОБА_6.

В судовому засіданні 26.11.13р. оголошено перерву до 17.12.13р.

Ухвалою від 17.12.13р. зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням або іншим процесуальним документом, прийнятим Господарським судом міста Києва за результатами розгляду справи № 910/20787/13.

15.08.14р. через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про зміну предмету позову та клопотання про поновлення провадження по справі.

Ухвалою від 18.08.2014 р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.09.2014 р.

В судовому засіданні 16.09.2014 р. оголошено перерву до 02.10.2014 р.

02.10.2014 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі та клопотання про зупинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що в проваджені Київського апеляційного господарського суду розглядаються дві судові справи по оспорюванню Договору строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи.

Ухвалою від 02.10.14р. розгляд справи відкладено на 09.10.14р.

07.10.14р. через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

На підставі ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні 09.10.14р. оголошено перерву до 16.10.14р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2014 провадження у даній справі №5011-2/9409-2012 було зупинено до набрання законної сили рішенням або іншим процесуальним документом, прийнятим Київським апеляційним господарським судом за результатами розгляду справ № 5011-8/15343-2012 та 911/2277/14.

Згідно з Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/158 від 17.01.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 5011-2/9409-2012 у зв'язку з звільненням судді ОСОБА_6., за результатами якого зазначену справу передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 справа № 5011-2/9409-2012 була прийнята до свого провадження суддею Грєховою О.А.

З метою отримання інформації від сторін щодо усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, судом 19.01.2017 та 07.08.2017 було направлено учасникам судового процесу запити, які залишені останніми без відповіді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2012 провадження у справі було поновлено, розгляд справи призначено на 09.10.2017.

05.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником прокуратури було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 09.10.2017 представник позивача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представники відповідача з'явився та подав письмові пояснення.

Представник прокуратури у судове засідання 09.10.2017 з'явився.

У судовому засіданні 09.10.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 30.10.2017.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Предметом позову є матеріально-правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12р. "Про судове рішення" зміна предмета або підстав позову за заявою позивача допустима лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та якщо при цьому не порушено процесуальних прав відповідача, передбачених статтями 22 і 23 ГПК, і відповідачеві було надано можливість подання доказів щодо нового предмета або підстав позову та наведення його доводів у судовому засіданні. Волевиявлення позивача повинно викладатись у письмовій формі.

Таким чином, розглянувши в судовому засіданні 30.10.2017 подану позивачем заяву, враховуючи, що зміна предмета позову є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує процесуальні права відповідача, передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, вищевказана заява про зміну предмета позову прийнята судом до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення по справі з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні подав письмові пояснення, надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

Представник прокуратури у судове засідання 30.10.2017 з'явився та надав усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судових засідань, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.10.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Родовід банк» (далі - банк, відповідач) та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - клієнт, позивач) було укладено Договір банківського мультивалютного рахунку № 1494.1 (далі - Договір), за умовами якого, банк відкриває клієнту поточний мультивалютний рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті України (далі - рахунок) для зберігання коштів клієнтів та зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта за цим рахунком за плату, встановлену в розділі 3 цього договору, відповідно до чинного законодавства, банківських правил (нормативно-правових актів Національного банку України, внутрішніх положень банку тощо) та умов цього договору, а клієнт зобов'язується здійснювати операції за рахунком відповідно до вимог чинного законодавства України, банківських правил та умов цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, клієнт здійснює операції за рахунком на підставі платіжних інструментів, включаючи розрахунково-касові документи, які передбачені чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п. 2.2 Договору, клієнт надає розрахункові документи до банку на паперових носіях або у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи програмно-технічний комплекс «Клієнт-Банк». Обслуговування рахунку та здійснення операцій за рахунком за електронними розрахунковими документами та спеціальними платіжними засобами (платіжними картками тощо) здійснюється банком на підставі окремих договорів, що укладаються між банком та клієнтом.

Згідно п. 2.3 Договору переказ та списання коштів з рахунку клієнта здійснюється банком з урахуванням залишку на початок дня та поточних надходжень на його рахунок протягом операційного дня.

У відповідності до п. 2.5 Договору розрахунково-касові документи банк приймає та виконує в день їх надходження за умови, що вони були надані в період операційного часу, який встановлюється для кожної валюти окремо, з урахуванням умов п. 2.8 цього договору.

Як зазначає позивач, керуючись п. 2.2 Договору, ним було подано до банку два екземпляри оригіналів платіжних доручень № 6 від 12.06.2012 на суму 10 000 000 грн., № 7 від 22.06.2012 на суму 20 000 000 грн. та № 9 від 03.07.2012 на суму 1 800 000 грн.

Однак, всі платіжні доручення було повернуто банком без виконання на підставі порушення клієнтом п. 2.5 та п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ № 22 від 21.01.2004.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що клієнтом під час складання та подачі платіжних доручень було дотримано вимоги додатка 8 до Інструкції, а тому банк неправомірно відмовив клієнту в оплаті даних платіжних доручень.

Враховуючи викладене, позивач з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд зобов'язати відповідача виконати умови Договору та платіжне доручення № 9 від 03.07.2012, а саме: здійснити списання грошових коштів у сумі 1 800 000 грн. з рахунку Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» і виконати платіж на рахунок Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» № АБ «Укргазбанк» у м.Києві, МФО 320478, ) за призначенням: для виплати заробітної плати працівникам без ПДВ.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Так, у відповідності до п. 1. ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1089 Цивільного кодексу України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Частиною 3 статті 1090 Цивільного кодексу України визначено, що платіжне доручення платника приймається банком до виконання за умови, що сума платіжного доручення не перевищує суми грошових коштів на рахунку платника, якщо інше не встановлено договором між платником і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1091 Цивільного кодексу України, банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 1092 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього кодексу та закону.

У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення, у зв'язку з порушенням правил розрахункових операцій виконуючим банком відповідальність може бути покладена судом на цей банк.

Відповідно до п. 8.4. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність", безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Частинами 1 і 2 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

У відповідності до п.1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, встановлений законодавством України.

Пунктом 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", та п. 2.19 вищезазначеної Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, він виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного робочого дня.

Як вбачається з матеріалів справи позивач подав до банку два екземпляри оригіналу платіжного доручення № 9 від 03.07.2012 на суму 1 800 000,00 грн. із призначенням платежу: «перерахування коштів на поточний рахунок для подальшої виплати заробітної плати працівникам без ПДВ.

Банком платіжне доручення було повернено 05.07.2012 без виконання з відміткою банку про порушення пунктів 2.5 та 2.15, гл. 2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21.01.04 № 22 (далі - Інструкція), та зазначено про невірно заповнені реквізити.

Так, відповідно до п. 2.4 Інструкції банк перевіряє відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів, крім інкасових доручень (розпоряджень), вимогам додатка 8 до цієї Інструкції:

банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника", "Код банку платника", а також "М. П." та "Підписи платника" (якщо згідно з формою документа вимагається їх заповнення).

Відповідно до п. 2.5 Інструкції якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12 та додатка 8 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 12.11 глави 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 2.15 Інструкції, порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Відповідно до п. 5.2.3 Договору банк зобов'язаний у разі оформлення клієнтом розрахунково-касових документів з порушенням норм чинного законодавства України та банківських правил, у тому числі і ті, які викликають сумнів з приводу відповідності підпису, печатки, які відображені у картці із зразками підписів, мотивовано повернути їх Клієнту.

При цьому, незважаючи на повернення платіжного доручення № 9 від 03.07.2012 на суму 1 800 000,00 грн. у зв'язку із неналежним його оформленням ДП «МА «Бориспіль» не подавав більше до банку платіжних доручень про перерахування вказаної суми.

Таким чином, нормами чинного законодавства, зокрема п.п. 2.4, 2.5, 2.15 глави 2, додатку 8 Інструкції, п. 18.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валюта, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, а також умовами договору, який укладено між банком та клієнтом, а саме п. 5.1.7, п. 5.2.3, п. 5.3.2 договору № 1494.1 банківського мультивалютного рахунку від 11.03.2010 р. передбачено обов'язок банків щодо перевірки належного оформлення розрахункових документів, зокрема відповідності заповнення реквізитів тим, які заявлені у картці із зразками підписів та відбитку печатки, і відповідно обов'язок банків щодо повернення розрахункових документів у випадку неправильного заповнення реквізитів, в тому числі при виникненні сумнівів щодо невідповідності реквізитів "Підписи платника" та "М.П." тим, які заявлені у картці із зразками підписів та відбитку печатки.

Разом з тим, як вже зазначалось судом, за умовами Договору, банк відкрив позивачу рахунок № НОМЕР_2.

При цьому, з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 9 від 03.07.2012 на суму 1 800 000,00 грн., вбачається, позивач просив перерахувати гроші з рахунку № НОМЕР_2.

Однак, як встановлено судом, постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 по справі № 911/2277/14, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.12.2014, за позовом АТ «РОДОВІД БАНК» до Відкритого акціонерного товариства Банк «БІГ Енергія», Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «Сорпо Інвест», ВАТ «Есттерра», ТОВ «Брокінвестгруп» про визнання недійсними договорів, визнано недійсним договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи - резидента № 104.1/03-Д-10 від 24.02.2010, укладений між Публічним акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та встановлено, що грошові кошти у розмірі 120 301 864,67 грн. були перераховані АТ «РОДОВІД БАНК» на поточний рахунок ДП «МА «Бориспіль» № НОМЕР_2 в АТ «РОДОВІД БАНК», МФО 321712 з депозитного рахунку ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» відкритого за договором строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи - резидента № 104.1/03-Д-10 від 24.02.2010, який визнано недійсним, отже набуті ДП «МА «Бориспіль» безпідставно. На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 по справі № 911/2277/14 кошти з поточного рахунку № НОМЕР_2 АТ «Родовід Банк» у м. Києві, МФО 321712 списано.

Крім того, як встановлено судом, та не заперечується сторонами, 24.11.2016 відповідачем було отримано від позивача заяву про закриття поточного рахунку № НОМЕР_2, на підставі якої, 02.12.2016 відповідачем було закрито рахунок № НОМЕР_2.

Водночас, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 25 лютого 2016 р. № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 25 лютого 2016 р. № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» (далі - АТ «РОДОВІД БАНК») з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 26 лютого 2016 р. до 25 березня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «РОДОВІД БАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами* ОСОБА_5 строком на один місяць з 26 лютого 2016 р. до 25 березня 2016 р. включно.

Надалі, Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення від 25 березня 2016 р. № 419 про продовження строків тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» з 26 березня 2016 р. до 25 квітня 2016 р. включно.

Відповідно до даного рішення було продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «РОДОВІД БАНК» ОСОБА_5 з 26 березня 2016 р. до 25 квітня 2016 р. включно.

В подальшому, керуючись частиною шостою статті 12 та частиною першою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та беручи до уваги ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року у справі за № 757/19277/16-ц, виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 25 квітня 2016 року № 610.

Відповідно до вищезазначеного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «РОДОВІД БАНК» ОСОБА_5 до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку АТ «РОДОВІД БАНК» після скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року у справі №757/19277/16-ц.

Так, процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження, а також здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, суд відмовляє у позові у даній справі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 03.11.2017.

Суддя О.А. Грєхова