РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2017Справа №910/14758/17
За позовом Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "ПРАКТИКА"

про стягнення пені 135 000,00 грн. за неналежне виконання умов договору

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача - Савченко Н.О., довіреність № 751 від 07.08.2017

від відповідача - Потапов Є.П., довіреність б/н 18.09.2017

Кучерук Л.В., довіреність б/н 18.09.2017

Суть спору:

Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "ПРАКТИКА" про стягнення пені 135 000,00 грн. за неналежне виконання умов договору.

Ухвалою суду від 01.09.2017 порушено провадження у справі №910/14758/17 та призначено розгляд справи на 09.10.2017.

05.10.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

09.10.2017 відділом діловодства суду від представник відповідача отримано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

В судове засідання 09.10.2017 представник позивача з'явився, надав суду додаткові документи у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 09.10.2017 представник відповідача з'явився, надав суду клопотання про зменшення розміру пені до 10%.

Клопотання представника відповідача судом задоволено.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 09.10.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

06.12.2016 між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України, як замовником та ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання "Практика», як постачальником, було укладено Договір № 16223/246 від 06.12.16 про поставку транспортного засобу спеціального призначення.

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов'язується поставити у власність замовнику автомобіль оперативно-рятувальний ДК 016:2010 29.10.5; ДК 021:20-9 (далі - продукція) в кількості та комплектації згідно з специфікацією (додаток 1), що є невід'ємною частиною Договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах цього Договору.

Згідно до п. 2.2. Договору замовник, керуючись вимогами абзацу першого підпункту 4 пункту 1, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за державні кошти», здійснює попередню оплату в розмірі 100% постачальнику при умові надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційний рахунок замовника.

Замовник виконав взяті на себе зобов'язання та здійснив оплату продукції на суму 3 750 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1243 від 07.12.2016.

Пунктом 3.2. Договору передбачено продукція має бути поставлена замовнику у повному обсязі до 26.05.2017. Допускається дострокова поставка частини продукції або продукції у повному обсязі, про що постачальник повинен повідомити замовника письмово за три робочих дні, а також згідно п. 8.2. Договору За порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, а за прострочення понад 30 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленої продукції та п. 8.6 Договору за користування коштами у разі несвоєчасної поставки продукції постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли продукція мала бути передана замовнику, до дня фактичної передачі продукції або повернення суми попередньої оплати.

01.06.2017р. був складений акт невідповідності якості продукції (товарів) за кількістю та якістю відповідно до п. 5.2 Договору продукція, яка не відповідає вищезазначеним вимогам, вважається непоставленою.

Відповідач направив лист №276 від 23.05.2017 року до позивача з оригіналом висновку Торгово-промислової палати України від 22.05.2017 №1636/2/21-10.6.

У відповідь позивач листом №478 від 25.05.2017 року повідомив, що згідно з частиною 1 статті 14-1 Закону України від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР «Про торгово-промислові плати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

14 червня 2017 був прийнятий автомобіль оперативно - рятувальний за Актом приймання продукції за кількістю та якістю, тобто станом на 14.06.2017р. затримка виконання зобов'язання складає 18 днів.

22.06.2017 позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію №585 відповідно до якої просив сплатити заборгованість, проте відповідач листом від 20.07.2017 №397 повідомив про відмову у визнанні відповідальності за часткове не виконання обов'язків.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У зв'язку з неналежним виконання умов договору щодо поставки продукції, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 67500,00 грн. та суму за користування чужими коштами в розмірі 67500,00 грн.

Відповідно до п. 8.2 Договору за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання.

За користування коштами у разі несвоєчасної поставки продукції постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли продукція мала бути передана замовнику до дня фактичної передачі продукції або повернення суми попередньї оплати ( п. 8.6 Договору).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів. Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов'язання, що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч.3 ст.549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

За таких обставин, необхідно дійти висновку, що пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов'язання. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанова від 24.03.2009 р. у справі № 8/411/08).

Частиною 2 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір.

Тому, для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, господарський суд повинен встановити наявність усіх обставин, з якими законодавець пов'язує можливість стягнення зазначеного виду штрафних санкцій.

Разом з тим, частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання.

Відповідно до ч.2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу положень ст. 231 ГК України, позивачем правомірно нараховано у відповідності до п.п. 8.2 та 8.6 Договору пеню в розмірі 135000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу, пені) до 10%, то суд зазначає наступне.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання відповідач зазначає, що на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі,.

Відповідно до п. 3 ч.1 статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

А також, зменшувати розмір штрафних санкцій є не обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 13500 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.ст. 34, 44, 49, п. 3, ч.1 ст. 83, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги частково.

2. Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Практика» (03680, м. Київ, вул. Малинська, буд. 20-А, ідентифікаційний номер 24733539) на користь Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (04074, м. Київ, вул. Бережанська, 7, ідентифікаційний номер 33945469) пеню в розмірі 13500 (тринадцять тисяч п'ятсот) грн., судовий збір в розмірі 2025 (дві тисячі двадцять п'ять) грн.

3. В іншій частині відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.10.2017

Суддя Мельник В.І.