номер провадження справи 27/55/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017 Справа № 908/644/17

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Горохов І.С., Ярешко О.В.

За позовом: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69096 м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26)

до відповідача: Запорізького державного підприємства Радіоприлад (69063 м. Запоріжжя, пр. Соборний, 3)

про визнання договору про постачання електричної енергії № 99 від 01.02.2017 р. укладеним на умовах ПАТ Запоріжжяобленерго в редакції позивача

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 60 від 06.02.2017 р.,

ОСОБА_2, довіреність №299 від 28.03.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 20 від 28.11.2016 р.;

До господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя з позовною заявою до Запорізького державного підприємства Радіоприлад, м. Запоріжжя про визнання договору про постачання електричної енергії № 99 від 01.02.2017 р. укладеним на умовах ПАТ Запоріжжяобленерго в наведеній позивачем редакції.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справ між суддями від 29.03.2017 р., справу № 908/644/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 30.03.2017 р. порушено провадження у справі № 908/644/17, присвоєно справі номер провадження 27/55/17 та призначено судове засідання на 25.04.2017 р.

У судовому засіданні 25.04.2017 р. оголошувалася перерва до 25.05.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 25.05.2017 р. строк розгляду справи № 908/644/17, відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено на пятнадцять днів - до 14.06.2017 р. Розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, відкладено на 14.06.2017 р.

Ухвалою суду від 14.06.2017 р., враховуючи закінчення терміну розгляду справи, необхідністю додаткового зясування обставин у справі, а також необхідністю більш тривалого часу сторонам для укладання мирової угоди, справу № 908/644/17 передано на колегіальний розгляд у складі трьох судді.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 14.06.2017 р. призначено колегію у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Проскуряков К.В., Топчій О.А.

Ухвалою суду від 14.06.2017 р. справу № 908/644/17 прийнято до провадження колегією в складі трьох суддів: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Проскуряков К.В., Топчій О.А., судове засідання призначено на 11.07.2017 р.

Розпорядженням в.о керівника апарату господарського суду Запорізької області від 11.07.2017 р. № П-433/17, відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу № 908/644/17 призначено на повторний автоматизований розподіл справ, у звязку з відпусткою судді члена колегії Топчій О.А.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 11.07.2017 р. призначено колегію у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Проскуряков К.В., Горохов І.С.

Ухвалою суду від 11.07.2017 р. справу № 908/644/17 прийнято до провадження колегією в складі трьох суддів: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Проскуряков К.В., Горохов І.С., судове засідання призначено на 31.08.2017 р.

31.08.2017 р. на адресу господарського суду надійшло клопотання позивача у справі, який на підставі п. 3 ст. 69 ГПК України, просить суд продовжити строк розгляду справи, у звязку зі зверненням позивача до ТОВ Регіональне судово-експертне бюро з метою проведення аналітичного дослідження фахівцем з електротехнічних питань та складання висновку.

Зазначене клопотання позивача судом залишено без задоволення, оскільки справа № 908/644/17, відповідно до ст. 46 ГПК України, розглядається колегіально у складі трьох суддів, у звязку з відпусткою судді члена колегії Проскурякова К.В. розпорядженням в.о керівника апарату господарського суду Запорізької області від 31.08.2017 р. № П-688/17, відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу № 908/644/17 призначено на повторний автоматизований розподіл справ.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 31.08.2017 р. призначено колегію у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Ярешко О.В., Горохов І.С.

Ухвалою від 31.08.2017 р. справу № 908/644/17 прийнято до провадження колегією в складі трьох суддів: головуючий суддя Дроздова С.С., судді: Горохов І.С., Ярешко О.В., судове засідання призначено на 26.09.2017 р.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалися перерви до 24.10. та 30.10.2017 р. з метою надання додаткових доказів у справі.

Справу розглянуто 30.10.2017р., оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

У судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 181, 187, 275 Господарського кодексу України, ст. 16 Цивільного кодексу України, Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України № 28 від 31.07.1996р. Вказує, що між сторонами було укладено Договір на користування електричною енергією від 01.05.1998 р. №99, з подальшими змінами та доповненнями, проте, постановою НКРЕ від 17.10.2005 р. №910 законодавець в сфері електроенергетики зобов'язав, як споживачів так і постачальників електричної енергії привести взаємовідносини між собою у відповідності до вимог Правил користування електричною енергією. З метою приведення договору від 1998 року вимогам діючим Правил, позивачем на адресу відповідача направлено нову редакцію договору про постачання від 01.02.2017 р. №99. Направлення на адресу відповідача не додаткової угоди про внесення змін до договору, а нової редакції договору позивач пояснює тим, що на протязі дев'ятнадцяти років дії договору від 1998 р. неодноразово вносились до нього зміни, а тому доцільно було запропонувати відповідачу нову редакцію договору, яка є новацією договору 1998 р. та відповідає всім чинним вимогам законодавства в сфері електроенергетики. Відмову відповідача листом від 02.03.2017 р. в укладені договору на умовах, що відповідають вимогам Правил, позивач вважає неправомірною. Відзначає, що договір від 1998 року не містить таку істотну умову, як дозволена потужність, оскільки пунктом першим додаткової угоди від 01.02.2014 р. було викладено в новій редакції строку 2 Додатку 2.2 договору, згідно якої розрахункова потужність буде включена в договір після визначення на підставі нормативно-технічних документів максимальної величини потужності, яка може бути одночасно використана на об'єкті споживача та надання споживачем відповідних документів. При цьому вказує, що підставою запропонованої позивачем в договорі 2017 р. величини дозволеної потужності - 860,0 кВт є погоджена проектна документація, яка була розроблена в процесі приєднання нового споживача ТОВ «Автоцентр АНТАРЕС», який мав на меті приєднатись до мереж позивача через мережі відповідача. За доводами позивача, оскільки неодноразові звернення до відповідача з листами щодо вжиття заходів для приведення договірних відносин з постачання електричної енергії у відповідність до вимог діючої редакції Правил залишені відповідачем без задоволення, право позивача підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позов.

За доводами відповідача, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає передбаченому діючому законодавству способу захисту. Вважає, що подання позову про спонукання ЗДП «Радіоприлад» є передчасним, оскільки договір 1998 року на даний час є діючим. Відзначає, що відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 16.12.2015 р. «Про узагальнення судової практики вирішення спорів, що виникають у сфері надання послуг електропостачання», на п.2.1 якої посилається позивач, наявність змін до Правил є лише підставою для внесення змін до договору у разі невідповідності умов договору зазначеному нормативному акту, а не встановлює обовязку для укладення нового договору. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено належними доказами невідповідності умов Договору діючим Правилам та не зазначено яким саме вимогам діючих Правил користування електричної енергії не відповідає договір 1998 року. При цьому вказує, що до діючого договору 1998 року неодноразово вносились зміни саме з метою приведення цього договору у відповідність до Правил. Вважає, що позивачем не наведено, яке його право порушено, адже зверненню до суду повинно передувати порушення прав відповідачем, а також не доведено необґрунтованості відмови відповідача від підписання нового договору. На лист позивача від 07.02.2017 р. відповідачем направлено обґрунтовану відповідь, в якій зазначено, що в додатках до наданого для погодження та підписання нового договору позивачем неправомірно використано данні проекту (шифр №0097-3-16), який відповідачем ніколи на розгляд енергопостачальної організації не направлявся. Також у листі зазначено, що в додатках до договору 2017 року позивачем необґрунтовано встановлено потужність транзиту ПАТ «Укрзалізниця» (828 кВт), яку відповідач цьому абоненту не виділяв, адже згідно з договором 1998 року та додатками до нього від 28.03.2013 р. приєднана потужність ПАТ «Укрзалізниця» становить 195 кВт. Відповідач вважає, що ним обґрунтовано вказано на зауваження та зазначено, що після усунення невідповідностей та врахування зауважень договір буде підписано. Посилання позивача на узгодження відповідачем проектної документації, яку було вироблено в процесі приєднання нового споживача ТОВ «Автоцентр Антарес» відповідач спростовує та зазначає, що жодного проекту приєднання до електричних мереж ним не розроблялось та не замовлялось. Просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників сторін, колегія суддів вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок внесення змін до Правил користування електричною енергією, обовязок додержання яких законодавчо встановлений ст. 277 Господарського кодексу України, у звязку з відмовою відповідача від підписання нової редакції договору № 99, замість укладеного між сторонами договору 1998 року, договір підлягає визнанню укладеним за рішенням суду.

Господарським судом встановлено, що 01.05.1998 р. між Державною акціонерною енергопостачальною компанією Запоріжжяобленерго в особі Запорізьких центральних електричних мереж (Електропостачальною організацією, правонаступником якої є позивач у справі) та Державним підприємством «Радіоприлад» (Споживачем, правонаступником якого є відповідач у справі) було укладено договір про постачання електричної енергії № 99 (з наступними змінами та доповненнями).

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до розділу 1 Договору в редакції додаткової угоди від 01.03.2006 р. Електропостачальна організація продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Електропостачальній організації вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії визначається Додатком № 14 «Точки продажу електричної енергії споживачу».

Згідно із п. 1.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 р. № 910) (надалі Правила) ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, згідно ст. 626 ч.1 ЦК України.

Електроенергетична галузь одна з базових галузей економіки України. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 92 Конституції України засади організації та експлуатації енергосистем визначаються виключно законами України. Такими є Закон України «Про електроенергетику», Закон України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України», Закон України «Про природні монополії», а також відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно з преамбулою Закону України «Про електроенергетику» цим Законом визначаються правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулюються відносини, повязані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Особливістю нормативно-правового регулювання електропостачання є наявність численних підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі нормативно-технічних, якими визначається та деталізується порядок отримання та споживання електроенергії.

Так норми названих законодавчих актів деталізовані, зокрема, в положеннях Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28, ОСОБА_2 визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006р. № 562, Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 року № 122, ОСОБА_2 обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.06.2008 року № 691, Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.1998 року № 1052, Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики від 25.07.2006 року № 258, Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 12.08.1996 року № 36.

Постачання електроенергії одна з форм, у яких здійснюється господарсько-торговельна діяльність субєктів господарювання.

Стаття 1 Закону визначає постачання електричної енергії як господарську діяльність, повязану з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Електрична енергія є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Діяльність з постачання електричної енергії в України здійснюється за умови отримання відповідної ліцензії (статті 13 Закону). Умови та Правила здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом затверджені постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 13.06.96р. № 15/1. Умови та Правила здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами затверджені постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 13.06.96 № 15.

Енергопостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити замовнику (споживачу), електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору про постачання електричної енергії (договору про користування електричною енергією)(стаття 24 Закону).

Стаття 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлює, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобовязаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Таким чином, договірні відносини у сфері постачання електроенергії мають свої особливості, що повязано зі специфікою предмету договору та обумовлює спеціальний порядок його укладання. Особливістю договору електропостачання є покладення на споживача додаткових обовязків, повязаних з необхідністю: дотримуватись передбаченого договором режиму споживання електроенергії; забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичних мереж та справність приладів і устаткування, що використовуються у процесі споживання електричної енергії.

Державне регулювання відносин з постачання електроенергії до 27.08.2014 року здійснювалося Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ), утвореною відповідно до Указу Президента України від 23.11.2011 року № 1059/2011 (ліквідована Указом Президента України від 27.08.2014р. № 693/2014). НКРЕ відповідно до покладених на неї завдань та наданих повноважень, зокрема, розробляла і затверджувала обовязкові до виконання норми і правила та типові форми господарських договорів.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За визначенням п. 9.4 Договору сторони, якими укладено цей договір, мають право вносити доповнення (зміни) в установленому законодавством порядку.

Розділом 10 договору визначено, що цей договір укладається на строк до 31.12.1998 року і набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, у разі коли за місяць до закінчення цього строку не надано заяву однієї із сторін про припинення його дії або перегляд його умов.

Пункт 1.3 Правил визначає, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про електроенергетику, абзацу 2 п. 5.1, п.п. 1 та 2 п. 10.2 Правил споживачі електричної енергії зобов'язані користуватися електричною енергією виключно на підставі договору та оплачувати обсяги спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно умов договору.

Відповідно до п. 5.1 Правил договір про постачання електричною енергією є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Згідно положень п. 1.13 Правил укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та Правил.

Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 187 ГК України визначено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимога ПАТ «Запоріжжяобленерго» заявлена до ЗДП «Радіоприлад» про визнання укладеним договору про постачання електричної енергії № 99 від 01.02.2017р. в наведеній позивачем редакції.

Згідно ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно з частин 1, 2 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Відповідно до ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог ч. 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, ним, у звязку внесенням змін до діючих Правил та невідповідності договору 1998 року цим Правилам, на адресу відповідача супровідним листом від 07.02.2017р. направлено нову редакцію договору про постачання електричної енергії № 99 від 01.02.2017р. Фіскальний чек та Опис вкладення в цінний лист свідчить, що поштове відправлення здійснено 10.02.2017р. (арк. справи 100, 101, том 1).

Розглянувши пропозицію позивача, відповідач листом від 02.03.2017р. повідомив про відмову від підписання договору та навів зауваження щодо використання при розробці додатків до цього договору робочого проекту на електропостачання електроустановок ПС «Радіоприлад» (шифр № 0097-3-16), який відповідачем позивачу не направлявся. Також в листі наведено зауваження щодо встановлення потужності транзиту ПАТ «Укрзалізниця» в розмірі 828 кВт, яка зазначеному субспоживачу не виділялась. Згідно додатка № 2.1 до договору 1998 року в редакції додаткової угоди від 28.03.2013 р. приєднана потужність ПАТ «Укрзалізниця» складає 195 кВт. Відповідач в листі вказує, що після усунення наведених зауважень проектантом, проект буде спрямований на розгляд позивача і він може бути використаний при розробленні нової редакції договору № 99.

Таким чином, на пропозицію позивача щодо укладення договору № 99 в новій редакції відповідач навів свої зауваження та зазначив про свою згоду його підписання після врахування наведених зауважень.

За вказаних обставин посилання позивача на постанову НКРЕ від 17.10.2005 р. № 910, як таку, що встановлює обов'язковість укладання договору в новій редакції визнати законним і обґрунтованим не можна.

Позивачем поза увагою залишено приписи ч.8 ст. 181 Господарського кодексу України, згідно з якими, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, зокрема неодержання на оферту акцепту, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

При цьому позивачем також не враховано, що якщо одна із сторін ухиляється від укладення договору, то вказаний спір може бути вирішено відповідно до вимог ст. 187 Господарського кодексу України і предметом такого спору може бути зобов'язання сторони до укладання договору. Проте спонукання до укладання договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов'язкового для виконання акта планування (у тому числі державного замовлення) який видано компетентним органом.

У разі ухилення суб'єкта господарювання від оформлення договору, що ґрунтується на державному замовленні або укладення якого є для нього обов'язковим через пряму вказівку закону, господарський суд за позовом іншої сторони виносить рішення про спонукання до укладення договору чи про його укладення на певних умовах.

У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов'язковому для суб'єктів господарювання державному замовленні або не є обов'язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв'язані зобов'язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору (в межах річного строку, визначеного ч.1 ст.182 Господарського кодексу України ).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім цього, згідно приписів статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у встановлених договором або актом цивільного законодавства межах, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що укладений між сторонами договір на використання електричної енергії від 01.05.1998 року є чинним, строк його дії щорічно продовжувався за згодою сторін (відсутність заяв жодної із сторін), вказаний договір виконується сторонами, зокрема, позивач здійснює постачання електричної енергії, а відповідач проводить її оплату, доказів протилежного суду не надано.

Слід зазначити, що протягом дії договору 1998 року сторонами неодноразово вносилися зміни до договору та додатків до договору шляхом укладення додаткових угод, включно до 01.04.2017 р., якими сторонами узгоджувалися, зокрема, питання порядку розрахунків за електроенергію, зобовязань постачальника електричної енергії та споживача за договором, а також доповнення договору новими додатками та викладення додатків до договору у новій редакції. Доказів того, що діючий договір 1998 року зі змінами та доповненнями не відповідає вимогам діючого законодавства і це вимагає укладення саме нового договору, позивачем не надано.

Також, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що навіть у разі необхідності внесення змін до договору у звязку із прийняттям змін до діючих Правил, позивач не позбавлений права звернення до відповідача з відповідною пропозицією щодо внесення змін до діючого договору.

Крім того, колегія суддів відзначає, що позивачем не наведено, яким чином порушено його права відмовою відповідача укласти фактично новий договір про постачання електричної енергії за наявності укладеного між ними чинного аналогічного договору.

При цьому, будь-яких правових підстав для зобовязання відповідача вносити зміни до договору шляхом викладення його в новій редакції за наявності не припиненого та не розірваного чинного попереднього договору про постачання електричної енергії, позивачем не наведено.

За таких обставин, колегія суддів господарського суду Запорізької області не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Судова колегія зазначає, що позивачем надано до матеріалів справи висновок експертного дослідження № 10/17 від 18.10.2017 року, даний висновок не береться судом до уваги, оскільки експертне дослідження судом не призначалось, експерт при проведенні дослідження не був попереджений судом про кримінальну відповідальність у відповідності до вимог Карного кодексу України.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведені їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Позивач не надав необхідних доказів в обґрунтування позовних вимог, не визначив і не довів факт порушення будь-якого його права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого позивач звернувся до суду за захистом.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-6, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад», м. Запоріжжя відмовити повністю.

Рішення оформлено та підписано 02 листопада 2017 року.

Головуючий суддя С.С. Дроздова

Судді І.С. Горохов

ОСОБА_4

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.