КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа№ 910/8829/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Пономаренка Є.Ю.

за участю представників cторін:

позивача за первісним позовом: ОСОБА_2, договір б/н від 01.12.2016,

відповідача за первісним позовом: Римар С.Ю., довіреність б/н від 31.03.2017.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кондитерський магазин"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017

у справі №910/8829/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Приватного підприємства "Кондитерський магазин"

про стягнення 103 775, 20 грн

за зустрічним позовом Приватного підприємства "Кондитерський магазин"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 210 974, 24 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Кондитерський магазин" про стягнення за невиконання рішення суду у справі №910/28745/15 інфляційних збитків у розмірі 83 159, 50 грн та 3% річних у розмірі 20 615, 70 грн, що разом становить 103 775, 20 грн.

В подальшому, Приватне підприємство "Кондитерський магазин" звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 210 974,24 грн, з яких 18 851, 00 грн 3% річних та 192 123,24 грн інфляційних втрат.

В процесі розгляду справи, представник позивача за первісним позовом подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої уточнив розрахунки з урахуванням розстрочення виконання рішення у справі №910/28745/15 та просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом інфляційні збитки у розмірі 121 828, 31 грн та 3 % річних у розмірі 33 455, 56 грн. Судом вказана заява була прийнята до розгляду, у зв'язку із чим нова ціна позову становить 155 283,87 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/8829/17 первісний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Кондитерський магазин" задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Кондитерський магазин" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 інфляційні втрати у розмірі 121 828 грн 31 коп., 3 % річних у розмірі 33 455 грн 56 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 329 грн. 26 коп. У задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства "Кондитерський магазин" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Кондитерський магазин" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/8829/17 та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні первісного позову повністю, а зустрічний позов задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Позивач за первісним позовом у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд відмовити ПП "Кондитерський магазин" у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а оскаржуване рішення залишити без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2017 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кондитерський магазин" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/8829/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кондитерський магазин" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 28.09.2017.

У зв'язку з участю судді Власова Ю.Л. у форумі, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.09.2017 у справі №910/8829/17 для розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "Кондитерський магазин" визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кондитерський магазин" до провадження у визначеному складі суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017, у відповідності до ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 12.10.2017.

В судовому засіданні 12.10.2017 оголошено перерву до 02.11.2017.

В судове засідання, яке відбулось 02.11.2017, з'явились представники позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом (апелянта), які надали суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, встановив наступне.

07.09.2012 між Приватним підприємством "Кондитерський магазин", як Орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, як Орендарем укладено Договір оренди нерухомого майна №1 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в рівній частині у строкове платне користування нерухоме майно, а саме нежилі приміщення кафе загальною площею 143,7 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктами 5.1.-5.3. Договору сторони погодили, що Орендар має право: використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов Договору; обладнати та оформити приміщення, що орендується, а також проводити за власний рахунок роботи із переоснащення майна, ремонтні та дизайнерські роботи за умови письмової згоди Орендодавця; позначити своє місцезнаходження у приміщенні, що орендується, шляхом розміщення відповідних вивісок, вказівних табличок, логотипу, рекламних стендів за власний рахунок після письмового погодження з Орендодавцем.

У випадку якщо Договір буде розірвано з ініціативи Орендодавця, він повинен сплатити компенсацію за поліпшення орендованого майна, зробленого Орендарем за власні кошти. Розмір буде визначено шляхом переговорів (п. 6.3. Договору). У випадку якщо Договір буде саме розірвано з причин, на які Орендодавець не може вплинути, плата за поліпшення орендованого майна виплачуватись не буде (п. 6.4. Договору).

Відповідно до п. 8.4. Договору у разі припинення або розірвання Договору: поліпшення орендованого майна, зроблених Орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря; вартість поліпшень орендованого майна, зробленого Орендарем, як за згодою так і без згоди Орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна компенсації не підлягає, ці поліпшення визнаються власністю Орендодавця.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 у справі №910/28745/15, яка набрала законної сили, рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 скасовано та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з Приватного підприємства "Кондитерський магазин" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 668 035, 00 грн вартості невід'ємних поліпшень орендованого приміщення, а також витрати по сплаті судового збору.

Позивач за первісним позовом вказував на те, що відповідач за первісним позовом вищезазначену суму заборгованості не сплатив.

Отже, вимоги первісного позову обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом своїх зобов'язань з оплати вартості невід'ємних поліпшень, здійснених позивачем за первісним позовом під час дії договору оренди нерухомого майна №1 від 07.09.2012. За таких обставин, оскільки даний факт було встановлено судом у справі №910/28745/15, позивач за первісним позовом просив суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача за первісним позовом 121 828, 31 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 33 455, 56 грн у зв'язку із простроченням зобов'язання у зв'язку із простроченням останнім виконання зобов'язання з відшкодування вартості невід'ємних поліпшень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначене кореспондується з приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, дії відповідача за первісним позовом є порушенням зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача за первісним позовом відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3% річних подані позивачем за первісним позовом та прийнято до уваги уточнені розрахунки, що були надані у заяві про збільшення розміру позовних вимог, та встановлено, що позивач за первісним позовом здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до вимог чинного законодавства України.

При цьому судом прийнято до уваги той факт, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі №910/28745/15, що винесена за результатом розгляду заяви Приватного підприємства "Кондитерський магазин" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015, відстрочено виконання зазначеного рішення до 01.02.2017.

Таким чином, оскільки відповідачем за первісним позовом не виконано своїх зобов'язань перед позивачем за первісним позовом зі сплати заборгованості у розмірі 668 035, 00 грн відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 у справі №910/28745/15, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом інфляційних збитків у розмірі 121 828,31 грн та 3 % річних у розмірі 33 455, 56 грн є обґрунтованими та первісний позов підлягає задоволенню.

Посилання відповідача за первісним позовом на те, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконання судового рішення, то до них не можуть бути застосовані норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, що передбачена статтею 625 ЦК України є необґрунтованими.

Щодо вимог зустрічного позову суд відзначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що 07.09.2012 між Приватним Підприємством "Кондитерський магазин", як Орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, як Орендарем укладено Договір оренди нерухомого майна №2 (далі - Договір №2) та зазначає, що відмінність даного договору з Договором оренди нерухомого майна №1 полягає у розмірі орендної плати, який по Договору №2 складає 40 000,00 грн, а також у строку дії договорів, який по Договору №2 складає 5 років.

Отже, зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач за зустрічним позовом не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання зі сплати орендних платежів згідно умов договору оренди нерухомого майна №2 від 07.09.2012, у зв'язку із чим позивач за зустрічним позовом на підставі ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом інфляційні збитки у розмірі 192 123,24 грн та 3% річних у розмірі 18 851,00 грн, у зв'язку із простроченням останнім виконання зобов'язання зі сплати орендних платежів за період з 11.07.2014 по 31.01.2015. На підтвердження вказаної обставини позивач за зустрічним позовом посилається на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 у справі №910/19631/16 за позовом ФОП ОСОБА_4 до ПП "Кондитерський магазин" про стягнення безпідставно набутого майна (коштів) було встановлено, що між позивачем та відповідачем згідно п. 3.1. договору оренди №2 було визначено вартість оренди приміщення у розмірі 40 000,00 грн на місяць. За таких обставин на думку позивача за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_4 має перед ПП "Кондитерський магазин" заборгованість з орендних платежів за договором оренди №2 від 07.09.2012 за період з 11.07.2014 по 31.01.2015.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 у справі №910/19631/16 встановлено юридично значимі обставини та вказана постанова має преюдиційне значення для розгляду даної справи судом до уваги не приймаються, враховуючи наступне.

У вищезазначеній постанові від 28.02.2017 у справі №910/19631/16 було встановлено ту обставину, що постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 під час розгляду справи №910/29486/15 договір оренди №2 від 07.09.2012 визнано неукладеним з підстав його невідповідності вимогам ст.ст. 207, 210, 220 ЦК України. Таким чином, договір оренди №2 від 07.09.2012, визнаний в судовому порядку неукладеним, не може свідчити про наявність заборгованості ФОП ОСОБА_4 перед ПП "Кондитерський магазин" зі сплати орендних платежів за вказаним договором, оскільки між сторонами відстутні договірні правовідносини. За таких обставин, вищевказаними рішеннями у справах №910/28745/15 та №910/29486/15 спростовуються доводи позивача за зустрічним позовом щодо існуванням між сторонами договірних правовідносин за договором оренди №2 від 07.09.2012, а також заборгованості ФОП ОСОБА_4 перед ПП "Кондитерський магазин" зі сплати орендних платежів за неукладеним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, згідно п. 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами перших інстанцій" від 26.12.2011 №18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 210 974, 24 грн, з яких 18 851, 00 грн - 3% річних та 192 123, 24 грн інфляційних втрат на підставі того, що зустрічний позов не є взаємно пов'язаним з первісним, оскільки предметом первісного позову є стягнення інфляційних збитків та 3% річних за невиконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 у справі №910/28745/15, якою призначено до стягнення 668 035, 00 грн вартості невід'ємних поліпшень орендованого приміщення, водночас предметом зустрічного позову є стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нерухомого майна №2 від 07.09.2012, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, оскільки вказаний договір оренди №2 визнаний неукладеним у судовому порядку і між сторонами відсутні договірні правовідносини, і відповідно заборгованість зі сплати орендних платежів.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що у задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства "Кондитерський магазин" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 210 974, 24 грн, з яких 18 851, 00 грн 3% річних та 192 123, 24 грн інфляційних втрат у зв'язку із простроченням останнім виконання зобов'язання зі сплати орендних платежів за договором оренди нерухомого майна №2 від 07.09.2012 належить відмовити на підставі того, що вказаний договір визнаний неукладеним у судовому порядку, а тому між сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак і боргові зобов'язання зі сплати орендних платежів згідно умов договору оренди нерухомого майна №2 від 07.09.2012. За таких обставин підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача за первісним позовом).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кондитерський магазин" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/8829/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі №910/8829/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8829/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Є.Ю. Пономаренко