ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р.Справа № 922/2977/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Приватного АТ "Завод ім. Фрунзе", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№08-11/4550/2-16 від 27.12.2016 р.)

відповідача - ОСОБА_2 (дов.б/н від 07.07.17).

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 3593509, 73 грн. Судові витрати позивач також просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує використанням відповідачем земельної ділянки по вул. Плеханівській, 57-А у м. Харкові без укладення договору оренди землі, внаслідок чого територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради була позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати на землю.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.09.2017 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 27.09.2017 о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.09.2017 розгляд справи відкладено на 17.10.2017 о 10:30,

17.10.2017 представником позивача до суду були надані письмові пояснення ( за вх. № 33719 та вх. № 33718), які долучені судом до матеріалів справи.

17.10.2017 представником відповідача до суду було надане клопотання про витребування доказів (за вх. № 33720), в якому відповідач просить витребувати у управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області та Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" копії документів з реєстраційної справи, що підтверджують надання Харківському заводу ім. Фрунзе земельної ділянки, розташованої в м. Харкові по вул. Плеханівській, 57-А.

Окрім того, представником відповідача до суду було подано клопотання про призначення судової експертизи за вх. № 33721, відповідно до якого останній просить призначити судову експертизу та поставити перед експертами наступне питання: Яка площа земельної ділянки займається нежитловими будівлями літ. "А-1", "Б-2", "В-1", "Д-2", "Е-1", Ж-1", "И-1", "К-1", "Л-2", М-1", розташованими в м. Харкові по вул. Плеханівській, 57А, що належать ПрАТ "Завод Фрунзе" на підставі Реєстраційного посвідчення КП "Харківське бюро технічної інвентаризації" від 16.08.2001 № 8642/4-20? Клопотання відповідача долучені до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 17.10.2017 року, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів (за вх. № 33720). Розгляд справи відкладено на "02" листопада 2017 р. об 12:50

02.11.2017 року від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№36057 від 02.11.2017 року), в яких позивач заперечує проти призначення у справі судової експертизи, зокрема вказує на те, що вказані земельні ділянки використовуються ПрАТ «Завод Фрунзе» для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель виробничого призначення, з яких нежитлова будівля літ. «А-1» на земельні ділянці №1 площею 0,4792 га та нежитлова будівля літ. «К-1» на земельній ділянці №2 площею 0,0526 га використовуються як автосалони (комерційне призначення). Межі земельних ділянок визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлових будівель. Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив'язкою до мережі перманентних супутникових геодезичних базових станцій ПрАТ «Систем Солюшнс» та EUREF Permanent GNSS Network в Харківській області із застосуванням GPS приймачів Нірег №№ 272-0666, 272-0690, які використовуються згідно договору про оренду технічних засобів. Приймачі зареєстровані у Держгеокадастрі України, мають реєстраційні посвідчення від 09.03.2017 №№ 886, 887 і мають свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 21.04.2017 №№ 03/2163, 03/2164. Вершини меж земельної ділянки визначалися тахеометричним методом. Кути та лінії вимірювались тахеометром Тrimble МЗ № 140144. Тахеометр Тrimble МЗ має свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 24.04.2017 №03/2165.

Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.

Крім того, позивачем до поданих пояснень, долучено клопотання про виправлення технічної описки щодо організаційно - правової форми відповідача, посилаючись на те що, під час формування та написання позовної заяви представником Харківської міської ради допущено технічну описку в назві організаційно правової форми відповідача, у зв'язку із чим позивач просить суд у зв'язку із допущенням технічної описки, читати правильним організаційну правову форму Відповідача у позовній заяві та інших процесуальних документах Позивача (пояснення, клопотання, заяви і т.д.) - приватне акціонерне товариство «Завод Фрунзе».

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про виправлення технічної помилки у позовній заяві та інших документах позивача, з огляду на зміст позовної заяви та розбіжності у поданих документах позивача стосовно організаційно - правової форми відповідача, а також враховуючи, що за своєю правовою природою вказане клопотання є заявою про виправлення описки, суд вважає за необхідне прийняти вказане клопотання та розглядає справу з його врахуванням.

02.11.2017 року від відповідача, через канцелярію суду (вх.№36056 ) надійшли заперечення проти позову , в яких відповідач , зокрема, наголошував на тому, що ПрАТ"Завод Фрунзе" володіє земельною ділянкою, на правовій підставі, що передбачена статтею 30 Земельного кодексу України від18.12.1990року №561-ХІІ; відповідач вчиняє дії щодо розроблення та затвердження проекту відведення земельної ділянки, що вказує на відсутність вини відповідача у використанні земельної ділянки без договору оренди земельної ділянки та виключає підстави для стягнення збитків з останнього в порядку ст.22 ЦК України та ст. 224 ГК України; відповідач справно сплачує плату за землю у формі земельного податку, а обов'язок сплати орендної плати виникає виключено після укладення в письмовій формі і державної реєстрації договору оренди землі та фактичної передачі земельної ділянки у користування по акту приймання-передачі згідно Закону України «Про оренду землі», у зв'язку із чим просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Господарський суд, розглянувши клопотання відповідача(вх.№33721 від 17.10.2017 року) про проведення судової експертизи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, відхилив вищевказане клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (п.2 постанови пленуму ВГСУ № 4 від 23.03.2012).

Відповідно до ст.ст. 41, 42 ГПК України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Суд вважає, що докази у справі не є взаємно суперечливими і для надання їх оцінки не потрібні спеціальні знання, тому підстав для призначення експертизи суд не вбачає.

В судовому засіданні 02.11.2017, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної заяви з огляду на наступне.

Так, у своїй заяві (вх.№2977/17 від 05.09.2017року) позивач просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі: літ. «А-1» загальною площею 6222,1 кв.м, літ. «Б-2» загальною площею 514,0 кв.м, літ. «В-1» загальною площею 393,3 кв.м, літ. «Д-2» загальною площею 684,3 кв.м, літ. «Е-1» загальною площею 130,5 кв.м, літ. «Ж-1» загальною площею 178,9 кв.м, літ. «И- 1» загальною площею 59,4 кв.м, літ. «К-1» загальною площею 399,1 кв.м, літ. «Л-2» загальною площею 509,0 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 112,9 кв.м., які розташовані по вул. Плеханівській, 57-А у м. Харків, які згідно реєстраційного посвідчення КП «Харківське міське БТІ» від 16.08.2001 на правах колективної власності належать ПрАТ «Завод Фрунзе» та заборонити Приватному акціонерному товариству «Завод Фрунзе» і вул. Плеханівська, буд. 57-А, м. Харків, 61001, ідентифікаційний номер 00236010) вчиняти будь-які дії щодо відчуження (дарування, продажу та ін.) нежитлових будівель: літ. «А-1» загальною площею 6222,1 кв.м, літ. «Б-2» загальною площею 514,0 кв.м, літ. «В-1» загальною площею 393,3 кв.м, літ. «Д-2» загальною площею 684,3 кв.м, літ. «Е-1» загальною площею 130,5 кв.м, літ. «Ж-1» загальною площею 178,9 кв.м, літ. «И-1» загальною площею 59,4 кв.м, літ.«К-1» загальною площею 399,1 кв.м, літ. «Л-2» загальною площею 509,0 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 112,9 кв.м., які розташовані по вул. Плеханівській, 57-А у м. Харкові.

У відповідності до ст. 66 ГПК Украйни, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

В пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що у вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову (п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Отже, виходячи з наведеного, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову. Обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 33-34 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача, оцінивши наведені у заяві мотивування, суд дійшов висновку про те, що позивачем не наведено та не надано достатньо обґрунтованих даних про існування обставин, що призведуть до неможливості чи утруднення виконання рішення суду, не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову та не надано жодних доказів того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, у зв'язку із чим, відмовляє у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Представник позивача в судовому засіданні 02.11.2017 року підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Разом з тим заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.11.2017 року проти позову заперечив та наполягав на задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 02 листопада 2017 року учасники судового процесу не виявили наміру подати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для вставлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Харківською міською радою відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства.

Згідно реєстраційного посвідчення КП «Харківське міське БТІ» від 16.08.2001 року нежитлові будівлі: літ. «А-1» загальною площею 6222,1 кв.м., літ. «Б-2» загальною площею 514,0 кв.м., літ. «В-1» загальною площею 393,3 кв.м, літ. «Д-2» загальною площею 684, 3 кв.м., літ. «Е-1» загальною площею 130,5 кв.м., літ. «Ж-1» загальною площею 178,9 кв.м., літ. «И-1» загальною площею 59,4 кв. м, літ. «К-1» загальною площею 399,1 кв.м, літ. «Л-2» загальною площею 509,0 кв. м, літ. «М-1» загальною площею 112,9 кв. м., які розташовані по вул. Плеханівській, 57-А у м. Харків на правах колективної власності належать ВАТ «Завод ім. Фрунзе».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ «Завод ім. Фрунзе» ідентифікаційний код юридичної особи 00236010 перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Завод Фрунзе» (ПрАТ «Завод Фрунзе»).

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 22.02.2017 №19-20.08-3-696/20-17, станом на 29.12.2012 в управлінні не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку за адресою: вул. Плеханівська, 57-А у м. Харкові.

ОСОБА_3 земельних відносин Харківської міської ради від 23.02.2017 № 1177/0/225-17 договору оренди земельної ділянки по вул. Плеханівській, 57-А у м. Харкові Департаментом не готувалося.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.09.2017 № 96172018 на земельну ділянку по вул. Плеханівській, 57-А у м. Харкові речові права за будь-якими особами не зареєстровані.

Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,7074 га перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

ОСОБА_3 територіального контролю Харківської міської ради 29.08.2017 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ПрАТ «Завод Фрунзе» (Відповідач) використовує земельну ділянку загальною площею 0,7074 га з яких: земельна ділянка №1 - 0,4792 га, земельна ділянка №2 - 0,0526 га, земельна ділянка №3 - 0,0625 га, земельна ділянка №4 - 0,0106 га, земельна ділянка №5 - 0,0119 га, земельна ділянка №6 - 0,0010 га, земельна ділянка №7 - 0,0625 га, земельна ділянка №8 - 0,0149 га, земельна ділянка №9 - 0,0122 га по вул. Плеханівській, 57-А у м. Харкові. Обстеженням на місцевості встановлено, що на земельних ділянках розташовані нежитлові будівлі, право власності на які зареєстровано на ПрАТ «Завод Фрунзе». Вказана земельна ділянка використовується відповідачем для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель виробничого призначення, з яких нежитлова будівля літ. «А-1» на земельні ділянці №1 площею 0,4792 га та нежитлова будівля літ. «К-1» на земельній ділянці №2 площею 0,0526 га використовуються як автосалони (комерційне призначення). Межі земельних ділянок визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлових будівель.

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації.

Таким чином, відповідач набувши право власності на об'єкти нерухомості, розташовані на земельних ділянках комунальної форми власності, належним чином не оформлені правовідносини щодо користування земельними ділянками, та встановлені позивачем фактичні обставини стали підставою для звернення останнього до господарського суду Харківської області з даним позовом, на підставі статей 1212-1214 ЦК України про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, у розмірі 3 593 509,73грн. за період з 01.09.2014 по 31.08.2017.

Правовий механізм переходу прав на землю, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловими будівлями, розташованими на земельній ділянці по вул. Плеханівська, буд.57-А у м. Харкові.

Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Матеріали справи свідчать, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, а тому відповідно до положень статей 1212-1214 ЦК України повинен відшкодувати позивачу всі доходи, які він одержав або міг одержати від цього майна.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Відповідач у період з 01.09.2014 по 31.08.2017 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати).

Розмір доходу відповідача у період з 01.09.2014 по 31.08.2017 було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Отже, за розрахунком позивача, розмір доходів, отриманих відповідачем від безпідставно набутого майна, склав 3 593 509,73грн. за період з 01.09.2014 по 31.08.2017.

Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13; Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08; Рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013".

Суд також зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права ґрунтується на вищенаведених положеннях чинного законодавства та підтверджується постановами Вищого господарського суду України від 09.08.2016 у справі № 922/5212/14, від 12.01.2017 у справі № 922/51/15, а також постановами Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справі №922/207/15.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, у розмірі 3 593 509,73 грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві, спростовуються вищевикладеним, а також наступним.

Твердження відповідача про відсутність його вини у не укладенні договору оренди спірної земельної ділянки судом відхиляються оскільки, відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у даному випадку обов'язок відповідача сплатити суму безпідставно отриманого доходу виникає в силу самого факту користування ним спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави та без сплати орендної плати, і не залежить від того чи сталося це внаслідок поведінки набувача, потерпілого чи інших осіб, або сталось поза їх волею.

Також, помилковим суд вважає доводи відповідача про недоведеність позивачем наявності збитків, оскільки їх стягнення не є предметом даного позову.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, враховуючи вищевикладене, а також те, що його положення, зокрема п.3, не передбачають відшкодування грошових коштів безпідставно збережених у зв'язку з користування спірною земельною ділянкою без належного оформлення.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, у розмірі 3 593 509,73грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Завод Фрунзе" (61001, Харківська область, м. Харків, вул. Плеханівська, буд.57-А, код 00236010) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, код 04059243) - 3 593 509,73грн. доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, 53902,65грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 07.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_4