ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017р. Справа № 914/1782/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Львівського міського комунального підприємства (надалі ЛМКП) «Львівтеплоенерго», м. Львів,

до відповідача: Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», м. Львів,

про стягнення 2659771,04 грн.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 - представник,

від відповідача ОСОБА_3 - представник,

Суть спору: ЛМКП «Львівтеплоенерго», м. Львів, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», м. Львів, 2335576,3 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2016 р. по 30.06.2017 р., 23477,42 грн. трьох процентів річних, 111221,69 грн. інфляційних, 189495,63 грн. пені та судових витрат у справі. Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем умов договору № 5113/Р від 01.01.2003 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, а також нормами ст.ст. 509, 526, 530, 538, 610, 611, 625 ЦК України, ст. 232 ГК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити посилаючись на порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, незаконне зарахування позивачем, здійснених відповідачем оплат заборгованості, всупереч вказаному у платіжних документах призначенню платежів, в рахунок погашення самостійно нарахованої позивачем пені, штрафні санкції та пеню нараховано позивачем за періоди, по яких уже винесено судове рішення 28.03.2017 р. у справі № 914/114/17.

У судовому засіданні, 06.11.2017 р., позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог до 2335576,3 грн. заборгованості, 23477,42 грн. трьох процентів річних, 111221,69 грн. інфляційних, 185159,44 грн. пені.

Відповідачем у судовому засіданні 06.11.2017 р. подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 50 %. Клопотання мотивоване тим, що збиток відповідача згідно з звітом про фінансові результати за І півріччя 2017 р. складає 6570000 грн., непокритий збиток складає 9266000 грн., на підприємстві працює близько 160 осіб і фонд оплати праці складає близько 260000 грн., фінансове становище відповідача є скрутним.

Розгляд справи відкладався з підстав, наведених у наявних в матеріалах справи ухвалах суду. За клопотанням представника відповідача, проти якого не заперечив представник позивача, строк вирішення справи ухвалою суду від 17.10.2017 р. продовжено.

Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, просив зменшити розмір штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 02.11.2017 р., підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання не допускається. Договір є обовязковим до виконання сторонами. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до норм ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний, зокрема оплатити прийняту енергію. Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Між позивачем та відповідачем 01 січня 2003 р. укладено договір № 5113р про постачання теплової енергії в гарячій воді з додатками. Згідно з умовами цього Договору позивач зобов»язувався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді, в потрібних відповідачу обсягах у приміщення, розташовані по вул. Стрийська, 35, у м. Львові. Відповідно до вимог п. 6.3. Договору відповідач зобовязувався до 15-го числа місяця, наступного за звітним, сплачувати позивачу вартість фактично спожитої теплової енергії. Як вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості до неї, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за фактично спожиту теплову енергію за період з листопада 2016 р. по квітень 2017 р., включно та заборгованість з плати за приєднане теплове навантаження за період з листопада 2016 р. по червень 2017 р., включно. Загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача за вищезгаданий період часу, становить 2335576,3 грн. Факт постачання позивачем відповідачу теплової енергії в гарячій воді в опалювальному сезоні 2016/2017 р.р. у приміщення будівлі по вул. Стрийська, 35, у м. Львові підтверджується Актом про включення з 17 жовтня 2016 р. системи теплоспоживання у вищезгаданому будинку. Нарахування вартості спожитої теплової енергії та приєднаного теплового навантаження за період з листопада 2016 р. по червень 2017 р., включно здійснено позивачем відповідно до кількості спожитої відповідачем теплової енергії, яка підтверджується актами, підписаними відповідачем та скріпленими його круглою печаткою. Вартість фактично спожитої відповідачем теплової енергії визначено на підставі норм Постанов № 1396 від 30.04.2015 р., № 2126 від 02.12.2016 р., № 2439 від 29.12.2016 р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. При цьому вартість послуг за січень 2017 р. коригувалась позивачем в зв»язку з донарахуванням плати за період з 26.12.2016 р. по 29.12.2016 р. (покази лічильника первинно було подано станом на 26.12.2016 р.), у зв»язку із змінами тарифів Постановою № 2126 від 02.12.2016 р. - за період з 30.12.2016 р. по 12.01.2017 р., та Постановою № 2439 від 29.12.2016 р. - за періоди з 30 по 31 грудня 2016 р. та з 13.01.2017 р. до кінця місяця.

Позивач стверджує, що вартість спожитої відповідачем у листопаді 2016 р. теплової енергії, поставленої ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також вартість приєднаного теплового навантаження становить 422055,87 грн. Ця сума не оплачена відповідачем на день розгляду справи судом. Однак, як вбачається з матеріалів справи № 914/114/17 Господарського суду Львівської області, зокрема із тексту позовної заяви б/н від 13.01.2017 р. та рішення Господарського суду Львівської області від 28.03.2017 р., позивачем у цій справі заявлялись позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту на підставі Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 5113 Р від 01.01.203 р. теплову енергію за період з 01.05.2015 по 30.11.2016 р. Рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/114/17, яке набрало законної сили, стягнено з відповідача на користь позивача 496374,89 грн. заборгованості за період з травня 2015 р. по листопад 2016 р. При цьому з вказаного рішення вбачається, що судом враховано в рахунок оплати заборгованості, яка виникла за період з 01.05.2015 р. по 30.11.2016 р., здійснені відповідачем 30.11.2016 р. платежі платіжними дорученнями на суму 40446,19 грн. та на суму 334746,21 грн. ОСОБА_4 документів, проведених 30.11.2016 р., та з зазначених у згаданих платіжних дорученнях призначень платежів вбачається, що відповідач оплачував позивачу вартість приєднаного теплового навантаження в розмірі 40446,19 грн. за листопад 2016 р. та 334746,21 грн. вартості теплової енергії, спожитої у листопаді 2016 р. згідно рахунка від 28.11.2016 р. № 5113Р-11. Вказаний рахунок надавався позивачем відповідачу на оплату теплової енергії, поставленої на підставі Договору № 5113Р від 01.01.2003 р. у листопаді 2016 р. Таким чином, питання стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту у листопаді 2016 р. теплову енергію та заборгованості щодо оплати вартості приєднаного теплового навантаження за цей місяць на підставі Договору № 5113р про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01 січня 2003 р. на загальну суму 422055,87 грн. уже вирішено рішенням господарського суду Львівської області від 28.03.2017 р. у справі № 914/114/17, яке набрало законної сили. За таких обставин, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 422055,87 грн. заборгованості підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача решти 1913520,43 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію та приєднане теплове навантаження за період з грудня 2016 р. по червень 2017 р. включно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позивачем обґрунтовано, відповідно до норм ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення при поданні позову лише 17408,55 грн. трьох процентів річних за період з 16.12.2016 р. по 30.06.2017 р. та 81863,25 грн. інфляційних, нарахованих з сум заборгованостей за листопад 2016 р. квітень 2017 р. за період прострочення виконання грошового зобов»язання з 01.01.2017 р. по 30.06.2017 р. включно. Решта позовних вимог в частині трьох процентів та інфляційних задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не враховано, що у 2016 р. було 366 календарних днів, а не 365, а також позивач не взяв до уваги здійснені відповідачем оплати 30.11.2016 р. на суму 334746,21 грн. та 40446,19 грн. за спожиту теплову енергію та приєднане теплове навантаження за листопад 2016 р. Крім цього, позивач не врахував, що 476191,7 грн. за отримані у грудні 2016 р. послуги сплачено відповідачем платіжними дорученнями №№ 3 та 2 від 29.12.2016 р., у той час як спожита у грудні 2016 р. теплова енергія та приєднане теплове навантаження підлягали оплаті до 15 січня 2017 р. (п. 6.3. Договору). При цьому суд виходить також з того, що станом на день вирішення спору у матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані докази сплати ним позивачу решти 46863,47 грн. заборгованості за спожиту у листопаді 2016 р. теплову енергію та приєднане теплове навантаження (422055,87 грн. - 334746,21 грн. - 40446,19 грн.). Наявність судового рішення у справі № 914/114/17, яким стягнено заборгованість з відповідача по 30.11.2016 р., не припиняє нарахування пені, інфляційних та трьох процентів річних з суми заборгованості, яка залишилась неоплаченою відповідачем.

Позовні вимоги в частині стягнення пені на підставі та п. 7.2.3. Договору № 5113р за період часу з 16.12.2016 р. по 30.06.2017 р. обґрунтовано заявлено до стягнення позивачем лише в сумі 150483,7 грн. Решта пені заявлено до стягнення необґрунтовано. Так, при обчисленні розміру вищезгаданої позовної вимоги, позивачем допущено арифметичні помилки та не враховано здійснені відповідачем оплати 30.11.2016 р. на суму 334746,21 грн. та 40446,19 грн. за спожиту теплову енергію та приєднане теплове навантаження за листопад 2016 р. Однак, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 50 %. Враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, що підтверджується долученими до матеріалів справи Звітом про фінансові результати за І півріччя 2017 р., Балансом на 30 червня 2017 р., Довідкою від 17 жовтня 2017 р., беручи до уваги ступінь виконання відповідачем зобов»язань з оплати поставленої йому теплової енергії, причини невиконання відповідачем взятих на себе зобов»язань, які викладено у клопотанні, наявність накладених органом державної виконавчої служби арештів на усе майно відповідача, майнові інтереси позивача, суд вважає за доцільне задоволити клопотання відповідача частково. На підставі наведеного та норм ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, ст. 83 ГПК України, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені, яка підлягає до стягнення за рішенням суду, на 10 % до 135435,33 грн.

Судові витрати у справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та обґрунтовано нарахованої позивачем пені, оскільки спір у справі в цій частині виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, п.2 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ЄДРПОУ 05506,43 грн. заборгованості, 17408,55 грн. трьох процентів річних, 81863,25 грн. інфляційних, 135435,33 грн. пені та 32449,14 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. Провадження у справі в частині стягнення 422055,87 грн. заборгованості припинити.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

5. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 09.11.2017 р.

Суддя Бортник О.Ю.