КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Справа№ 910/24431/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Ауксутіс Е.С. - дов. б/н від 12.01.2017

від відповідача 1 Лях К.М. - дов. № Ц/3-04/322-16 від 09.12.2016

Пічугіна С.С. - дов. № 1456 від 25.10.2017

від відповідача 2 Ковтонюк Ю.А. - дов. б/н від 07.12.2016

від третіх осіб 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.07.2017 (суддя Маринченко Я.В.)

у справі № 910/24431/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертопресурс»

(далі - ТОВ «Інтертопресурс»)

до 1) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

(далі - ПАТ «Українська залізниця»)

2) Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення

залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»

(далі - ДП «Укрзалізничпостач»)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «БМЗ»

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремдизель груп»

3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Керченський стрілочний завод»

4) Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемз»

5) Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрзалізничпром»

6) Дочірнє підприємство «Фірма Леда»

7) Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Робікон»

8) Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Україна»

9) Товариство з обмеженою відповідальністю «Метконтракт»

10) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Меганом»

11) Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Агрінол»

про стягнення 245 730 660, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі № 910/24431/16 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «Інтертопресурс» 104 885 717, 14 грн. основного боргу, 106 077 949, 09 грн. інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 9 319 582, 43 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 185 294, 53 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПАТ «Українська залізниця» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення прийнято за відсутності переважної частини оригіналів документів та за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, з огляду на умови спірних Договорів поставки щодо необхідності обов'язкової згоди боржника на відступлення права вимоги, укладення Договорів відступлення права вимоги без згоди відповідача-2 прямо порушує вимоги чинного законодавства, відповідно й права останнього як боржника за Договорами поставки. На переконання апелянта, оскільки стосовно задоволеної частини позову позивачем пропущено загальний строк позовної давності як щодо вимог про стягнення основної заборгованості, так й вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а стосовно іншої частини позовних вимог позивачем взагалі не надано належних та допустимих доказів, зокрема, Договорів поставки, на підставі яких пред'явлені позовні вимоги, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Крім цього, апелянт вказує на порушення судом першої інстанції прав відповідача на належний захист, адже судом за неодноразовими необґрунтованими клопотаннями позивача безпідставно затягувався судовий процес, що свідчить про порушення «розумності» строків. Також хибними, на думку апелянта, є висновки місцевого суду в частині переходу до ПАТ «Українська залізниця» всіх прав та обов'язків ДП «Укрзалізничпостач» в порядку правонаступництва, оскільки юридичну особу відповідача-2 в установленому чинним законодавством порядку на даний час не припинено й запису про його припинення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань немає, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову за рахунок відповідача-1, який є неналежним відповідачем у справі тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/24431/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 12.09.2017.

08.09.2017 надійшли клопотання ПАТ «Українська залізниця» про призначення судової почеркознавчої та судової економічної експертиз, 11.09.2017 представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 розгляд справи № 910/24431/16 відкладено на 03.10.2017.

02.10.2017 надійшли письмові пояснення представника позивача щодо клопотань ПАТ «Українська залізниця» про призначення судових експертиз, а від представників відповідача-1 - уточнення до клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017, від 10.10.2017 розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України відкладався на 10.10.2017 та 17.10.2017 відповідно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 продовжено строк розгляду справи на 15 днів згідно ст. 69 ГПК України та в межах встановлених згаданою нормою господарського законодавства строків розгляд справи відповідно до ст. 77 ГПК України відкладено на 31.10.2017.

Подане відповідачем-1 клопотання про призначення судової економічної експертизи з метою дослідження кола фактичних обставин справи, в тому числі щодо документального підтвердження розміру заявлених позовних вимог, як безпідставне та необґрунтоване залишене апеляційним судом без задоволення, оскільки встановлення дійсного розміру заборгованості за Договорами поставки (копії яких позивачем долучено до матеріалів справи) та його документального підтвердження не потребуються спеціальних знань та можуть бути встановлені судом самостійно шляхом дослідження наявних в матеріалах справи копій первинних документів. Крім цього, жодних заперечень щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат відповідачами 1 та 2 під час розгляду справи судом першої інстанції не надходило, як не виникало й питань щодо необхідності встановлення дійсного розміру та документального підтвердження такої заборгованості.

Клопотання відповідача-1 (з урахуванням уточнення до нього) про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення обставин виконання підписів уповноважених осіб відповідача-2 на Договорах поставки та дозволах на відступлення права вимоги також не підлягає задоволенню з підстав його безпідставності та необґрунтованості, адже за текстом оскаржуваного рішення оригінали спірних договорів, копії яких позивачем долучено до матеріалів справи, надавались суду першої інстанції для огляду. Самі лише припущення (сумніви) відповідача-1, який не був стороною Договорів поставки,з приводу достовірності підписів уповноважених осіб відповідача-2 не свідчать про їх вчинення іншими особами та не спростовують факту укладення цих договорів. Крім цього, як заявником (відповідачем-1), так й відповідачем-2 не надано жодних належних та допустимих доказів з приводу проведення службового розслідування відповдіачем-2 щодо підписання цих документів або звернення до правоохоронних органів щодо заволодіння печаткою відповідача-2, відтиском якої скріплені спірні документи тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 31.10.2017 з'явились представники позивача, відповідачів 1 та 2, представники третіх осіб 1-11 не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали. Присутні в судовому засіданні представники позивача, відповідачів 1 та 2 не заперечували проти розгляду справи за відсутності представників третіх осіб 1-11.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Оскільки треті особи 1-11 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, неявка їх представників не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний суд вважав за необхідне справу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представники відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповдіача-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу відповідача-1, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів 1 та 2, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Інтертопресурс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Українська залізниця» (відповідач-1) та ДП «Укрзалізничпостач» (відповідач-2) про стягнення 240 440 572,90 грн. В обґрунтування своїх вимог вказувало на неналежне виконання відповідачем-2 своїх зобов'язань за укладеними з третіми особами Договорами поставки щодо повної та своєчасної оплати товару, право грошової вимоги за якими позивач набув на підставі укладених із третіми особами договорів факторингу на загальну суму 115 919 612,22 грн. Оскільки правонаступником ДП «Укрзалізничпостач» є ПАТ «Українська залізниця», позивач просив стягнути 115 919 612,22 грн. основного боргу, 10 039 177,96 грн. 3 % річних та 114 481 782,52 грн. інфляційних втрат саме з відповідача-1.

В подальшому позивач подав заяву від 06.07.2017 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача-1 основний борг в розмірі 115 919 612,22 грн., 3% річних в розмірі 10 452 616,37 грн. та інфляційні втрати в розмірі 119 358 431,49 грн. Згадана заява прийнята судом до розгляду.

Заперечуючи проти позову, відповідач-1 поясняв, що юридичну особу відповідача-2 в установленому чинним законодавством порядку на даний час не припинено, адже запис про його припинення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній, відповідно відповідач-1 є неналежним відповідачем у справі. Крім цього, на переконання відповдіача-1, позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Також відповідачем-1 заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідач-2 заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів наявної згоди відповідача-2 на відступлення права вимоги за спірними Договорами поставки. Крім цього, на підставі розпорядження від 03.07.2014 № 2009 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, позивача виключено з Державного реєстру фінансових установ, відтак останній не міг здійснювати фінансові послуги, якими є факторингові операції. Відповідачем-2 також заявлено про застосування строку позовної давності.

Крім цього, під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача-2 заявив усне клопотання про зменшення нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 83 ГПК України.

Згідно наданих суду першої інстанції письмових пояснень третьої особи-3, ТОВ «Керченський стрілочний завод» на виконання укладених із відповідачем-2 Договорів поставки від 05.03.2013 № ЦХП-05-00813-01, від 27.02.2013 № ЦХП-05-00313-01 та від 28.05.2013 № ЦХП-03-04413-01 здійснювало поставку товару відповідачу-2, на підтвердження чого було надано відповідні акти приймання-передачі та звірки розрахунків. Надалі, існуючу заборгованість відповідача-2 за цими договорами третя особа-3 відступила позивачу за відповідними договорами факторингу.

Третя особа-8 під час розгляду справи судом першої інстанції також надала письмові пояснення, в яких повідомила про виконання ТОВ «Інтерпайп Україна» умов Договорів поставки від 01.04.2013 № ЦХП-04-00813-01 та від 12.06.2013 № ЦХП-04-01813-01 в частині здійснення поставки товару відповідачу-2, на підтвердження чого додала до матеріалів справи відповідні рахунки-фактури та акти приймання-передачі. Одночасно третя особа-8 зазначила про дійсність відступлення прав вимоги позивача за вищезгаданими Договорами поставки та виконання позивачем в зв'язку з цим своїх зобов'язань за договорами факторингу щодо передачі третій особі-8 грошових коштів. В той же час, третя особа зауважила, що не одержувала грошових коштів від відповідача-2 за Договорами поставки.

Треті особи 1, 2, 4-7, 9-11 своїх пояснень по суті спору як в суді першої, так й апеляційної інстанцій не надали.

Як встановлено матеріалами справи, 24.02.2014 між ТОВ «Інтертопресурс» (позивачем, кредитором-1 за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Енерготранс» (далі - ТОВ «ТК «Енерготранс», кредитором-2 за договором) укладено Договір про відступлення права вимоги № 2402-2014 (далі - Договір відступлення), за умовами п. 1.1 якого кредитор-1 відступив кредитору-2, а останній прийняв право вимоги до ДП «Укрзалізничпостач», яке виникло за Договорами поставки. Фактом, підтверджуючим існування заборгованості відповідача-2 перед позивачем є відповідні накладні та акти приймання-передачі документів.

За згаданим Договором передаються права вимоги, строк платежу за якими відповідно до Договорів поставки вже настав. За домовленістю сторін загальний розмір прав вимоги, які відступаються за Договором відступлення становить 115 919 612,26 грн. (п.п.1.2, 1.3 Договору відступлення).

Відповідно до п. 1.4 Договору відступлення права вимоги переходять до ТОВ «ТК «Енерготранс» з моменту оплати вартості прав вимоги на підставі п. 2 цього Договору.

Цей договір згідно п. 5.1 набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов'язань.

29.09.2016 між ТОВ «Інтертопресурс» (позивачем) та ТОВ «ТК «Енерготранс», яке було перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-логістична компанія «Інтертрансконсалтінг», укладено Договір про розірвання Договору відступлення (далі - Договір про розірвання), за умовами п. 1.1 якого у зв'язку із невиконанням ТОВ «ТК «Енерготранс» зобов'язань за Договором відступлення з оплати вартості прав вимоги до ДП «Укрзалізничпостач», яке виникло за Договорами поставки в сумі 115 919 612,26 грн., сторони дійшли згоди розірвати Договір відступлення.

З моменту набрання чинності цим Договором зобов'язання сторін, які виникли з нього, припиняються і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли за Договором (п. 2. Договору про розірвання).

Положеннями п. 3 Договору про розірвання сторони погодили, що право вимоги до ДП «Укрзалізничпостач», яке виникло за Договорами поставки, належить ТОВ «Інтертопресурс».

Цей договір згідно п. 4 набуває чинності з дати його підписання сторонами, що зазначено в Договорі.

Як встановлено матеріалами справи, позивач набув права грошової вимоги до відповідача-2 на підставі наступних договорів факторингу:

- договору факторингу від 17.05.2013 № 4-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «ТД «БМЗ», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 13.02.2014 № 13 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТД «БМЗ» за плату, а ТОВ «ТД «БМЗ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 07.02.2013 № ЦХП-01-00613-01 до відповідача-2 в сумі 1 235 631,60 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 17.05.2013 № 6-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «ТД «БМЗ», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 13.02.2014 № 10 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТД «БМЗ» за плату, а ТОВ «ТД «БМЗ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 22.02.2013 № ЦХП-01-01313-01 до відповідача-2 в сумі 9158,40 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 25.06.2013 № 19-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «ТД «БМЗ», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 13.02.2014 № 13 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТД «БМ» за плату, а ТОВ «ТД «БМЗ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 25.02.2013 № ЦХП-01-01613-01 до відповідача-2 в сумі 588137,28 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 24.12.2013 № 48-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «ТД «БМЗ», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 13.02.2014 № 2 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТД «БМЗ» за плату, а ТОВ «ТД «БМЗ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 12.08.2013 № ЦХП-01-04813-01 до відповідача-2 в сумі 719 934,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 20.01.2014 № 53-Ф-2014, укладеного між позивачем та ТОВ «ТД «БМЗ», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 13.02.2014 № 2 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТД «БМЗ» за плату, а ТОВ «ТД «БМЗ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 09.09.2013 № ЦХП-01-06313-01 до відповідача-2 в сумі 92 471,04 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 13.02.2014 № 66-Ф-2014, укладеного між позивачем та ТОВ «Ремдизель Груп», за умовами якого згідно п. 1-3 Додаткового договору від 13.02.2014 № 1 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Ремдизель Груп» за плату, а ТОВ «Ремдизель Груп» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 22.08.2013 № ЦХП-01-05513-01 до відповідача-2 в сумі 1 034 880,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 17.05.2013 № 7-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «Ремдизель Груп», за умовами якого згідно з п. 1-3 додаткового договору від 17.02.2014 № 9 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Ремдизель Груп» за плату, а ТОВ «Ремдизель Груп» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 31.01.2013 № ЦХП-01-00413-01 до відповідача-2 у сумі 56 971,20 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 17.06.2013 № 16-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «Ремдизель Груп», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 17.02.2014 № 9 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Ремдизель Груп» за плату, а ТОВ «Ремдизель Груп» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 11.03.2013 № ЦХП-01-02113-01 до відповідача-2 в сумі 78 504,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 20.01.2014 № 54-Ф-2014, укладеного між позивачем та ТОВ «Ремдизель Груп», за умовами якого згідно з п. 1-3 додаткового договору від 17.02.2014 № 2 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Ремдизель Груп» за плату, а ТОВ «Ремдизель Груп» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 04.03.2013 № ЦХП-01-06213-01 до відповідача-2 в сумі 2 101 179,60 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 19.06.2013 № 18-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «Керченський стрілочний завод», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 18.02.2014 № 7 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Керченський стрілочний завод» за плату0, а ТОВ «Керченський стрілочний завод» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 05.03.2013 № ЦХП-05-00813-01 до відповідача-2 в сумі 1 154 736,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 15.07.2013 № 21-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «Керченський стрілочний завод», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 30.01.2014 № 10 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Керченський стрілочний завод» за плату, а ТОВ «Керченський стрілочний завод» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 27.02.2013 № ЦХП-05-00313-01 до відповідача-2 в сумі 1 120 560,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 30.01.2014 № 65-Ф-2014, укладеного між позивачем та ТОВ «Керченський стрілочний завод», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 30.01.2014 № 1 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Керченський стрілочний завод» за плату, а ТОВ «Керченський стрілочний завод» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 28.05.2013 № ЦХП-03-04413-01 до відповідача-2 в сумі 5 059 809,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 09.08.2013 № 28-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛЕМЗ», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 14.02.2014 № 6 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛЕМЗ» за плату, а ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛЕМЗ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 25.02.2013 № ЦХП-01- 01413-01 до відповідача-2 в сумі 287 964,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 24.01.2014 № 59-Ф-2014, укладеного між позивачем та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛЕМЗ», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 14.02.2014 № 2 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛЕМЗ» за плату, а ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛЕМЗ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 02.09.2013 № ЦХП-01- 05813-01 до відповідача-2 в сумі 744 120,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 13.12.2013 № 46-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «УКРЗАЛІЗНИЧПРОМ», за умовами згідно п. 1-3 додаткового договору від 10.02.2014 № 3 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «УКРЗАЛІЗНИЧПРОМ» за плату, а ТОВ «УКРЗАЛІЗНИЧПРОМ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 28.05.2013 № ЦХП-03-04013-01 до відповідача-2 в сумі 356 400,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 12.11.2013 № 45-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «Фірма Леда», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 12.02.2014 № 4 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фірма Леда» за плату, а ТОВ «Фірма Леда» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 18.06.2013 № ЦХП-02-04613-01 до відповідача-2 в сумі 642 816,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 16.10.2013 № 41-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «Торговий дім «Робікон», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 10.02.2014 № 3 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Торговий дім «Робікон» за плату, а ТОВ «Торговий дім «Робікон» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 28.05.2013 № ЦХП-02- 03513-01 до відповідача-2 в сумі 130 800,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 27.01.2014 № 61-Ф-2014, укладеного між позивачем та ТОВ «Торговий дім «Робікон», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 10.02.2014 № 2 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Торговий дім «Робікон» за плату, а ТОВ «Торговий дім «Робікон» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 11.06.2013 № ЦХП-02-04213-01 до відповідача-2 в сумі 129 888,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 26.12.2013 № 50-Ф-2013, укладеного між позивачем та ТОВ «Інтерпайп Україна», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 29.01.2014 № 2 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Інтерпайп Україна» за плату, а ТОВ «Інтерпайп Україна» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 12.06.2013 № ЦХП-04-01813-01 до відповідача-2 в сумі 32 662 996,80 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 29.01.2014 № 64-Ф-2014, укладеного між позивачем та ТОВ «Інтерпайп Україна», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 29.01.2014 № 1 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Інтерпайп Україна» за плату, а ТОВ «Інтерпайп Україна» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 01.04.2013 № ЦХП-04-00813-01 до відповідача 2 у сумі 38123692,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 18.02.2014 № 67-Ф-2014, укладеного між позивачем та ТОВ «МЕТКОНТРАКТ», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткового договору від 18.02.2014 № 1 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «МЕТКОНТРАКТ» за плату, а ТОВ «МЕТКОНТРАКТ» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 27.06.2013 № ЦХП-01-04413-01 до відповідача-2 в сумі 2 825 040,00 грн., строк платежу за яким вже настав;

- договору факторингу від 30.05.2013 № 14-Ф-13, укладеного між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Союз», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткових договорів від 22.01.2014 № 15 та від 30.01.2014 № 16 до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ПАТ «Комерційний банк «Союз» за плату, а ПАТ «Комерційний банк «Союз» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 24.01.2013 № ЦХП-06-00113-01 до відповідача-2 в сумі 3 592 512,00 грн. та 4 790 016,00 грн., строк платежу за яким вже настав (відступлене позивачу право вимоги ПАТ «КБ «Союз» набуло на підставі договору факторингу від 22.03.2013 № 10/113-Ф-13 та додаткових угод до нього від 14.01.2014 №21 та від 28.01.2014 №22, укладених з ТОВ «Фірма Меганом»);

- договору факторингу від 27.08.2013 № 30-Ф-13, укладеного між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Союз», за умовами якого згідно п. 1-3 додаткових договорів до договору факторингу позивач передав грошові кошти в розпорядження ПАТ «Комерційний банк «Союз» за плату, а ПАТ «Комерційний банк «Союз» відступило позивачу право грошової вимоги за договором поставки від 23.05.2013 № ЦХП-14-01713-01 до відповідача-2 на загальну суму 20 688 953,83 грн., з яких 6 404 289,30 грн. за додатковим договором від 22.01.2014 № 8; 6 292 865,10 грн. за додатковим договором від 29.01.2014 № 9; 7 991 799,43 грн. за додатковим договором від 29.01.2014 № 10 (відступлене позивачу право вимоги ПАТ «КБ «Союз» набуло на підставі договору факторингу від 07.08.2013 № 10/115-Ф-13 та додаткових угод до нього від 18.01.2014 № 8, від 23.01.2014 № 9 та від 23.01.2014 № 10, укладених з ТОВ «Торговий дім Агрінол»).

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) на підставі ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги, в тому числі: послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; факторинг.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 02.04.2010 № 304 позивачу видано свідоцтво ФК № 253 від 02.04.2010 про реєстрацію фінансової установи. Зазначене свідоцтво було анульовано в зв'язку з поданою заявою про припинення надання фінансових послуг, про що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг видано відповідне розпорядження № 2009 від 03.07.2014 «Про виключення інформації про ТОВ «Інтертопресурс» з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи».

Оскільки станом на дати укладення вищезгаданих договорів факторингу позивач мав статус фінансової установи, відповідно мав право на той час здійснювати факторингові операції, доводи відповідача-2 в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Матеріалами справи встановлено перерахування (фінансування) позивачем грошових коштів вищезгаданим контрагентам за відповідними договорами факторингу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки за період з 01.01.2013 по 01.03.2014 з відкритого в ПАТ «КБ «Союз» рахунку позивача № 0196.980.

Таким чином, враховуючи викладену в усіх додаткових договорах до договорів факторингу умову про те, що права грошової вимоги вважаються переданими позивачу з дати набрання чинності цими додатковими угодами (тобто, з дня їх підписання), позивач набув права вимоги до відповідача-2 за вищезгаданими договорами факторингу.

За умовами останніх (п. 2, 3) клієнти зобов'язались передати позивачу всі необхідні документи на підтвердження дійсності відступленого йому права вимоги для проведення факторингу (копії Договорів поставки, оригінали актів звірки за Договорами поставки, копії неоплачених видаткових накладних або актів приймання-передачі до Договорів поставки).

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець на підставі ч. 1 ст. 692 ЦК України зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави (ст. 1083 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи, на підставі укладеного з ТОВ «Керченський стрілочний завод» (третя особа-3) договору факторингу від 19.06.2013 № 18-Ф-2013 (з урахуванням додаткового договору № 7 від 18.02.2014) позивач отримав право грошової вимоги до відповідача-2 за Договором поставки від 05.03.2013 № ЦХП-05-00813-01 на суму 1 154 736,00 грн.

За умовами п. 1.1 цього договору ТОВ «Керченський стрілочний завод» зобов'язалося поставити та передати у власність, а відповідач-2 прийняти та оплатити продукцію, визначену в специфікації (клема ПКК роздільного рейкового скріплення залізничної колії).

Факт поставки товару за цим договором та його отримання відповідачем-2 підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін копіями накладних на відпуск готової продукції № 1088 від 04.12.2013 на суму 562 464,00 грн. та № 1089 від 13.12.2013 на суму 592 272,00 грн., а також актом звірки поставок та розрахунків між цими сторонами станом на 31.12.2013, згідно яких заборгованість відповідача-2 за даним договором становить 1 154 736,00 грн.

Оплата за кожну партію поставленої продукції по цьому Договору поставки згідно п.п. 6.1, 6.3 проводиться відповідачем-2 протягом 30 банківських днів після дати поставки партії продукції відповідно до рахунків-фактури на дану партію. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють протягом 20 календарних днів з дати підписання акту звірки, який складається і підписується сторонами раз на місяць протягом дії цього договору (п. 6.1, 6.3 Договору поставки).

Оскільки останнім днем оплати за накладною від 04.12.2013 є 17.01.2014, за накладною від 13.12.2013 - 28.01.2014, а з урахуванням підписаного 31.12.2013 акту звірки остаточний розрахунок мав бути здійснений відповідачем-2 в строк до 20.01.2014, строк виконання зобов'язання відповідача-2 щодо здійснення розрахунку настав, відтак останній за умовами цього Договору та приписами чинного законодавства зобов'язаний оплатити поставлений товар.

Листом від 18.02.2014 № 71/04/2014 позивач повідомив відповідача-2 про відступлення права грошової вимоги, однак останній грошових коштів позивачу в розмірі 1 154 736,00 грн. не перерахував.

На підставі договору факторингу від 15.07.2013 № 21-Ф-2013 (з урахуванням додаткового договору № 10 від 30.01.2014), укладеного між ТОВ «Керченський стрілочний завод» та позивачем, останній отримав право грошової вимоги до відповідача-2 за Договором поставки від 27.02.2013 № ЦХП-05-00313-01 на суму 1 120 560,00 грн.

За умовами п.1.1 цього Договору поставки ТОВ «Керченський стрілочний завод» зобов'язалося поставити та передати у власність, а відповідач-2 прийняти та оплатити продукцію, визначену в специфікації (втулка ізолююча для рейкових скріплень типу КБ, шайба плоска (ШП-1.3) для рейкових скріплень типу КБ, скоба втулки КБ залізничної колії).

Факт поставки товару за цим договором та його отримання відповідачем-2 підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін копіями актів приймання-передачі до рахунку-фактури № 457 на від 21.06.2013 суму 286 800,00 грн., № 458 до рахунку-фактури від 21.06.2013 на суму 286 800,00 грн., до рахунку-фактури № 859 від 23.09.2013 на суму 121 200,00 грн., до рахунку-фактури № 872 від 27.09.2013 на суму 96 960,00 грн. та до рахунку-фактури № 893 від 30.09.2013 на суму 328 800,00 грн.

Оплата за кожну партію поставленої по даному Договору поставки продукції згідно п.п. 6.1, 6.3 проводиться відповідачем-2 протягом 75 банківських днів після дати поставки партії продукції за рахунками-фактурами на дану партію. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується уповноваженими сторонами.

Оскільки останнім днем оплати за актом від 21.06.2013 є 08.10.2013, за актом від 23.09.2013 - 09.01.2014, за актом від 27.09.2013 - 15.01.2014 та за актом від 30.09.2013 - 16.01.2014, момент виконання зобов'язань відповідача-2 щодо здійснення розрахунку настав, відтак останній за умовами Договору поставки та приписами чинного законодавства зобов'язаний оплатити поставлений товар.

Про відступлення права грошової вимоги позивач повідомив відповідача-2 листом від 30.01.2014 № 48/04/2014, проте останній грошових коштів позивачу в розмірі 1 120 560,00 грн. не перерахував.

Крім цього, на підставі договору факторингу від 30.01.2014 № 65-Ф-2014 (з урахуванням додаткового договору № 1 від 30.01.2014), укладеного між ТОВ «Керченський стрілочний завод» та позивачем, останній отримав право грошової вимоги до відповідача-2 за Договором поставки від 28.05.2013 № ЦХП-03-04413-01 на суму 5 059 809,00 грн.

За умовами п. 1.1 цього договору ТОВ «Керченський стрілочний завод» зобов'язалося поставити та передати у власність, а відповідач-2 прийняти та оплатити продукцію, визначену в специфікації (автозчеп СА-3, замок, замкотримач, запобіжник замка, підйомник замка, валик підйомника).

Факт поставки товару за цим договором та його отримання відповідачем-2 підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін копіями актів приймання-передачі до рахунку-фактури № 608 від 31.07.2013 на суму 45 720,00 грн., до рахунку-фактури № 588 від 30.07.2013 на суму 780 291,00 грн. та до рахунку-фактури № 547 від 17.07.2013 на суму 4 233 798,00 грн.

Оплата за кожну партію поставленої по цьому Договору поставки продукції згідно п.п. 6.1, 6.3 проводиться відповідачем 2 протягом 75 банківських днів після дати поставки партії продукції відповідно до рахунків -фактури на дану партію. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується уповноваженими сторонами.

Оскільки останнім днем оплати за актом від 17.07.2013 є 31.10.2013, за актом від 30.07.2013 - 13.11.2013 та за актом від 31.07.2013 - 14.11.2013, строк виконання зобов'язання відповідача-2 щодо здійснення розрахунку настав, відтак за умовами цього Договору та приписами чинного законодавства він зобов'язаний оплатити поставлений товар.

Листом від 30.01.2014 № 47/04/2014 позивач повідомив відповідача-2 про відступлення права грошової вимоги, однак останній грошових коштів позивачу в розмірі 5 059 809,00 грн. не перерахував.

На підставі укладеного з ПАТ «Комерційний банк «Союз» договору факторингу від 30.05.2013 № 14-Ф-13 (з урахуванням додаткових договорів № 15 від 22.01.2014 та № 16 від 30.01.2014) позивач отримав право грошової вимоги до відповідача-2 за Договором поставки від 24.01.2013 № ЦХП-06-00113-01 на суми 3 592 512,00 грн. та 4 790 016,00 грн., в загальному розмірі на 8 382 528,00 грн.

В свою чергу ПАТ «Комерційний банк «Союз» набуло право вимоги до відповідача-2 на підставі договору факторингу від 22.03.2013 № 10/113-Ф-13 та додаткових угод до нього №21 від 14.01.2014 та №22 від 28.01.2014, укладених з ТОВ «Фірма Меганом». Положеннями п. 1.4 цього договору факторингу від 07.08.2013 № 10/115-Ф-13 передбачено можливість наступного відступлення вимоги.

За умовами п. 1.1 вищезгаданого Договору поставки ТОВ «Фірма Меганом» зобов'язалося поставити та передати у власність, а відповідач-2 прийняти та оплатити продукцію, визначену в специфікації (автозчеп СА-3, замок, замкотримач, запобіжник замка, підйомник замка, валик підйомника).

Факт поставки товару за цим договором та його отримання відповідачем-2 підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін копіями актів прийому-передач від 29.11.2013 на суму 1 197 504,00 грн., від 26.11.2013 на суму 1 197 504,00 грн., від 21.11.2013 на суму 1 197 504,00 грн., від 10.12.2013 на суму 1 197 504,00 грн., від 11.12.2013 на суму 1 197 504,00 грн., від 13.12.2013 на суму 1 197 504,00 грн. та від 18.12.2013 на суму 1 197 504,00 грн.

Оплата за кожну партію поставленої по даному Договору поставки продукції згідно п.п. 6.1, 6.3 проводиться відповідачем-2 протягом 30 банківських днів після дати поставки партії продукції відповідно до рахунків-фактур на дану партію. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується уповноваженими сторонами.

Оскільки останнім днем оплати за актом від 21.11.2013 є 03.01.2014, від 26.11.2013 - 10.01.2014, від 29.11.2013 - 15.01.2014, від 10.12.2013 - 24.01.2014, від 11.12.2013 - 27.01.2014, від 13.12.2013 - 29.01.2014, від 18.12.2013 - 03.02.2014, строк виконання зобов'язань відповідача-2 щодо здійснення розрахунку настав, отже він за умовами цього Договору та приписами чинного законодавства зобов'язаний оплатити поставлений товар.

Про відступлення права грошової вимоги позивач повідомив відповідача-2 листом від 30.01.2014 № 51/04/2014, однак останній грошових коштів позивачу в розмірі 8 382 528,00 грн. не перерахував.

Одночасно відповідач-2 надавав ПАТ «Комерційний банк «Союз» дозволи № ЦХП-20/257 від 21.01.2014 на відступлення позивачу права грошової вимоги на суму 3 592 512,00 грн. та № ЦХП-20/454 від 30.01.2014 на суму 4 790 016,00 грн. за Договором поставки № ЦХП-06-00113-01 від 24.01.2013 із подальшим узгодженням графіків погашення заборгованості.

Крім цього, на підставі укладеного з ПАТ «Комерційний банк «Союз» договору факторингу від 27.08.2013 № 30-Ф-13 (з урахуванням додаткових договорів) позивач отримав право грошової вимоги до відповідача-2 за Договором поставки № ЦХП-14-01713-01від 23.05.2013 на загальну суму 20 688 953,83 грн., з яких 6 404 289,30 грн. за додатковим договором № 8 від 22.01.2014; 6 292 865,10 грн. за додатковим договором № 9 від 29.01.2014 та 7 991 799,43 грн. за додатковим договором № 10 від 29.01.2014.

В свою чергу відступлене позивачу право вимоги ПАТ «Комерційний банк «Союз» набуло на підставі договору факторингу № 10/115-Ф-13 від 07.08.2013 та додаткових угод до нього № 8 від 18.01.2014, № 9 від 23.01.2014 та № 10 від 23.01.2014, укладених з ТОВ «Торговий дім Агрінол». Пунктом 1.4 цього договору факторингу передбачено можливість наступного відступлення вимоги.

За умовами п. 1.1 згаданого Договору поставки ТОВ «Торговий дім Агрінол» зобов'язалося поставити та передати у власність, а відповідач 2 прийняти та оплатити паливо рідинне та газ, оливи мастильні (оливи та мастильні матеріали).

Факт поставки товару за цим договором та його отримання відповідачем-2 підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін копіями актів прийому-передачі № ЦХП-14-017-92 від 15.11.2013 на суму 733 255,81 грн., № ЦХП-14-017-91 від 14.11.2013 на суму 883 825,57 грн., № ЦХП-14-017-89 від 08.11.2013 на суму 153 956,35 грн., № ЦХП-14-017-88 від 06.11.2013 на суму 339 867,84 грн., № ЦХП-14-017-83 від 04.11.2013 на суму 241 920,00 грн., № ЦХП-14-017-87 від 04.11.2013 на суму 240 975,00 грн., № ЦХП-14-017-82 від 04.11.2013 на суму 205 402,50 грн., № ЦХП-14-017-81 від 04.11.2013 на суму 331 678,08 грн., № ЦХП-14-017-80 від 01.11.2013 на суму 249 432,48 грн., № ЦХП-14-017-84 від 04.11.2013 на суму 336 950,38 грн., № ЦХП-14-017-85 від 04.11.2013 на суму 80 047,44 грн., № ЦХП-14-017-86 від 04.11.2013 на суму 39 850,27 грн., № ЦХП-14-017-90 від 06.11.2013 на суму 1 343 079,36 грн., № ЦХП-14-017-93 від 13.11.2013 на суму 534 921,30 грн., № ЦХП-14-017-94 від 13.11.2013 на суму 366 551,92 грн., № ЦХП-14-017-95 від 19.11.2013 на суму 211 150,20 грн., № ЦХП-14-017-100 від 22.11.2013 на суму 910 074,60 грн., № ЦХП-14-017-97 від 22.11.2013 на суму 909 049,50 грн., № ЦХП-14-017-98 від 22.11.2013 на суму 912 384,90 грн., № ЦХП-14-017-99 від 23.11.2013 на суму 788 300,38 грн., № ЦХП-14-017-101 від 26.11.2013 на суму 913 394,70 грн., № ЦХП-14-017-102від 28.11.2013 на суму 427 666,91 грн., № ЦХП-14-017-103 від 29.11.2013 на суму 285 425,27 грн., № ЦХП-14-017-104 від 29.11.2013 на суму 835 592,68 грн., № ЦХП-14-017-108від 02.12.2013 на суму 228 089,02 грн., № ЦХП-14-017-109 від 02.12.2013 на суму 314 313,20 грн., № ЦХП-14-017-105 від 02.12.2013 на суму 300 355,93 грн., № ЦХП-14-017-107від 03.12.2013 на суму 1 124 764,20 грн. та № ЦХП-14-017-106 від 03.12.2013 на суму 42 388,14 грн.

Оплата поставки згідно п. 6.2 цього договору має бути здійснена відповідачем-2 при підписанні акту прийому-передачі, отриманні рахунку-фактури, податкових, (залізничних) або товарно-транспортних накладних, паспорту якості, протягом 75 банківських днів із дати поставки товару.

Оскільки останнім днем оплати за актами від 01.11.2013 є 17.02.2014, від 04.11.2013 - 20.02.2014, від 06.11.2013 - 24.02.2014, від 08.11.2013 - 26.02.2014, від 13.11.2013 - 03.03.2014, від 14.11.2013 - 04.03.2014, від 15.11.2013 - 05.03.2014, від 19.11.2013 - 07.03.2014, від 22.11.2013 - 13.03.2014, від 23.11.2013 - 13.03.2014, від 26.11.2013 - 17.03.2014, від 28.11.2013 - 19.03.2014, від 29.11.2013 - 20.03.2014, від 02.12.2013 - 21.03.2014, від 03.12.2013 - 24.03.2014, строк виконання зобов'язань відповідача-2 щодо здійснення розрахунку настав, відтак за умовами цього Договору та приписами чинного законодавства він зобов'язаний оплатити поставлений товар.

Про відступлення права грошової вимоги позивач повідомив відповідача-2 листами № 27/04/2014 від 22.01.2014, № 46/04/2014 від 29.01.2014 та № 45/04/2014 від 29.01.2014, однак останній грошових коштів позивачу в розмірі 20 688 953,83 грн. не перерахував.

Одночасно відповідач-2 надавав ПАТ «Комерційний банк «Союз» дозволи № ЦХП-20/256 від 21.01.2014 на відступлення позивачу права грошової вимоги на суму 6 404 289,30 грн., № ЦХП-20/389 від 28.01.2014 на суму 7 991 799,43 грн. та № ЦХП-20/390 від 28.01.2014 на суму 6 92 865,10 грн. за Договором поставки № ЦХП-14-01713-01 від 23.05.2013 з подальшим узгодженням графіків погашення заборгованості.

Також на підставі договору факторингу від 26.12.2013 № 50-Ф-2013 (з урахуванням додаткового договору № 2 від 29.01.2014), укладеного між ТОВ «Інтерпайп Україна» із позивачем, останній отримав право грошової вимоги до відповідача-2 за Договором поставки від 12.06.2013 № ЦХП-04-01813-01 на суму 32 662 996,80 грн.

За умовами п. 1.1 цього договору ТОВ «Інтерпайп Україна» зобов'язалося поставити та передати у власність, а відповідач-2 прийняти та оплатити продукцію згідно специфікації (колесо суцільнокатане для рухомого складу залізниць).

Факт поставки товару за цим договором та його отримання відповідачем-2 підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін копіями рахунків-фактур та актів прийому-передачі товару № 5658190 від 20.07.2013, № 5711190 від 24.07.2013 на суми 1 136 766,22 грн., № 5712190 від 24.07.2013 на суму 1 121 163,86 грн., № 4932190 та № 4931190 від 18.09.2013 на суми 1 121 110,62 грн., № 4754190 від 05.09.2013 на суму 1 136 565,78 грн., № 4995190 від 27.09.2013, № 4937190 від 19.09.2013, № 4926190, № 4927190, № 4928190, № 4929190, № 4930190, № 4931190, № 4933190, № 4934190, № 4935190, № 4936190 від 18.09.2013, № 4982190 від 25.09.2013, № 4995190 від 27.09.2013, № 4834190 від 13.09.2013, № 4760190 від 07.09.2013, № 4757190, № 4756190, № 4755190 від 06.09.2013, № 6158190 від 23.08.2013, № 6119190 від 19.08.2013, та № 4977190 від 24.09.2013 на суми 11 155 200,00 грн.

Оплата за кожну партію поставленої по даному Договору поставки продукції згідно п.п. 6.1, 6.3 проводиться відповідачем-2 протягом 75 банківських днів після дати поставки партії продукції за наявності підписаного сторонами акту прийому-передачі за рахунком-фактурою на дану партію. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується уповноваженими сторонами.

Оскільки останнім днем оплати за останнім актом від 27.09.2013 (дата найпізнішої поставки) є 15.01.2014, строк виконання зобов'язання відповідача-2 щодо здійснення розрахунку настав, отже він за умовами цього Договору та приписами чинного законодавства зобов'язаний оплатити поставлений товар.

Про відступлення права грошової вимоги позивач повідомив відповідача-2 листом від 29.01.2014 № 42/04/2014.

Одночасно відповідач-2 надавав ТОВ «Інтерпайп Україна» дозвіл № ЦХП-20/8053 від 26.12.2013 на відступлення позивачу права грошової вимоги на суму 40 477 963,20 грн. за Договором поставки № ЦХП-04-01813-01 від 12.06.2013 з подальшим узгодженням графіку погашення заборгованості.

Матеріалами справи встановлено, що 20.02.2014 відповідач-2 перерахував на рахунок позивача 2 307 558,49 грн. в рахунок оплати за додатковим договором № 2 від 29.01.2014 до договору факторингу № 50-Ф-2013від 26.12.2013, відтак заборгованість відповдіача-2 за Договором поставки № ЦХП-04-01813-01 від 12.06.2013 становить 30 355 438,31 грн.

Крім цього, на підставі укладеного з ТОВ «Інтерпайп Україна» договору факторингу № 64-Ф-2014 від 29.01.2014 (з урахуванням додаткового договору № 1 від 29.01.2014) позивач отримав право грошової вимоги до відповідача-2 за Договором поставки від 01.04.2013 № ЦХП-04-00813-01 на суму 38 123 692,00 грн.

За умовами п. 1.1 цього Договору поставки ТОВ «Інтерпайп Україна» зобов'язалося поставити та передати у власність, а відповідач-2 прийняти та оплатити продукцію по специфікації (колесо суцільнокатане для рухомого складу залізниць).

Факт поставки товару за цим договором та його отримання відповідачем-2 підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін копіями рахунків-фактур та актів прийому-передачі товару №5427190 від 02.07.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 5428190 02.07.2013 на суму 1 103 797,90 грн., № 5435190 від 07.07.2013 на суму 1 103 797,90 грн., № 5429190від 03.07.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 5436190 від 07.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5437190 від 07.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5431190 від 05.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5430190 від 05.07.2013 на суму 1 123 957,90 грн., № 6007190 від 06.08.2013 на суму 147 840,00 грн., № 5551190 від 14.07.2013 на суму 1 123 761,66 грн., № 5549190 від 14.07.2013 на суму 1 123 761,66 грн., № 5434190 від 06.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5433190 від 06.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5432190 від 06.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5546190 від 12.07.2013 на суму 1 103 601,66 грн., № 5543190 від 12.07.2013 на суму 1 123 761,66 грн., № 5490190 від 09.07.2013 на суму 1 136 565,78 грн., № 5710190 від 25.07.2013 на суму 147 840,00 грн., № 5665190 від 23.07.2013 на суму 295 680,00 грн., № 5552190 від 14.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5550190 від 14.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5548190 від 14.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5544190 від 12.07.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 5545190 від 12.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5547190 від 12.07.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 5489190 від 09.07.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 5488190 від 07.07.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 6215190 від 29.06.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 6294190 від 29.06.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 6293190 від 28.06.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 6292190 від 28.06.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 6201190 від 26.06.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 6200190 від 26.06.2013 на суму 1 095 360,00 грн., № 6199190 від 26.06.2013 на суму 1 115 520,00 грн., № 6197190 від 26.06.2013 на суму 1 115 520,00 грн. та № 6243190 від 22.06.2013 на суму 1 115 520,00 грн.

Оплата за кожну партію поставленої по даному Договору поставки продукції згідно п. 6.1, 6.3 проводиться відповідачем-2 протягом 75 банківських днів після дати поставки партії продукції за наявності підписаного сторонами акту прийому-передачі відповідно до рахунку-фактури на цю партію. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується уповноваженими сторонами.

Оскільки останнім днем оплати за останнім актом поставки було 20.11.2013, строк виконання зобов'язання відповідача-2 щодо здійснення розрахунку настав й він зобов'язаний оплатити поставлений товар.

Листом від 02.01.2014 № 44/04/2014 позивач повідомив відповідача-2 про відступлення права грошової вимоги, однак грошових коштів позивачу в розмірі 38 123 692,00 грн. останній не перерахував.

Одночасно відповідач-2 надавав ТОВ «Інтерпайп Україна» дозвіл № ЦХП-20/391 від 29.01.2014 на відступлення позивачу права грошової вимоги на суму 38 123 692,00 грн. за Договором поставки № ЦХП-04-00813-01 від 01.04.2013 з подальшим узгодженням графіку погашення заборгованості.

Належним чином завірені копії вищезгаданих Договорів поставки та актів приймання-передачі товару наявні в матеріалах справи, їх оригінали оглянуто в судовому засіданні місцевим судом, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, наявними в матеріалах справи вищенаведеними документами підтверджується дійсність відступлених позивачу прав вимоги до відповідача-2, зокрема, за Договорами поставки № ЦХП-05-00813-01 від 05.03.2013 на суму 1 154 736,00 грн., № ЦХП-05-00313-01 від 27.02.2013 на суму 1 120 560,00 грн., № ЦХП-03-04413-01 від 28.05.2013 на суму 5 059 809,00 грн., № ЦХП-04-01813-01 від 12.06.2013 на суму 30 355 438,31 грн., № ЦХП-04-00813-01 від 01.04.2013 на суму 38 123 692,00 грн., № ЦХП-01-04413-01 від 27.06.2013 на суму 8 382 528,00 грн., № ЦХП-14-01713-01 від 23.05.2013 на суму 20 688 953,83 грн., всього на загальну суму 104 885 717,14 грн., строк оплати за якими настав. Відповідно доводи апелянта щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позивачем вимог в цій частині не заслуговують на увагу.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів на спростування факту укладення цих Договорів поставки або неотримання відповідачем-2 товару за ними матеріали справи не містять.

Посилання відповідача-2 в суді на неможливість подання Договорів поставки та видаткових накладних до них внаслідок їх втрати через залиття приміщення, де вони зберігались, правомірно не прийнято судом першої інстанції до уваги за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на їх підтвердження. Відсутність у відповідача-2 згаданих документів не звільняє його від обов'язку оплати отриманого товару та не спростовує факту наявної заборгованості за Договорами поставки.

З огляду на наведене, заборгованість відповідача-2 за вищенаведеними Договорами поставки в загальному розмірі 104 885 717,14 грн. підтверджена наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами й відсутністю на момент прийняття рішення документів про ії погашення.

В поданій місцевому суду заяві про застосування строку позовної давності від 09.03.2017 відповідач-2, наголошуючи на відсутності у нього будь-яких документів за Договорами поставки, відрахував строк позовної давності по кожній із поставок із зазначенням дат поставок товару та сум за всіма Договорами поставки. Водночас, в матеріалах справи на той час не було деяких з Договорів поставок, обґрунтованість стягнення за якими була доведена позивачем та досліджена судом, всі інші Договори поставок із відповідними накладними в матеріалах справи відсутні й на час прийняття судом рішення у даній справі, що унеможливило надання оцінки дійсності вимог за ними.

Так, за договорами поставки від 07.02.2013 № ЦХП-01-00613-01 на суму 1 235 631,60 грн., від 22.02.2013 № ЦХП-01-01313-01 на суму 9 158,40 грн., від 25.02.2013 № ЦХП-01-01613-01 на суму 588 137,28 грн., від 12.08.2013 № ЦХП-01-04813-01 на суму 719 934,00 грн., від 09.09.2013 № ЦХП-01-06313-01 на суму 92 471,00 грн., від 22.08.2013 № ЦХП-01-05513-01 на суму 1 034 880,00 грн., від 31.01.2013 № ЦХП-01-00413-01 на суму 56 971,20 грн., від 11.03.2013 № ЦХП-01-02113-01 на суму 78 504,00 грн., від 04.03.2013 № ЦХП-01-06213-01 на суму 2 101 179,60 грн., від 25.02.2013 № ЦХП-01-01413-01 на суму 287 964,00 грн., від 02.09.2013 № ЦХП-01-05813-01 на суму 744 120,00 грн., від 28.05.2013 № ЦХП-03-04013-01 на суму 356 400,00 грн., від 18.06.2013 № ЦХП-02-04613-01 на суму 642 816,00 грн., від 28.05.2013 № ЦХП-02-03513-01 на суму 130 800,00 грн., від 11.06.2013 № ЦХП-02-04213-01 на суму 129 888,00 грн., від 27.06.2013 № ЦХП-01-04413-01 на суму 2 825 040,00 грн. докази наявної заборгованості відповідача-2 в загальному розмірі 11 033 895,08 грн. в матеріалах справи відсутні, що унеможливлює встановлення дійсності переданих за договорами факторингу прав вимоги за Договорами поставки.

Крім цього, як на підставу заперечень проти задоволення позову відповідачі посилались на відсутність згоди відповідача-2 на відступлення права вимоги.

Відповідно до приписів ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Таким чином, закріплена у вищенаведених Договорах поставки умова про можливість передачі (відступлення) сторонами прав та обов'язків третім особам лише за взаємною письмовою згодою сторін, не зумовлює недійсності договорів факторингу, предметом яких є права вимоги за даними договорами.

Посилання відповідачів у даному випадку на правовий висновок Верховного Суду України (постанова від 15.04.2015 № 3-43гс15) не є обов'язковим для застосування судом з огляду на різні фактичні обставини цих справ. Предметом перегляду в зазначеній постанові було неоднакове застосування судами приписів ст. 514, 516 ЦК України, коли в межах даної справи досліджувались обставини щодо наявності підстав для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним внаслідок відсутності письмової згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні, необхідність якої погоджена сторонами зобов'язання.

Крім цього, правова природа договору відступлення права вимоги та договору факторингу є різною, отже застосування цього правового висновку до спірних правовідносин неможливе.

Передання грошової вимоги на умовах факторингу не потребує згоди боржника, а недійсність заборони відступлення права грошової вимоги щодо договорів факторингу прямо закріплена положеннями ст. 1080 ЦК України, що регулює дані правовідносини та підлягає застосуванню.

Зазначеною статтею також передбачено, що у разі порушення клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги останній не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач-2 надавав дозволи на відступлення права вимоги, зокрема, за Договором поставки від 12.06.2013 № ЦХП-04-01813-01 на суму 40 477 963,20 грн. (дозвіл від 26.12.2013 № ЦХП-20/8053), за Договором поставки від 23.05.2013 № ЦХП-14-01713-01 на суму 7 991 799,43 грн. (дозвіл від 28.01.2014 № ЦХП-20/389), за Договором поставки від 23.05.2013 № ЦХП-14-01713-01 на суму 6 404 289,30 грн. (дозвіл від 21.01.2014 № ЦХП-20/256), за Договором поставки від 23.05.2013 № ЦХП-14-01713-01 на суму 6 292 865,10 грн. (дозвіл від 28.01.2014 № ЦХП-20/390); за Договором поставки від 24.01.2013 № ЦХП-06-00113-01 на суму 4 790 016,00 грн. (дозвіл від 30.01.2014 № ЦХП-20/454), за Договором поставки від 24.01.2013 № ЦХП-06-00113-01 на суму 3 592 512,00 грн. (дозвіл від 21.01.2014 № ЦХП-20/257), за Договором поставки від 01.04.2013 № ЦХП-04-00813-01 на суму 38 123 692,00 грн. (дозвіл від 29.01.2014 № ЦХП-20/391).

Крім цього, відповідач-2 здійснив часткову оплату за додатковим договором від 29.01.2014 № 2 до договору факторингу від 26.12.2013 № 50-Ф-2013 в розмірі 2 307 558,49 грн.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за Договорами поставки від 05.03.2013 № ЦХП-05-00813-01, від 27.02.2013 № ЦХП-05-00313-01, від 28.05.2013 № ЦХП-03-04413-01, від 12.06.2013 № ЦХП-04-01813-01, від 01.04.2013 № ЦХП-04-00813-01, від 27.06.2013 № ЦХП-01-04413-01, від 23.05.2013 № ЦХП-14-01713-01 на загальну суму 104 885 717,14 грн., право вимоги на яку відступлено позивачу за відповідними договорами факторингу від 19.06.2013 № 18-Ф-2013, від 30.01.2014 № 21-Ф-2013, від 30.01.2014 № 65-Ф-2014, від 29.01.2014 № 50-Ф-2013, від 29.01.2014 № 64-Ф-2014, від 30.05.2013 № 14-Ф-13 та від 27.08.2013 № 30-Ф-13.

Крім цього, позивачем заявлено вимоги про стягнення 119 358 431,49 грн. інфляційних втрат та 10 452 616,37 грн. 3 % річних, нарахованих на суми боргу за кожним із Договорів поставки.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України (постанова №48/23 від 18.10.2011) та Верховний Суд України (постанова №3-12г10 від 08.11.2010).

Як встановлено матеріалами справи, позивач повідомляв відповідача-2 про відступлення прав вимоги листами, в яких просив здійснити погашення заборгованості, а саме: листом від 18.02.2014 № 71/04/2014 за договором факторингу від 19.06.2013 № 18-Ф-2013, від 30.01.2014 № 48/04/2014 за договором факторингу від 15.07.2013 № 21-Ф-2013, від 30.01.2014 № 47/04/2014 за договором факторингу від 30.01.2014 № 65-Ф-2014, від 29.01.2014 № 42/04/2014 за договором факторингу від 26.12.2013 № 50-Ф-2013, від 29.01.2014 № 44/04/2014 за договором факторингу від 29.01.2014 № 64-Ф-2014.

В деяких листах позивач визначав строк для погашення відповідачем-2 заборгованості, а саме: від 29.01.2014 № 45/04/2014 за договором факторингу від 27.08.2013 № 30-Ф-2013 на суму 7 991 799,43 грн. в строк до 20.04.2014; від 22.01.2014 № 27/04/2014 за договором факторингу від 27.08.2013 № 30-Ф-2013 на суму 6 404 289,30 грн. в строк до 06.03.2014; від 29.01.2014 № 46/04/2014 за договором факторингу від 27.08.2013 № 30-Ф-2013 на суму 6 292 865,10 грн. в строк до 06.03.2014; від 30.01.2014 № 51/04/2014 за договором факторингу від 30.05.2013 № 14-Ф-2013 на суму 4 790 016,00 грн. в строк до 31.03.2014; від 22.01.2014 № 26/04-2014 за договором факторингу від 30.05.2013 № 14-Ф-2013 на суму 3 592 512,00 грн. в строк до 31.03.2014. Відповідачем-2 цих обставин не спростовано.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням визначених позивачем строків та сум, апеляційний суд дійшов висновку, що стягненню підлягають 9 319 582,43 грн. 3 % річних та 106 077 949,09 грн. інфляційних втрат, з яких: 104 210,97 грн. 3% річних та 1 197 327,53 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 26.02.2014 по 26.02.2017 на суму боргу в розмірі 1 154 736,00 грн. за Договором поставки від 05.03.2013 №ЦХП-05-00813-01; 101 034,60 грн. 3 % річних та 1 152 851,56 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 07.02.2014 по 07.02.2017 на суму боргу в розмірі 1 120 560,00 грн. за Договором поставки від 27.02.2013 №ЦХП-05-00313-01; 456 214,56 грн. 3 % річних та 5205619,25 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 07.02.2014 по 07.02.2017 на суму боргу в розмірі 5 059 809,00 грн. за Договором поставки від 28.05.2013 №ЦХП-03-04413-01; 411 022,74 грн. 3 % річних та 4 662 143,38 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.04.2014 по 07.02.2017 на суму боргу в розмірі 4 790 016,00 грн. за Договором поставки від 27.06.2013 №ЦХП-01-04413-01; 305 904,86 грн. 3 % річних та 3 496 607,54 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.04.2014 по 30.01.2017 на суму боргу в розмірі 3 592 512,00 грн. за Договором поставки від 05.03.2013 №ЦХП-05-00813-01; 671 968,01 грн. 3 % річних та 7 274 659,95 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 21.04.2014 по 06.02.2017 на суму боргу в розмірі 7 991 799,43 грн. за Договором поставки від 23.05.2013 №ЦХП-14-01713-01; 558 489,12 грн. 3 % річних та 6 511 350,06 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 07.03.2014 по 30.01.2017 на суму боргу в розмірі 6 404 289,30 грн. за Договором поставки від 23.05.2013 №ЦХП-14-01713-01; 536 359,00 грн. 3 % річних та 6 124 872,94 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 07.04.2014 по 06.02.2017 на суму боргу в розмірі 6 292 865,10 грн. за Договором поставки від 23.05.2013 №ЦХП-14-01713-01; 2 736 979,38 грн. 3 % річних та 31 230 201,38 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 06.02.2014 по 06.02.2017 на суму боргу в розмірі 30 355 438,31 грн. за Договором поставки від 12.06.2013 №ЦХП-04-01813-01; 3 437 399,19 грн. 3 % річних та 39 222 315,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 06.02.2014 по 06.02.2017 на суму боргу в розмірі 38 123 692,00 грн. за Договором поставки від 01.04.2013 №ЦХП-04-00813-01.

Заявлене відповідачем-2 під час розгляду справи місцевим судом клопотання про зменшення розміру нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі ст. 83 ГПК України правомірно залишене судом першої інстанції без задоволення, оскільки за приписами ч. 3 ст. 83 ГПК України приймаючи рішення господарський суд має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, а нараховані позивачем до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати мають компенсаційний, а не штрафний характер.

Водночас під час розгляду справи місцевим господарським судом, відповідачами було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності в зв'язку з тим, що поставка товару за всіма Договорами поставки відбувалась ще у 2013 році.

Позивачем, в свою чергу, подано заяву про визнання поважною причину пропуску позовної давності, мотивовану неможливістю здійснювати господарську діяльність упродовж майже 15 місяців в період незаконної ліквідації позивача за скасованою в подальшому ухвалою суду про ліквідацію ТОВ «Інтертопресурс».

Позовна давність на підставі ст. 256 ЦК України це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За приписами п. 6 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

У відповідності до ч. ч. 3,4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Перебіг позовної давності переривається згідно ст. 264 ЦК України вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до п. 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» правила переривання перебігу позовної давності застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Оскільки з даним позовом до суду позивач звернувся 29.12.2016, строк позовної давності не пропущено за наступними Договорами поставки: від 05.03.2013 № ЦХП-05-00813-01, оскільки останнім днем строку здійснення оплати за накладною від 04.12.2013 є 17.01.2014 та за накладною від 13.12.2013 є 28.01.2014; від 24.01.2013 № ЦХП-06-00113-01, оскільки останнім днем строку здійснення оплати за актами прийому-передач від 21.11.2013 є 03.01.2014, від 26.11.2013 - 10.01.2014, від 29.11.2013 - 15.01.2014, від 10.12.2013 - 24.01.2014, від 11.12.2013 - 27.01.2014, від 13.12.2013 - 29.01.2014, від 18.12.2013 - 03.02.2014; від 23.05.2013 № ЦХП-14-01713-01, оскільки останнім днем строку здійснення оплати за актами прийому-передач від 01.11.2013 є 17.02.2014, від 04.11.2013 - 20.02.2014, від 06.11.2013 - 24.02.2014, від 08.11.2013 - 26.02.2014, від 13.11.2013 - 03.03.2014, від 14.11.2013 - 04.03.2014, від 15.11.2013 - 05.03.2014, від 19.11.2013 - 07.03.2014, від 22.11.2013 - 13.03.2014, від 23.11.2013 - 13.03.2014, від 26.11.2013 - 17.03.2014, від 28.11.2013 - 19.03.2014, від 29.11.2013 - 20.03.2014, від 02.12.2013 - 21.03.2014, від 03.12.2013 - 24.03.2014.

Водночас, за Договором поставки від 27.02.2013 № ЦХП-05-00313-01 останнім днем оплати за актами від 21.06.2013 є 08.10.2013, від 23.09.2013 - 09.01.2014, від 27.09.2013 - 15.01.2014, від 30.09.2013 - 16.01.2014, отже вимога про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 573 600,00 грн. за актом від 21.06.2013 заявлена поза межами строку позовної давності.

Проте, підписаний між ТОВ «Керченський стрілочний завод» і відповідачем-2 та скріплений їх печатками акт звірки поставок та розрахунків за цим Договором поставки станом на 31.12.2014 щодо 5 788 560,00 грн. боргу відповідача-2 (копія наявна в матеріалах справи) свідчить про переривання строку позовної давності, відтак суд дійшов висновку про його відлік спочатку, починаючи з 01.01.2015. Позовні вимоги про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 1 120 560,00 грн. за Договором поставки від 27.02.2013 № ЦХП-05-00313-01 заявлені в межах позовної давності.

Внаслідок підписання акту звірки поставок та розрахунків за Договором поставки від 28.05.2013 № ЦХП-03-04413 станом на 31.01.2014 переривався та розпочався спочатку строк позовної давності щодо звернення з вимогою про стягнення грошових коштів в розмірі 5 059 809,00 грн., оскільки останнім днем оплати по цьому договору за актами : від 17.07.2013 було 31.10.2013, від 30.07.2013 було 13.11.2013 та від 31.07.2013 було 14.11.2013.

Як встановлено матеріалами справи, позовні вимоги про стягнення 38 123 692,00 грн. за Договором поставки від 01.04.2013 № ЦХП-04-00813-01 заявлені позивачем поза строком позовної давності, оскільки поставка, здійснена за цим договором відбулась 06.08.2013, останнім днем для ії оплати 20.11.2013.

29.01.2014 відповідач-2 надав ТОВ «Інтерпайп Україна» дозвіл № ЦХП-20/391 на відступлення позивачу права грошової вимоги на суму 38 123 692,00 грн., яка виникла на підставі Договору поставки від 01.04.2013 № ЦХП-04-00813-01 із подальшим узгодженням графіку погашення заборгованості, що свідчить про фактичне визнання відповідачем-2 наявної за цим договором заборгованості, її розміру, відтак строк позовної давності переривався та його відлік розпочався спочатку з 30.01.2014. Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 38 123 692,00 грн. за Договором поставки від 01.04.2013 № ЦХП-04-00813-01 заявлені без пропуску позовної давності.

З приводу позовних вимог про стягнення 30 355 438,31 грн. за Договором поставки від 12.06.2013 № ЦХП-04-01813-01, то із вказаної суми стягнення грошових коштів в розмірі 11 203 336,30 грн. заявлено поза межами строку позовної давності, оскільки останнім днем оплати за актами від 20.07.2013 є 04.11.2013, від 24.07.2013 - 07.11.2013, від 19.08.2013 - 03.12.2013, від 23.08.2013 - 09.12.2013, від 05.09.2013 - 19.12.2013, від 06.09.2013 - 20.12.2013, від 07.09.2013 - 23.12.2013.

Судом встановлено, що постановою Господарського суду Запорізької області від 08.12.2014 у справі № 908/4851/14 позивача визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.08.2015 у цій справі позивача ліквідовано. Надалі, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 908/4851/14 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.08.2015 скасовано й постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.11.2016 скасовано постанову Господарського суду Запорізької області від 08.12.2014.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.11.2016 до реєстру внесено запис про скасування реєстраційної дії щодо припинення ТОВ «Інтертопресурс».

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Таким чином, з огляду на незаконну ліквідацію позивача, останній зміг відновити здійснення господарської діяльності тільки після відновлення свого стану в наведеному реєстрі, що свідчить про поважність причин пропуску позовної давності щодо вимог про стягнення 30 355 438,31 грн. за Договором поставки від 12.06.2013 № ЦХП-04-01813-01, відтак заяви відповідачів про застосування позовної давності правомірно залишено судом першої інстанції без задоволення.

Крім цього, частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач».

Так, Законом України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» врегульований особливий порядок утворення ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до преамбули згаданого Закону цей нормативно-правовий акт визначає правові, економічні та організаційні особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

За приписами ч. ч. 1, 3, 4 та 9 ст. 2 цього Закону утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця), а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вищим органом Товариства є загальні збори. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України.

Комісія з утворення Товариства у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту.

Згідно ч. 2 розділу III «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб'єктів господарювання.

На виконання згаданого Закону, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 (опублікованої в Урядовому кур'єрі, 2014, 07, 04.07.2014 № 118) утворено ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Серед наведеного у додатку 1 до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 200 переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ «Українська залізниця», значиться й ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач».

Згідно зі Статутом (тут і надалі в редакції від 18.01.2017), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, Залізниця є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту (п.п.1, 2 Статуту). Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (п. 12 Статуту).

Товариство має у власності майно, внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту. За Товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження цим майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом (п. п. 20, 21 Статуту).

Відповідно до п. п. 25, 26, 53, 54 Статуту засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно Товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу Товариства, здійснює Товариство. Єдиним акціонером Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Функції вищого органу, які передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами Товариства здійснюються Кабінетом Міністрів України одноосібно.

Враховуючи особливості утворення ПАТ «Українська залізниця», визначені спеціальним Законом, Кабінет Міністрів України прийняв відповідні нормативно-правові акти та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, що здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління ПАТ «Українська залізниця».

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Таким чином, згідно вимог чинного цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб, перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи, відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться і в Постанові №200.

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до зведеного передавального акта від 06.08.2015, затвердженого Міністром інфраструктури України, голова та члени комісії з утворення ПАТ «Українська залізниця», створеної згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, склали цей акт та підтвердили вартість і склад активів та зобов'язань.

До переліку юридичних осіб, правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків яких після реорганізації шляхом злиття переходить до ПАТ «Українська залізниця» внесено ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», підпис голови комісії з реорганізації якого міститься в даному акті.

До згаданого акту також вказано додатки, що є його невід'ємною частиною, а саме: розшифровки рядків балансу в розрізі рахунків та субрахунків, зведені переліки майна, зведені переліки земельних ділянок та передавальні акти 49 юридичних осіб, які реорганізуються шляхом злиття відповідно до Постанови № 200.

З метою повного та всебічного розгляду справи суд першої інстанції зобов'язував відповідачів 1 та 2 подати розшифровку за рахунком 63 (розрахунки з постачальниками і підрядниками) у розрізі кредиторів та документи бухгалтерського обліку, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості за поставлену продукцію по спірним Договорам поставки. Проте, зазначених документів відповідачі суду не надали.

Твердження відповідача-2 про неможливість їх надання внаслідок втрати бази даних та робочої інформації підприємства через пошкодження комп'ютерним вірусом 27.06.2017 спеціалізованого обладнання для сервісного програмного забезпечення, не заслуговують на увагу, адже жодних доказів на підтвердження цього, зокрема, довідки департаменту кіберполіції Національної поліції України, виписки про відкриття кримінального провадження тощо відповідачем-2 суду не надано.

Відповідно до п. 30 Статуту майно товариства складають основні фонди, оборотні засоби, кошти, майнові права, зокрема право господарського відання майном, переданим товариству на праві господарського відання, право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту, акції (частки, паї) у статутному капіталі господарських товариств, інші матеріальні та нематеріальні активи, цінні папери, а також інші активи, відображені в бухгалтерському обліку товариства.

Статутний капітал Товариства згідно п. 36 Статуту становить 229 879 115 000 гривень.

Таким чином, у зведеному передавальному акті визначено склад активів та зобов'язань, які переходять до ПАТ «Українська залізниця», зокрема, й від ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», майно якого також було одним із джерел формування статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця».

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» перебуває в стані припинення, запис про припинення в реєстрі відсутній.

В згаданому реєстрі містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ «Українська залізниця», серед яких також зазначено ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач».

Водночас, дані про юридичних осіб, настання правонаступництва яких пов'язано з певними обставинами (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника) наведено в інформації про здійснення зв'язку з юридичною особою ПАТ «Українська залізниця», однак, серед цих юридичних осіб ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» не зазначено.

Таким чином, ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, зокрема, ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», відповідно до відповідача-1 перейшли всі права та обов'язки ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (відповідача-2), а тому правомірними є висновки суду про стягнення 104 885 717, 14 грн. основного боргу, 106 077 949, 09 грн. інфляційних втрат, 9 319 582, 43 грн. 3% річних саме з ПАТ «Українська залізниця», яке в силу закону є правонаступником ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач». Відповідно в задоволенні решти позовних вимог про стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних з відповідача-1 слід відмовити.

Оскільки жодних позовних вимог до відповідача-2 позивачем не заявлено, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Доводи апелянта (відповідача-1) з приводу прийняття оскаржуваного рішення за відсутності переважної частини оригіналів документів та за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема щодо безпідставного затягування судового процесу, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі № 910/24431/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/24431/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко