ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Справа № 910/15647/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Кондратової І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 05.10.2016 р. (суддя Чебикіна С.О.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. (судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.)
у справі№ 910/15647/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс"
провизнання договору розірваним, а правовідносин припиненими
за участю представників:
від позивача Труш Р.В., ордер на надання правової допомоги серія КВ №357757 від 30.10.2017 р., довіреність №45-010/2017 від 30.10.2017 р.
від відповідача Джас І.В., довіреність б/н від 05.09.2016 р.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" (далі - відповідач) про визнання договору розірваним, а правовідносин припиненими.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.10.2016 р. у справі №910/15647/16 в задоволенні вказаного позову відмовлено з тих мотивів, що спірний договір є розірваним з 01.08.2016 р., що виключає можливість визнання цього факту господарським судом.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2016 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими актами господарських судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2016 р. скасувати та припинити провадження у справі.

Касаційна скарга відповідача мотивована порушенням місцевим та апеляційним господарськими судами чинних правових норм.

Так, скаржник, зокрема, вважає, що спір, який є предметом розгляду у справі №910/15647/16, непідвідомчий господарським судам.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.10.2017 р., касаційну скаргу відповідача прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 06.11.2017 р.

До початку судового розгляду від позивача в порядку ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній заперечив проти її задоволення.

В свою чергу, представником відповідача до початку судового розгляду було подано пояснення по справі.

В судове засідання 06.11.2017 р. з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення місцевим та апеляційним господарськими судами обставин справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами в процесі розгляду справи №910/15647/16 встановлено, що 21.07.2011 р. позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір №217/2107Н, предметом якого є надання виконавцем замовнику телекомунікаційних послуг з розповсюдження в цифровому форматі телевізійної програми замовника, а саме: телевізійної програми "Вінтаж" у повному обсязі та без будь-яких змін аудіо-візуального ряду на каналі мовлення багатоканальної телемережі в складі передавальних станцій, відповідно до додатку №2 до цього договору, розбудованої виконавцем відповідно до умов чинних ліцензій, виданих виконавцю Національною Радою України з питань телебачення і радіомовлення (п. 1.1 договору).

При цьому, замовник взяв на себе обов'язок оплачувати вартість послуг не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця (п. 3.7 договору).

Одночасно, в п. 8.3 договору передбачено, що даний договір може бути розірваний в односторонньому порядку виконавцем з обов'язковим письмовим повідомленням замовника не пізніше, ніж за 15 календарних днів, зокрема, у разі затримки замовником оплати послуг більше, ніж 15 календарних днів, відносно строку, визначеного у п. 3.7 договору.

Позивач стверджує, що з квітня 2013 року відповідач не виконував свого обов'язку здійснювати оплату наданих за договором №217/2107Н від 21.07.2011 р. послуг.

Зважаючи на це, позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням здійснити оплату заборгованості та повідомляв останнього, що у випадку не погашення заборгованості надання відповідних послуг буде припинено з 01.05.2016 р. (листи №149 від 12.03.2015 р., №144 від 14.04.2016 р., №160 від 28.04.2016 р.).

Надалі, з огляду на невиконання відповідачем вимог про погашення заборгованості, позивач листом №287 від 08.07.2016 р. повідомив відповідача, що з 01.08.2016 р. договір між ними буде розірвано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, як місцевий, так і апеляційний, господарські суди прийшли до висновку, що на підставі п. 8.3 договору та ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір є розірваним 01.08.2016 р., що не потребує визнання цього факту судом.

Крім того, попередні судові інстанції відзначили, що чинними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним, а правовідносин припиненими, з конкретної дати.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з наведеними висновками місцевого та апеляційного господарських судів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В свою чергу, в ст. 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічна правова норма викладена і в ст. 20 Господарського кодексу України.

Поряд з цим, способи захисту прав та законних інтересів закріплено в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, у даному випадку господарські суди попередніх інстанцій надали належну оцінку спірним правовідносинам та законно відмовили в задоволенні позовних вимог, з огляду на відсутність такого способу захист, як визнання договору розірваним, а правовідносин припиненими, з конкретної дати.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правомірності висновків місцевого та апеляційного господарських судів та не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на викладене, підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2016 р. та постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2016 р. у справі №910/15647/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді: В.Я. Карабань

І.Д. Кондратова