ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" листопада 2017 р.Справа № 916/2073/17

Позивач: Одеська міська рада

Відповідач: Публічне акціонерне товариство „МАРФІН БАНК"

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 1: ОСОБА_1

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 2: ОСОБА_2

Про: витребування нежитлового приміщення

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від позивача: Степанишина А.С. - довіреність

від відповідача: Мезнер О.Є. - довіреність

третя особа 1: не з`явився

третя особа 2: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Одеська міська рада (далі - позивач) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Публічне акціонерне товариство „МАРФІН БАНК" (далі - відповідач) про витребування нежитлового приміщення № 201, загальною площею 151,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з незаконного володіння публічного акціонерного товариства „МАРФІН БАНК" на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

При порушенні провадження по справі суд залучив до участі у справі, в якості третіх осіб на стороні відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Позивач позов підтримує у повному обсязі.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне приміщення та заборони проведення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на це приміщення, оскільки позивачем не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Відповідач відзиву на позов не надав, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно ст. 75 ГПК України.

Відповідач надав суду клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільної справи № 520/4114/16-ц. Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки результат розгляду вищевказаної цивільної справи у касаційній інстанції не перешкоджає вирішенню справи Господарським судом Одеської області з огляду на те, що рішення суду по вказаній цивільній справі набрало законної сили і стосується іншого не житлового приміщення № 200 загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

В С Т А Н О В И В :

У період існування СРСР, згідно з вимогами ст. 11 Конституції СРСР 1977 року державі належало на праві власності майно всіх державних, торгівельних та комунальних підприємств, організованих державою, житловий фонд, а також інше майно, необхідне для виконання завдань, що стоять перед державою.

З прийняттям у 1990 році Закону СРСР «Про заснування поста Президента СРСР і внесення змін та доповнень до Конституції (Основного Закону) СРСР» державною власністю стала загальносоюзна власність, власність союзних республік, власність автономних республік, автономних областей, автономних округів, країв, областей та інших адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Відповідно до ст. 31 Закону Української РСР «Про власність», чинного на момент виникнення у Одеської міської ради права власності на спірне нежитлове приміщення, до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону УРСР «Про власність» суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Згідно з вимогами п. 5 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 р. «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» Раді Міністрів України було доручено забезпечити за участю Кримської АРСР, а також виконавчих комітетів обласних рад народних депутатів розмежування майна між власністю Української РСР та власністю відповідно Кримської АРСР, міста Києва та інших областей.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно - територіальних одиниць (комунальною власністю)» було затверджено перелік державного майна, яке передається у власність адміністративно - територіальних одиниць (комунальною власністю), а також встановлено перелік державного майна, яке залишається в загальнодержавній власності

Так, передача державного майна, яке перебуває у віданні міністерств і відомств України, інших органів, уповноважених управляти державним майном, до складу комунальної власності, а також від однієї адміністративно-територіальної одиниці до іншої здійснюється безоплатно стосовно порядку, передбаченого постановою Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1980 р. N 285 «Про порядок передачі підприємств, об'єднань, організацій, установ, будинків і споруд».

В подальшому, постанова Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1980 р, № 285 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 р. № 1482 «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», відповідно до якої відбувалося набуття права власності Одеської міської ради на нежитлове приміщення по проспекту Академіка Глушка, 13, у м. Одеса.

Відповідно до абз. 3 ч. 1. ст. 4 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій - щодо об'єктів, визначених в абзаці шостому частини першої статті 2 цього Закону, та нерухомого майна, призначеного виключно для розміщення дошкільних навчальних закладів. Згідно з абз. 6 ч. 1. ст. 2 цього Закону об'єктами передачі згідно з цим Законом є: об'єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об'єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об'єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров'я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закон Української РСР «Про власність» (в редакції, чинній на момент виникнення у Одеської міської ради права власності на спірне приміщення) майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України.

Так, листом Міністерства транспорту України від 04.04.2001 р. № 3/7-66-4959 було погоджено звернення Укразілізниці щодо передачі з державної до комунальної власності Одеської міської ради 214 житлових будинків загальною площею 327,3 тис. кв.м.

Відповідно до зазначеного листа 13.08.2002 р. між Одеською залізницей) та комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне об'єднання Київського району» укладено Договір, згідно з яким Залізниця передала на баланс КП «ЖЕО Київського району» житловий фонд, до якого включений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.11.2002 р. № 473 «Про затвердження актів приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Одеси жилих будинків та інженерних мереж, котельних, бойлерних, насосної станції управління Одеської залізниці, які розташовані у Малиновському, Київському районах» затверджений перелік жилих будинків управління Одеської залізниці, що підлягають передачі до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, до якого включений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та затверджено відповідні акти приймання-передачі.

Відповідно до ст. 35 Закону Української РСР «Про власність» в редакції, чинній на момент прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.11.2002 р. № 473, об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

Так, нежитлове приміщення технічного поверху № 201, загальною площею 151,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси на підставі Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.11.2002 р. № 473.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністра юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5, та розпорядження Одеського міського голови від 23.05.2002 р. №715-01 р «Про оформлення свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна» виконавчий комітет Одеської міської ради 05.07.2004 р. прийняв рішення за № 370 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси».

Відповідно до вказаного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 05.07.2004 р. № 370 зазначений об'єкт включено до Переліку об'єктів, право власності на які підлягало оформленню за територіальною громадою, комунальному підприємству «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» доручено провести технічну інвентаризацію об'єктів нежитлового фонду, в тому числі, приміш;ення технічного поверху, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а також оформити та видати Одеській міській раді свідоцтва про право власності на зазначені об'єкти.

Позов грунтується на тому, що зазначене нежитлове приміщення поза волею власника, тобто, територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, вибуло з комунальної власності.

Так, 01.07.2003 р. між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (на цей час - Департамент комунальної власності. Одеської міської ради) та товариством з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «АРС» в особі генерального директора ОСОБА_2 було укладено договір оренди № 321/206. Відповідно до вказаного договору оренди ТОВ «Телекомпанія «АРС» було передано у платне строкове користування нежитлові приміщення технічного поверху, загальною площею 262,3 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та належать на праві власності територіальній громаді м. Одеси. Укладення зазначеного договору додатково підтверджує наявність права власності та повноваження з управління територіальної громади м. Одеси щодо даного нежитлового приміщення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2006 р. у справі № 2-4696/2006 було визнано право власності на нежитлове приміщення технічного поверху будинку АДРЕСА_1, площею 262,3 кв.м, за ОСОБА_2 (який на той момент був генеральним директором ТОВ «Телекомпанія «АРС»).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.07,2008 р. у справі № 22-Ц-2944/08 рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2006 р. у справі № 2-4696/2006 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2011 р. у справі № 2-2000/2011 позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без розгляду.

При цьому, вищезазначеною ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.07.2008р. встановлено, що нежитлове приміщення технічного поверху по АДРЕСА_1 є об'єктом права комунальної власності.

Таким чином, право власності у ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, ніколи не виникало, а вказане нежитлове приміщення

вибуло із володіння власника - територіальної громади м. Одеси - поза його волею.

Між тим, 21.12.2006р.. ОСОБА_2 по договору купівлі-продажу від продав ОСОБА_1 нежитлове приміщення технічного поверху, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Відповідний договір купівлі-продажу посвідчений нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 5-2948.

Окрім цього, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2008 р. у справі № 2-2767/08 задоволено позов ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про розподілення нежитлового приміщення на два приміщення та визнання за ОСОБА_1 права власності на них як на окремі об'єкти нерухомості, а саме на:

- нежитлове приміщення № 200, загальною площею 111,1 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення № 201, загальною площею 151,2 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.02.2016 р. № 53610792 власником нежитлового приміщення № 200 був ОСОБА_1

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 02.08.2017 р. № 93530279 власником нежитлового приміщення № 201 є публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 22.01.2015р.

05.12.2016 р. Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі № 520/4114/16-ц за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ПАТ «МАРФІН БАНК» за участю третіх особ: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями № 200 і № 201 та витребування цих приміщень з чужого незаконного володіння, яким у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.07.2017 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 р. у частині вирішення вимог до ПАТ «Марфін Банк» скасовано, провадження у справі за позовом Одеської міської ради до ПАТ «Марфін Банк» про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення і витребування нежилого приміщення № 201 загальною площею 151,2 кв.м. по АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради закрито з огляду на підвідомчість спору господарським судам відповідно до ст. 12 ГПК України.

Натомість, рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.07.2017 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 р. в частині вимог до ОСОБА_1 скасовано, позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням № 200 і витребування даного приміщення з чужого незаконного володіння - задоволено.

Вищезазначеним рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.07.2017 р. встановлено: «У листопаді 2002 року, на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 23.11.2002 року №473, жилий будинок разом із спірним нежилим приміщенням по проспекту Академіка Глушка передано до комунальної власності територіальної громади м. Одеси.» «Зважаючи на те, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради не з волі Одеської міської ради, а іншим шляхом, у даному випадку на підставі рішення суду від 21.12.2006 р., яке, у встановленому законом порядку, скасовано. Одеська міська рада може витребувати належне їй майно від останнього набувача без визнання недійсним правочину, на підставі якого останній набувач набув право власності на майно, - вимоги Одеської міської ради про витребування спірного нерухомого майна з підстав п. З ч. 1 ст. 388 ЦПК України є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.»

При цьому, відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 06.07.2017 р у справі № 520/4114/16-ц у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об'єктів нерухомого майна зроблено відповідний запис щодо об'єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення № 200, загальною площею 111,1 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - про реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, у ст. 1 Першого Протоколу підкреслюється: «мирне володіння» означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності особи. Наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використовувати власність, ненадання відповідних дозволів або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади. Позбавлення володіння - найсерйозніше обмеження права власності.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Маркс проти Німеччини» визначено мету ст. 1 Першого Протоколу - визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. У рішенні у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» визначено основні вимоги стосовно застосування ст. 1 Першого Протоколу щодо захисту права власності. Як встановив Суд, положення ст. 1 Першого Протоколу передбачають такі правила захисту права власності: перша норма, виражена в першому реченні першого абзацу, має загальний характер і встановлює принцип безперешкодного користування майном, друга норма, зафіксована в другому реченні того ж абзацу, регулює випадки позбавлення власності, встановлюючи певні умови; у третій нормі, що зафіксована в другому абзаці, за державами-учасницями визнається право контролю над володінням власністю відповідно до загальних інтересів та право на запровадження законів, необхідних для цього.

Суд враховує, що Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного нежитлового приміщення не приймалось, дане приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника.

Відповідно до ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати майно від набувача якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника не з його волі, а іншим шляхом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.12.2014 р. у справі №6-140цс]4, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Аналогічного висновку дійшов Вищій господарський суд України у постанові від 04 липня 2017 року у справі № 910/3095/16, де зазначив, що посилаючись на належну державну реєстрацію права власності на спірне майно за покупцем та наступними користувачами цього майна, як і на приписи статті 182 Цивільного кодексу України, скаржник не врахував, що за своїм змістом державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень є офіційним визнанням та підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення таких прав, а не правовою підставою їх виникнення, набуття чи припинення в розумінні статті 328 Цивільного кодексу України. Суди вірно встановили, що право власності територіальної громади на спірне майно не припинилося, підставою поданого позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог про повернення майна з чужого незаконного володіння, між позивачем і набувачами майна відсутні зобов'язально-правові відносини, доказів припинення існування самого спірного майна в натурі (його знищення, прийняття в експлуатацію іншого об'єкта тощо) відповідачі не надали, відтак, висновки господарських судів про задоволення позовних вимог відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України є законними та обґрунтованими; задоволені судами віндикаційні вимоги відповідають положенням законодавства про спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах.

Таким чином, публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» отримало спірне майно у ОСОБА_1, який у свій час придбав спірне майно у ОСОБА_2, який, у свою чергу, не мав права відчужувати спірне майно (не був власником майна через те, що рішення суду, на підставі якого він у свій час набув право власності, у встановленому законом порядку, скасовано). Одеська міська рада як власник спірного майна має право на витребування майна, а також на усунення перешкод у користуванні цим майном.

Судом не приймається до уваги заява відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 02.08.2017р. за № 93530279 - за ПАТ „Марфін Банк" право власності на нежитлове приміщення загальною площею 151,2кв.м. по АДРЕСА_1, приміщення 201 - було зареєстровано 22.01.2015р. на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя за № 60 від 22.01.2015р.

Таким чином, підстави для звернення з позовом про витребування майна з незаконного володіння у позивача виникли з 22.01.2015р. За таких обставин, трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України - не пропущено.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Витребувати нежитлове приміщення № 201, загальною площею 151,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з незаконного володіння публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28, ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28, код - 21650966).

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» (68003, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28, ) на користь Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1, ): 1600 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст..85 ГПК України

Накази видати після набрання рішенням законної сили

Повне рішення складено 08 листопада 2017 р.

Суддя О.А. Демешин