РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Справа № 918/334/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Гладкій Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17

за позовом Дубенської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про звільнення земельної ділянки

Рішенням господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17 (суддя Марач В.В.) позов задоволено. Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 16 м2 на майдані Незалежності в м. Дубно (біля будинку № 9) шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, скаржник, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 18 липня 2017 року у справі №918/334/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Дубенської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Апелянт вважає, що господарський суд Рівненської області не взяв до уваги доводи відповідача у справі, не навів в мотивувальній частині рішення правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Таким чином, судом обмежено доступ відповідача до правосуддя, порушено принцип рівності та змагальності в судовому процесі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на відсутність порушеного права та законного інтересу позивача, що є обов'язковою умовою реалізації статті 1 ГПК України. Вважає, що підставою для передачі громадянам та юридичним особам, зокрема, земельних ділянок державної або комунальної власності є рішення уповноваженого органу. Проте, окремо рішення уповноваженого органу не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку. В цьому випадку, рішення компетентного органу - це є лише підстава для укладення відповідного договору оренди земельної ділянки. Тобто, правовстановлюючим документом в даному випадку с договір оренди.

Зокрема, посилається на ст.10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та зазначає, що станом на момент подання позовної заяви (момент існування спірних відносин) контролюючим органом не вчинялося жодних перевірок документів щодо використання земель, не надавались обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель, а також не висувалась вимога про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан. Також не складались акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання земель.

Зауважує, що підстави викладені в позовній заяві носять характер припущення, адже не підтвердженні належними та допустимими доказами в розумінні статей 33, 34, 36 ГПК України.

Скаржник вважає, що хоч сторонами Договору оренди землі і не передбачено переважного права орендаря поновити його на новий строк, таке право виникає з огляду на статтю 33 Закону України «Про оренду землі» та типові умови договору оренди землі, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220. Вбачає, що орендар продовжував користуватись майном, також в період з вересня 2012 року по 31 грудня року здійснювалась сплата орендних платежів згідно до пунктів 9-11 Договору оренди землі від 02 серпня 2012 року. Орендодавець приймав грошові кошти від Орендаря як належні, зараховував їх до власного бюджету.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "13" вересня 2017 р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17 прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

09.10.2017р. Дубенська міська рада надала суду відзив на апеляційну скаргу, зокрема просить відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 у задоволенні апеляційної скарги, залишити в силі рішення господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду - ОСОБА_5 від 10.10.17 р. у справі №918/334/17 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Бучинської Г.Б., та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/334/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.10.2017р. призначено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17, колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду - ОСОБА_5 від 31.10.17 р. у справі №918/334/17 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Розізнаної І.В., та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №918/334/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2017р. призначено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17, колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б.

В судовому засіданні представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить її скасувати.

Представник Дубенської міської ради - ОСОБА_6 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2012 року між Дубенською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди землі (далі Договір).

Згідно умов даного договору, в оренду передається земельна ділянка площею 16 кв.м для організації сезонної торгівлі у весняно-літній період для обслуговування торговельного павільйону (продаж продуктів харчування), яка розташована на майдані Незалежності у м. Дубно (біля будинку №9).

Пунктом 8 Договору оренди передбачено строк його дії: з 15 квітня по 15 жовтня 2012 року.

Відповідно до пункту 21 Договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцю земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Жодних умов стосовно пролонгації дії договір не містить.

У зв'язку з тим, що орендар не звільнив земельну ділянку після закінчення строку його дії, орендодавець Дубенська міська рада листом від 16.05.2016 № 2104/05-02-18/16 зобов'язала ФОП ОСОБА_3 до 1 червня 2016 року демонтувати тимчасову споруду та привести земельну ділянку, на якій він вона розміщена у стан, придатний до її використання для потреб територіальної громади.

Відповідач вимоги Дубенської міської ради не виконав, земельну ділянку не звільнив та не демонтував до 01.06.2016 самовільно встановлену тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності.

У свою чергу 28.04.2017р. ОСОБА_3 звернулась до Дубенської міської ради із заявою про погодження розміщення МАФу для сезонної торгівлі за адресою м. Дубно, вул. Майдан Незалежності.

18.05.2017р. рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради №176 «Про погодження розміщення мережі сезонної дрібно роздрібної торгівлі на території об'єктів благоустрою м. Дубно у весняно- осінній період 2017р.» вирішено зокрема відмовити суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 у наданні згоди на розміщення об'єкта сезонної торгівлі продуктами харчування на майдані Незалежності, так як даний об'єкт відноситься до тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності і не відноситься до об'єкта сезонної торгівлі.

Спір між сторонами виник у зв'язку із розміщенням відповідачем на земельній ділянці позивача павільйону для здійснення підприємницької діяльності, відтак спірні взаємовідносини між сторонами регулюються нормами як у сфері містобудування (благоустрою населеного пункту), так і землекористування.

Місцевим судом встановлено, що станом на дату звернення позивача до суду земельна ділянка, щодо якої виник спір, не була звільнена.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Відносини, що виникли між сторонами регулюється Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України "Про благоустрій населених пунктів", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", Законом України "Про оренду землі " та іншими нормативними актами.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" (надалі Закон) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

02 серпня 2012 року між Дубенською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди землі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Така ж норма закріплена сторонами і в п.37 Договору оренди землі.

Таким чином, з 16.10.2012 року Договір оренди землі від 02.08.2012 року, укладений між Дубенською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, припинив свою дію.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 21 Договору оренди землі передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на вищезазначене вважає, що з 16.10.2012 у відповідача виникло зобов'язання повернути орендодавцеві - Дубенській міській раді земельну ділянку, на якій розміщено тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, що була передана в оренду згідно договору оренди землі від 02.08.2012, у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Доводи заявника апеляційної скарги, що договір оренди земельної ділянки був пролонгований, оскільки належним чином виконуються його умови, спростовуються наступним.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

В суді першої інстанції відповідачам до матеріалів справи було долучено додаткову угоду №1 до Договору оренди землі від 02.08.2012р., проте не було надано доказів її направлення орендарю.

За клопотанням апелянта під час апеляційного провадження було долучено докази направлення додаткової угоди на адресу позивача у вигляді засвідчених копій конверта та повідомлення рекомендованого відправлення, проте оригіналів апеляційному суду представлено не було.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює подані докази з огляду на відсутність доказів відправлення саме цієї додаткової угоди указаним рекомендованим листом, оскільки відсутній опис вкладення до рекомендованого листа, у той час як сторона позивача факт отримання такого листа не підтверджує.

Також, як на підставу пролонгації договору оренди скаржник посилається на здійснення платежів по орендній платі, які Дубенською міською радою не були повернуті.

За умовами орендного договору згідно пункту 11 розділу «Орендна плата» орендна плата вноситься щомісячно на рахунок місцевого бюджету у розмірі 1/12 частини орендної плати на р/р 0003 і УДК в Рівненській області , МФО 833017, код платежу 130502200 не пізніше 30 числа звітного місяця.

Відповідно до розділу XIII Податкового кодексу України плата за землю є податковим платежем. Об'єктом оподаткування відповідно до статті 270 ПК України є земельні ділянки, зокрема і ті, які перебувають у користуванні.

Таким чином, порядок і механізм повернення орендної плати, сплаченої орендарем за земельну ділянку, визначається нормами податкового законодавства.

Оскільки згідно з пп.14.1.1-1, п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України повноваження щодо повернення помилково сплачених коштів здійснюють органи державної фіскальної служби України, які здійснюють адміністрування податків та зборів, доводи відповідача в цій частині не є переконливими. Вбачається, що повернення сплаченої орендної плати за земельну ділянку не могло бути здійснено самим позивачем Дубенською міською радою, зважаючи на правову природу цього платежу, приймаючи до уваги, що орендна плата одночасно є податком у вигляді плати за землю.

Укладений сторонами договір оренди земельної ділянки не у повній мірі відповідає вимогам земельного законодавства, зокрема положенням Земельного кодексу, Закону України «Про оренду землі». Укладення договору відбулось з порушенням встановленої процедури, без виготовлення землевпорядної документації, внаслідок чого у договорі оренди відсутня указівка на кадастровий номер земельної ділянки.

Крім того, відповідно до ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

ФОП ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність у сфері торгівлі харчовими продуктами, з цією метою був укладений договір оренди земельної ділянки та встановлена мала архітектурна форма.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до довідки управління архітектури, будівництва та земельних питань Дубенської міської ради №/12-127 від 18.05.2017р. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 паспорт прив'язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на майдані Незалежності у м. Дубно (біля будинку №9) відповідності до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 не видавався.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій ним розміщено тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, у встановленому земельним законодавством порядку не отримано, право оренди на земельну ділянку не набуто, оскільки не була проведена державна реєстрація.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач не позбавлений можливості реалізувати своє право на захист у порядку та в спосіб, визначені чинним законодавством, зокрема ч. 14 ст. 123 ЗК України. Одночасно звернення з апеляційною скаргою до суду та прийняття можливого позитивного судового рішення також не породжує у відповідача жодних правових підстав для використання земельної ділянки шляхом розміщення на ній ТС, оскільки суд не може визнати за відповідачем відповідне право, так як передача земельної ділянки в користування є виключною компетенцією позивача.

Вбачається, що порядком визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, реалізація якого можлива на підставі документів на право користування земельною ділянкою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вищезазначений порядок не містить жодних положень щодо правових підстав набуття суб'єктами господарювання будь-яких прав на земельну ділянку у зв'язку із розміщенням на ній ТС, а також не передбачає автоматичного отримання згоди власника земельної ділянки комунальної власності - у даному випадку позивача, на використання такої земельної ділянки.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що схема розміщення ТС, як частина комплекту документів, відомостей про земельну ділянку, на якій розташовано павільйон відповідача, не містить.

Відтак, дозвільні документи на право торгівлі надають відповідачу право на здійснення підприємницької діяльності, зокрема на відповідній території, земельній ділянці або у приміщенні. Однак такі документи не надають права на відповідну земельну ділянку як частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування та з визначеними щодо неї права в розумінні ч. 1 ст. 79 ЗК України. Отже, розміщення малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій вона розміщена, свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

За загальним принципом земельного законодавства приступати до використання земельної ділянки, у тому числі шляхом розміщення на ній будь-яких об'єктів, можна лише після державної реєстрації цього прав.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключних повноважень органу місцевого самоврядування віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; також розпорядження землями територіальних громад віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад на території сіл, селищ, міст за п. "а" ч. 1 ст. 12 ЗК України.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 123 ЗК України унормовано порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього кодексу чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Враховуючи, що за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку комунальної форми власності, а тому розміщення відповідачем тимчасової споруди на земельній ділянці позивача може бути визнаним законним лише після прийняття позивачем відповідного рішення, оформлення правовстановлюючих документів, які є похідними від рішення, та державної реєстрації права.

Вбачається, що 28.04.2017р. ОСОБА_3 звернулась до Дубенської міської ради із заявою про погодження розміщення МАФу для сезонної торгівлі за адресою м. Дубно, вул. Майдан Незалежності.

Проте, 18.05.2017р. рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради №176 «Про погодження розміщення мережі сезонної дрібно роздрібної торгівлі на території об'єктів благоустрою м. Дубно у весняно- осінній період 2017р.» вирішено зокрема відмовити суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 у наданні згоди на розміщення об'єкта сезонної торгівлі продуктами харчування на майдані Незалежності, так як даний об'єкт відноситься до тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності і не відноситься до об'єкта сезонної торгівлі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки відповідач використовує тимчасову споруду без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, вказані дії відповідача свідчать про самовільне зайняття земельної ділянки, що порушує право територіальної громади на її використання.

Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайнятті земельні ділянки підлягають повернення власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснення за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги Дубенської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про звільнення самовільно зайнятої ділянки є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, відтак правомірно задоволені місцевим господарським суд.

Відтак, доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому суд апеляційної інстанції не вважає їх переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Рівненської області від "18" липня 2017 р. у справі №918/334/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області - без змін.

Справу №918/334/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.