ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" листопада 2017 р.Справа № 924/648/17

Господарський суд Хмельницької області під головуванням судді Гладія С. В., суддів Грамчука І.В., Димбовського В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" м. Київ в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ

до комунального підприємства "Славутське житлово - комунальне обєднання м. Славута, Хмельницької області

про стягнення 502658,53 грн.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 28.12.2016р.,

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №15 від 23.06.2017р.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 502658,53 грн. з яких 438265,51 грн. заборгованості, 40969,72 грн. пені, 4643,84 грн. 3% річних, 18779,46 грн. інфляційних втрат.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01.04.2016р. між сторонами був укладений договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, дія якого на підставі ч.2 п.11.1 договору була продовжена в тому числі на 2017 рік. На виконання умов вищевказаного договору позивачем було надано відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами протягом грудня 2016р. березня 2017р., що підтверджується підписаними між сторонами актами наданих послуг. Відповідачем, всупереч умовам договору було лише частково проведено розрахунки за надані йому послуги з транспортування природного газу за вказані періоди. Станом на 30.06.2017р. за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем за січень березень 2017р. в сумі 438265,51 грн. Крім того, у зв'язку із несвоєчасною оплатою заборгованості, позивач нарахував відповідачу 40969,72 грн. пені, 4643,84 грн. 3% річних та 18779,46 грн. інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні подав клопотання в якому просить провадження у справі в частині стягнення 29179,20 грн. основного боргу припинити в звязку з тим, що відповідач добровільно розрахувався після подачі позову до суду, в решті позовних вимог позов підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в відзиві на позов та в своїх додаткових запереченнях, а також його представник в судовому засіданні проти позову заперечує. Посилається на те, що підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі, є збитковим, що підтверджується балансом підприємства. Також повідомив, що кошти за надані послуги з теплопостачання надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, що станом на 01.09.2017р. розмір невідшкодованих субсидій становить 1908,2 тис. грн., а також що послуга з транспортування природного газу в сумі 438265,51 грн. підлягає врегулюванню відповідно до Закону України „Про ринок природного газу. Також, відповідач звернувся до позивача з проханням укласти договір реструктуризації на заборгованість в розмірі 438265,51 грн. згідно Закону.

В судовому засіданні 01.11.2017р., відповідач повідомив, що частково позивачу сплатив основний борг в сумі 29179,20 грн. Також, посилається на те, що нарахування пені здійснено на завищену суму заборгованості, щодо стягнення інфляційних витрат, вважає, що інфляційні витрати нараховані з порушенням чинного законодавства, а саме позивачем інфляційні нарахування здійснено на суми заборгованості за періоди, що становлять менше одного місяця, тоді як відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період складає місяць. Враховуючи що заборгованість, на яку позивачем здійснювалось нарахування інфляційних витрат тривала менше місяця, підстави для нарахування інфляційних витрат відсутні. . . , . .

Щодо стягнення 3% річних вважає, що нарахування є неправильні згідно з п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється відповідні нарахування (п. 1.9 вищевказаної постанови).

Тобто, сума заборгованості зменшується у день її часткової сплати і нарахування 3% річних проводиться уже на зменшену суму боргу. В свою чергу позивач нараховував заборгованість на завищену суму заборгованості.

Крім того, просить зменшити розмір пені, 3% річних та нарахувань індексу інфляції в звязку з тим, що відповідач знаходиться в важкому фінансовому становищі та у звязку з великою заборгованістю.

Суд, оцінивши подані сторонами по справі докази вважає за можливе прийняти рішення по суті.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступне.

01.04.2016р. Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі- газотранспортне підприємство) та комунальне підприємство "Славутське житлово комунальне обєднання (далі-замовник), керуючись Законом України "Про ринок природного газу" уклали договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - договір), згідно п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Відповідно до п. 1.2. договору річний плановий обсяг транспортування природного газу (надалі газ) замовника складає 3934,0 тис.кубм.

Замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства (п. 2.2. договору).

Газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі (п. 2.4. договору).

Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг) (п. 3.1 договору).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.3.4 договору).

Згідно п. 5.1. договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Тарифи, визначені в пункті 5.1 договору, є обов'язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору (п.5.2. договору).

Розрахунковий період за договором становить один місяць з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно (п. 5.3 договору). Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.4 договору).

Пунктом 5.5. договору передбачено, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу за відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Відповідно до п. 5.6 договору, у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з врахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 5.7 договору встановлено, що у разі надходження коштів від замовника в сумі, що перевищує вартість фактично наданих послуг з транспортування газу у звітному місяці, переплата зараховується газотранспортним підприємством; у разі наявності і за надані послуги - як погашення заборгованості в попередніх місяцях; у разі відсутності заборгованості за надані послуги - як оплата послуг у місяці, наступному за звітним.

Згідно п. 5.8 договору, газотранспортне підприємство і замовник зобов'язуються здійснювати звірку розрахунків щоквартально до двадцять пятого числа першого місяця, наступного за кварталом, на підставі відомостей про фактичну оплату послуг з транспортування газу та актів наданих послуг. Звірка розрахунків оформлюється сторонами актом звірки.

Пунктами 6.3.1, 6.3.2, 6.3.3., 6.3.6. встановлено, що замовник зобов'язується: виконувати умови договору; своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору; оформити надані послуги з транспортування газу актами наданих послуг; підписувати з представниками газотранспортного підприємства акти наданих послуг.

Газотранспортне підприємство і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством (п.7.1. договору).

Згідно п.7.3 договору, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір укладається на строк до 31 грудня 2016 року, умови цього договору поширюються на відносини між сторонами, які виникли з 01 січня 2016 року (п.11.1 договору). На підставі ст.259 Цивільного кодексу України строк позовної давності за цим договором та по стягненню неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю у 3 (три) роки (11.3 договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

На виконання умов договору ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" протягом грудня 2016 року березня 2017р. надало, а комунальне підприємство "Славутське житлово-комунальне обєднання отримало послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами згідно актів наданих послуг: №12-16- від 31.12.2016р. на суму 160111,92 грн.; №01-17- від 31.01.2017р. на суму 217991,40 грн.; №02-17- від 28.02.2017р. на суму 173549,98 грн.; №03-17- від 31.03.2017р. на суму 122859,17 грн. Акти підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Довідкою №62560-28.1-215997 від 05.09.2017р. ПАТ „Альфа-банк підтвердив надходження грошових коштів за період з 01.01.2017р. по 04.09.2017р. на рахунок УМГ „Київтрансгаз від КП „Славутського ЖКО в загальній сумі 322630,09 грн.

Враховуючи, що відповідачем здійснювалась оплата поставленого газу не в повному обсязі та не у строки визначені договором, позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому просить суд стягнути 502658,53 грн. з яких 438265,51 грн. заборгованості, 40969,72 грн. пені, 40969,72 грн. 3% річних, 18779,46 грн. інфляційних втрат.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, суд враховує наступне:

Згідно ст.173 ГК України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За статтею 175 ГК України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до норм ст. 509 ЦК України в силу зобовязання боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, тобто сплати боргу.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Згідно ст. 901, ст.903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що господарські відносини між сторонами виникли на підставі договору № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.04.2016р., при цьому на виконання умов договору позивачем було надано за грудень 2016р. березень 2017р. послуги з транспортування газу, а відповідачем їх прийнято, що підтверджується відповідними актами наданих послуг.

Пунктом 5.5. договору передбачено, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був провести остаточний розрахунок в наступні строки:

- за послуги, отримані в грудні 2016 року - до 20 січня 2017 року;

- за послуги, отримані в січні 2017 року - до 20 лютого 2017 року;

- за послуги, отримані в лютому 2017 року - до 20 березня 2017 року;

- за послуги, отримані в березні 2017 року - до 20 квітня 2017 року;

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив оплату за послуги з транспортування газу частково в сумі 29179,20 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Станом на 30.06.2017р. заборгованість відповідача за надані послуги з транспортування газу складає 438265,51 грн.

Після порушення провадження у справі відповідач добровільно розрахувався за надані послуги з транспортування газу в сумі 29179,20 грн., що підтверджується банківськими виписками. Його заборгованість станом на 30.10.2017р. складає 409086,31 грн.

За таких обставин, суд вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 29179,20 грн. припинити.

За таких обставин, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 409086,31 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.7.3 договору, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, позивач заявив до стягнення пеню в розмірі 40969,72 грн. за простроченими платежами: за грудень 2016р. за період з 21.01.2017р. по 29.03.2017р. в сумі 5070,74 грн., за січень 2017р. за період з 21.02.2017р. по 30.06.2017р. в сумі 17139,75 грн., за лютий 2017р. за період з 21.03.17р. по 30.06.2017р. в сумі 12666,77 грн., за березень 2017р. за період з 21.04.17р. по 30.06.2017р. в сумі 6092,46 грн..

Перевіривши розрахунок пені суд встановив помилку в нарахуванні останньої, а саме у визначеному періоді, оскільки позивачем враховувався фактичний день сплати заборгованості, тоді як день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Така ж позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

За таких обставин, за розрахунком суду пеня за період визначений позивачем, складає 38264,52 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. В решті частини щодо стягнення 2705,20 грн. пені суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Зазначена стаття кореспондується з ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розглядаючи питання про стягнення суми пені, судами повинно бути взято до уваги: причини неналежного виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (аналогічна позиція у постанові ВГСУ від 31.10.2012 року №5004/718/12).

Суд дослідивши наявність підстав, передбачених ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України для зменшення розміру штрафних санкцій, приймаючи до уваги обставини викладені та підтверджені відповідачем у відзиві на позов, враховуючи, майновий стан відповідача та те, що порушення відповідачем строків оплати були незначними, вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені на 50% та стягнути пеню в сумі 19132,26 грн. (50 х 38264,52/ 100).

У зв'язку з цим у позові про стягнення 19132,26 грн. (38264,52 19132,26) пені слід відмовити.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача три процента річних в сумі 4643,84 грн.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних, то судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 4643,84 грн. 3% річних.

Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок 3% річних, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно нараховано 3% річних в сумі 4643,84 грн. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення 18779,46 грн. інфляційних втрат, при цьому на заборгованість за грудень 2016р. (160111,92 грн.) за період 21.01.17р. - 29.03.17р.; на заборгованість за січень 2017р. (217991,40 грн.) за період з 21.02.17р. по 30.06.17р.; на заборгованість за лютий 2017р. (173549,98 грн.) за період з 21.03.17р. по 30.06.17р.; а також на заборгованість за березень 2017р. (122859,17 грн.) за період з 21.04.2017р. по 30.06.2017р.

Суд враховує, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

В свою чергу, позов в частині стягнення з відповідача нарахувань індексу інфляції, суд вважає за необхідне задовольнити частково на суму 16717,85 грн., у зв`язку з проведеною судом перевіркою правильності нарахування інфляції за період з грудня 2016р. по березень 2017р. В позові, в частині стягнення з відповідача індексу інфляції на суму 2061,61 грн., суд вважає за необхідне відмовити.

Доводи відповідача щодо відсутності його вини за порушення договірних зобов'язань, оскільки в останнього відсутня можливість самостійно розпоряджатися грошовими коштами по відношенню до позивача, судом до уваги не приймаються, оскільки в силу ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 33 ГПК України встановлює правило, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства України повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позовні вимоги публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" м. Київ в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" підлягають задоволенню в сумі 409086,31 грн. основного боргу, 19132,26 грн. пені, 4643,84 грн. 3% річних та 16717,85 грн. інфляційних втрат. Провадження у справі в частині стягнення 29179,20 грн. основного боргу припинити, а в стягненні 21837,46 грн. пені та 2061,61 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судом враховано п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст. ст. 1, 45, 47, 12, 33, 34, 44, 49, п. 1.1. ст. 80, 82, 83, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" м. Київ в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ до комунального підприємства "Славутське житлово - комунальне обєднання м. Славута, Хмельницької області про стягнення 502658,53 грн. задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Славутського житлово комунального обєднання (м. Славута, Хмельницької області, вул. Миру, 14-а, ідентифікаційний код 34432514) на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" (03065, м. Київ, проспект Космонавта Комарова, буд. 44, ідентифікаційний код 23517243) 409086,31 грн. (чотириста девять тисяч вісімдесят шість гривень 31 коп.) основного боргу, 19132,26 грн. (девятнадцять тисяч сто тридцять дві гривні 26 коп.) пені, 4643,84 грн. (чотири тисячі шістсот сорок три гривні 84 коп.) 3% річних, 16717,85 грн. (шістнадцять тисяч сімсот сімнадцять гривень 85 коп.) інфляційних втрат, 7030,69 грн. (сім тисяч тридцять гривень 69 коп.) витрат на оплату судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення 29179,20 грн. основного боргу припинити.

У стягненні 21837,46 пені, 2061,61 грн. інфляційних втрат відмовити.

Повний текст рішення складено 03.11.2017р.

Головуючий суддя С.В. Гладій

Суддя І.В. Грамчук

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2,3 - позивачу,(01021, м. Київ, Кловський узвіз 9/1, та м. Київ, просп. Космонавта Комарова,44),

4 - відповідачу (м. Кам'янець - П