ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 39/831-07
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діва і К" та суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017
у справі№ 39/831-07
Господарського судуДніпропетровської області
за позовомсуб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
доПриватного підприємства "Компанія Ріно"
третя особа без самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради
провизнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,
за участю представників:
позивачане з'явився;
відповідачане з'явився;
третьої особине зявився;
ТОВ "Діва і К"Іваннікова Н.М.- адвокат дог. від 09.10.2017;

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4 у листопаді 2007 року подав до господарського суду позов про визнання дійсним укладений 01.10.2007 з Приватним підприємством "Компанія Ріно" договір купівлі продажу нерухомого майна та визнання права власності на таке нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що складається з кафе літ. А-1, загальною площею 35,0 кв.м., мостіння І, загальною площею 18,2 кв.м.; мостіння ІІ, загальною площею 51,4 кв.м, розташоване на земельній ділянці загальною площею 811 кв.м., без додаткових актів прийняття до експлуатації (враховуючи уточнення до позову). Позов вмотивовано нормами чинного на той час законодавства, а саме статтями 220, 392, 526, 629 Цивільного кодексу України та обґрунтовано безпідставним ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення укладеного договору.

Відповідач не виклав свою позицію щодо заявлених позовних вимог, в зв'язку з чим справа розглядалася в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 (суддя Ліпинський О.В.) визнано дійсним укладений між сторонами договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1; визнано за позивачем право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, що складається з кафе літ. А-1, загальною площею 35,0 кв.м., мостіння І, загальною площею 18,2 кв.м.; мостіння ІІ, загальною площею 51,4 кв.м, розташоване на земельній ділянці загальною площею 811 кв.м. без додаткових актів введення в експлуатацію.

Справа в апеляційному та касаційному порядку не переглядалася.

28.12.2016 Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради, як особа, яку не залучено до участі у справі та права та охоронювані законом інтереси якої порушено, подала до апеляційного господарського суду апеляційну скаргу з клопотанням про відновлення порушеного строку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 (судді Чимбар Л.В., Орєшкіна Е.В., Березкіна О.В.) апеляційну скаргу Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради задоволено, скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю "Діва і К" (особа, яку не залучено до участі у справі) подали до Вищого господарського суду України касаційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення. Касаційні скарги вмотивовано доводами про порушення судом апеляційної інстанції вимог матеріального та процесуального права, а саме: вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" щодо неврахування судом відповідної практики Європейського суду з прав людини про права на доступ до суду, щодо наявності підстав для поновлення строків для оскарження рішення та передбаченого пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків; неврахування відповідної практики Верховного Суду України під час прийняття апеляційним судом висновку щодо залучення третьої особи, прийняття скарги такої особи, та поновлення досить тривалого (вісім років, враховуючи визначення повноважень скаржника з 29.05.2013) пропущення строку на апеляційне оскарження рішення, не з'ясування судом правового зв'язку між заявником апеляційної скарги та сторонами у справі та безпідставне поновлення строку третій особі на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Діва і К" також вказало про порушення судом вимог статті 41 Конституції України, щодо непорушності права власності, а також, що його - власника спірного майна на час розгляду апеляційної скарги не залучено до розгляду справи, а постанова апеляційного суду прямо впливає на його права щодо спірного майна; суд апеляційної інстанції при вирішенні питання поновлення Комунальному підприємству "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради строку на апеляційне оскарження не вказав обставин поновлення такого строку, не врахував, що прийняте у справі рішення не вирішувало питання про права та обов'язки комунального підприємства.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діва і К", у судовому засіданні підтримало доводи касаційних скарг; інші сторони спору не скористались процесуальним правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Діва і К", присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Місцевий господарський суд встановив, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 31/373-06 від 23.11.2006 за Приватним підприємством "Компанія Ріно" визнано право власності на об'єкт по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 01.10.2007 суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4 та Приватне підприємство "Компанія Ріно" уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Донецьке шосе, 4-к, який підлягав нотаріальному посвідченню. Враховуючи, що відповідач ухиляється від такого посвідчення, позивач подав до господарського суду позов про визнання дійсним укладеного сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.10.2007 а також визнання права власності на нерухоме майно за позивачем без додаткового прийняття до експлуатації.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріали справи підтверджують часткове виконання договору, від нотаріального посвідчення якого ухиляється відповідач, що відповідно до вимог частини другої статті 220 Цивільного кодексу України є підставою для визнання судом договору дійсним; враховуючи, що спірне майно відповідає нормативним вимогам та є придатним для експлуатації, суд відповідно до статей 328, 376 Цивільного кодексу України визнав за позивачем право власності на майно.

Звертаючись 28.12.2016 до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення порушеного процесуального строку, Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради обґрунтувало скаргу доводами про порушення прийнятим у справі рішенням права та охоронюваного законом інтересу територіальної громади м. Дніпропетровська та скаржника, як органу контролю за використанням об'єктів благоустрою не за цільовим призначенням.

Приймаючи до розгляду апеляційну скаргу, суд визнав поважними причини пропуску строку на оскарження рішення та обґрунтованими доводи апелянта щодо порушення оскаржуваним рішенням права територіальної громади міста встановленим об'єктом самочинного будівництва на місці загального користування, контроль за чим належить до його компетенції.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд вказав про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки спірне нерухоме майно збудоване без дотримання передбаченого законодавством порядку, земельна ділянка в установленому порядку під уже збудоване майно не надавалась, на момент вирішення спору об'єкт за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Донецьке шосе, 4-к не був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та як вбачається з договору купівлі-продажу, спірний об'єкт нерухомості, як об'єкт нерухомого майна, вперше був зареєстрований комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради 09.06.2008 за реєстраційним номером , тобто, після винесення господарським судом рішення у даній справі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за змістом статті 27 Господарського процесуального кодексу України якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участь у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору; питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Відповідно до вимог статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про порушене право територіальної громади міста Дніпропетровська, розміщеною в місті загального користування самочинно збудованою спорудою, на захист якого з апеляційної скаргою звернулось Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами", суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки наявним доказам, за змістом яких спірне майно належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Діва і К", яку не залучено до участі у справі, та яка, відповідно до наявного у матеріалах справи договору купівлі-продажу від 20.11.2008 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, є особою права якої порушено оскаржуваним рішенням.

Водночас суд відхиляє вимоги касаційних скарг щодо залишення в силі рішення суду першої інстанції, оскільки позивач у цій справі неправильно визначив коло учасників спору за вимогою про визнання його права власності на спірне майно без введення його до експлуатації за відсутності доказів первинної реєстрації такого права та існування такого права власності відповідно до положень чинного законодавства у позивача до прийнятті рішення суду першої інстанції у цій справі, що й врахував суд апеляційної інстанції.

Статтею 111-10 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо, зокрема, господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийнято про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення наведено висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 111 10 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права в будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо: господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі у справі (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 910/24991/13 (3-287гс16) від 20.04.2016).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що прийнята постанова не відповідає положенням статей 43, 84, 105, 111 10 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої або апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, прийнята у справі постанова підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112, 117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діва і К" задовольнити частково.

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі № 39/831-07 Господарського суду Дніпропетровської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва

Т. Дроботова