ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. Справа № 914/909/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання: Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» б/н від 07.08.2017 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2017 року

у справі № 914/909/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства «Соломія-Сервіс», м. Львів

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО», с. Софіївка Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мові Хелс», село Шевченкове Києво-Святошинського району Київської області

про стягнення 2 298 029,87 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 05.04.2017 року

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність б/н від 10.05.2017 року

від третьої особи на стороні позивача: не зявився

від третьої особи на стороні відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до ПП «Соломія-Сервіс» за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 «ФРАМ КО» про стягнення 2298029,87 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2017 року у справі № 914/909/17 (суддя Гоменюк З.П.) в позові ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» подало апеляційну скаргу б/н від 07.08.2017 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що твердження відповідача (ПП «Соломія-Сервіс») про припинення його зобовязань за договором поставки товару № 927 від 18.11.2014 року, з якими погодився суд першої інстанції, є безпідставними.

Відповідачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 25.09.2017 року, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 «Мові Хелс».

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2014р. між ПП «Соломія-Сервіс» (покупець) і ОСОБА_4 «ФРАМ КО» (постачальник) було укладено договір поставки №927. Згідно умов договору постачальник зобовязався передати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), та інше, а покупець зобовязався прийняти товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.2 договору поставки №927 від 18.11.2014р. кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами у видаткових накладних. Видаткові накладні є специфікаціями та складають невідємну частину цього договору. Постачання товару здійснюється партіями. Партією є товар, наведений в одній видатковій накладні (далі-накладна).

Згідно п.4.1. та п.4.2. договору поставки №927 від 18.11.2014р. строк оплати товару, сума кожної поставки, вказуються у накладних. Розрахунки за товар здійснюються в безготівковій, або готівковій формі, відповідно до законодавства.

Суми оплати за товар, які постачальник отримує від покупця, зараховуються постачальником в рахунок оплати по накладним, які не оплачені, та строк оплати яких настав (п.4.3 договору поставки №927 від 18.11.2014р.).

На виконання зазначеного договору ОСОБА_4 «ФРАМ КО» на адресу відповідача було поставлено товар за період з 02.02.2017 року по 10.03.2017 року на загальну суму 2 299 596,58 грн.

У звязку із неналежним виконанням своїх обовязків щодо оплати поставленого товару у відповідача перед ОСОБА_4 «ФРАМ КО» утворилась заборгованість у сумі 2 298 029,87 грн. Зазначений факт не заперечується відповідачем.

В подальшому, 10.03.2017 р. між ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (фактор) і ОСОБА_4 «ФРАМ КО» (клієнт) було укладено договір надання послуги факторингу №100317. Згідно умов якого ОСОБА_4 «ФРАМ КО» відступило на користь позивача право вимоги заборгованості за договором поставки товару №927 від 18.11.2014р., укладеного між ТОВ «ФРАМ КО» і ПП «Соломія-Сервіс», в розмірі 2298029,87 грн.

Пунктом 2.1. договору надання послуги факторингу №100317 від 10.03.2017р. передбачено, що детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між клієнтом і фактором визначені у додатку №1 та додатку №2 до цього договору. Фактор сплачує клієнтові кошти у строк до 01.07.2017 р. шляхом перерахування на його банківський рахунок 2183128,37 грн. від суми відступленої грошової вимоги. Винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги.

Згідно із додатком № 2 до договору надання послуги факторингу №100317 від 10.03.2017р. (Порядок відступлення вимоги) ОСОБА_4 «ФРАМ КО» надало позивача наступні документи: договір поставки №927 від 18.11.2014р., реєстр податкових накладних за період з 01.02.2017 по 10.03.2017 р., товарно-транспортні накладні за період з 01.02.2017 р. по 10.03.2017 р., реєстр неоплачених видаткових накладних за період з 01.02.2017 р. по 10.03.2017 р., акт звірки взаєморозрахунків з ПП «Соломія-Сервіс» за період з 01.02.2017 р. по 10.03.2017 р.

Листом від 20.04.2017р. №20/04/01 позивач письмово повідомив відповідача про заміну кредитора у зобовязанні, що виникло із договору поставки №927 від 18.11.2014р., та направив вимогу про погашення заборгованості.

Разом з тим, судом встановлено, що 31.03.2017 року ПП «Соломія-Сервіс» направило ОСОБА_4 «ФРАМ КО» заяву від 17.03.2017 року про зарахування зустрічних однорідних вимог та повідомлення про припинення зобов'язань перед ОСОБА_4 «ФРАМ КО» на підставі цієї заяви, де зазначено, що у ПП «Соломія-Сервіс» існувала заборгованість перед ОСОБА_4 «ФРАМ КО» у розмірі 2262875,53 грн., в т.ч. ПДВ. Дана сума заборгованості виникла внаслідок недоплати ПП «Соломія-Сервіс» по договору поставки товару №927 від 18.11.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 «ФРАМ КО» та ПП «Соломія-Сервіс».

Також у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.03.2017р. ПП «Соломія-Сервіс» повідомило ОСОБА_4 «ФРАМ КО» про існування в останньої заборгованості перед ПП «Соломія-Сервіс», яка виникла на підставі договору про відступлення права вимоги №16/03-17/1 від 16 березня 2017 року, укладеного між ПП «Соломія-Сервіс» та ОСОБА_4 «Мові Хелс» (згідно якого ОСОБА_4 «Мові Хелс» відступило своє право вимоги у розмірі 2262875,53 грн. на користь ПП «Соломія-Сервіс», що виникло на підставі договору купівлі-продажу №38 від 02.12.2014 року, укладеного між ТОВ «Мові Хелс» та ОСОБА_4 «ФРАМ КО»).

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

За змістом ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до частини 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 ЦК України обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обовязок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Так, судом встановлено, що 18.11.2014р. між ПП «Соломія-Сервіс» (покупець) і ОСОБА_4 «ФРАМ КО» (постачальник) було укладено договір поставки №927. Згідно умов договору постачальник зобовязався передати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), та інше, а покупець зобовязався прийняти товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

На виконання зазначеного договору ОСОБА_4 «ФРАМ КО» на адресу відповідача було поставлено товар в період з 02.02.2017 року по 10.03.2017 року на загальну суму 2 299 596,58 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними.

Факт поставки товару на вказану суму 2 299 596,58 грн. за договором № 927 від 18.11.2014 р. відповідачем не заперечується.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ч. 1 ст. 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи товарно-транспортних накладних, строк оплати за ними встановлено 40 днів з моменту одержання товару.

Таким чином, виходячи з умов договору поставки №927 від 18.11.2014 р., товарно-транспортних накладних та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що строк виконання покупцем свого обовязку з оплати отриманого товару у період часу з 02.02.2017 по 10.03.2017 на загальну суму 2 299 596,58 грн. грн., є таким, що настав.

Як встановлено судом, відповідачем належним чином та в повному обсязі свої зобовязання за договором №927 від 18.11.2014 р., щодо оплати вартості товару виконано не було, внаслідок чого у останнього існувала заборгованість перед ОСОБА_4 «ФРАМ КО» в сумі 2 298 029,87 грн.

В подальшому, 10.03.2017 р. між ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (фактор) і ОСОБА_4 «ФРАМ КО» було укладено договір надання послуги факторингу №100317. Згідно умов якого ОСОБА_4 «ФРАМ КО» відступило на користь позивача право вимоги заборгованості за договором поставки товару №927 від 18.11.2014р., укладеного між ТОВ «ФРАМ КО» і ПП «Соломія-Сервіс» в розмірі 2 298 029,87 грн.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором. Зобовязання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, повязаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 ст. 1079 ЦК України встановлено, що фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа субєкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальності вартості фінансових активів.

Судом встановлено, що станом на момент укладання договору №Ф100317 від 10.03.2017 р. про надання послуг факторингу позивач мав свідоцтво ФК № 568 від 07.05.2015 про реєстрацію як фінансової установи, що вказує на наявність у останнього права на надання послуг факторингу, згідно приписів ст. 1079 ЦК України.

Договір надання послуги факторингу №Ф100317 від 10.03.2017 року не був розірваний чи припинений та не визнавався судом недійсним.

Отже, з огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип правомірності правочину, договір №Ф100317 від 13.03.2017 є належною підставою у розумінні ст. 11 ЦК України для виникнення у позивача права вимоги до відповідача в розмірі 2 298 029,87 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач надсилав на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за договором №20/04/01 від 20.04.2017, яке містило вимогу про сплату заборгованості в сумі 2 298 029,87 грн., у триденний строк з дати отримання вказаного повідомлення.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно ч. 1 статті 1085 ЦК України якщо фактор предявив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право предявити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» до ПП «Соломія Сервіс» про стягнення 2 298 029,87 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо тверджень суду першої інстанції про те, що оскільки заява ПП «Соломія Сервіс» від 17.03.2017 року про зарахування зустрічних однорідних вимог не оскаржена та не визнана недійсною у встановленому чинним законодавством України порядку, зарахування на підставі останньої є таким, що відбулось, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 203 ГК України, господарське зобовязання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, за змістом статей 203 ГК України, 601 ЦК України зарахування являє собою спосіб припинення зобовязання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобовязання, а також відсутності спору відносно характеру зобовязання, його змісту, умов виконання тощо.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобовязанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобовязанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобовязання (наприклад, за відсутністю зобовязання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, пятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобовязання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (п. 31 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Умовою, за наявності якої можливе припинення зобовязання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобовязання, його змісту, умов виконання. Якщо ж одна зі сторін звернулась із заявою про зарахування, а інша сторона зобовязання звернулась до суду з позовом про стягнення тієї суми, на яку проводиться зарахування зустрічної вимоги, тобто фактично наявним є протиставлення цій вимозі заперечення відносно характеру, терміну, розміру виконання тощо, то в такому випадку спір підлягає судовому розгляду (вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 14.03.2006 у справі №8/600).

Станом на 16.03.2017 року у ОСОБА_4 «ФРАМ КО» право вимоги на підставі договору №927 від 18.11.2014 р. до відповідача було відсутнє у звязку із передачею 10.03.2017 року вищевказаного права вимоги позивачу згідно договору надання послуги факторингу №Ф100317 від 10.03.2017 року. Таким чином, на момент складення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.03.2017 року між сторонами не було зустрічності таких вимог, у звязку із чим не могло відбутися їх зарахування. Суд першої інстанції на це уваги не звернув.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2017 року слід скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2017 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» задоволити. Стягнути з ПП «Соломія-Сервіс» (79053, м. Львів, вул. Бойчука, 5/117, ) на користь ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (04119, м. Київ, вул. Якіра 10А, офіс 12, ) 2 298 029,87 грн. заборгованості, 34 470,45 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

3. Стягнути з ПП «Соломія-Сервіс» (79053, м. Львів, вул. Бойчука, 5/117, ) на користь ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (04119, м. Київ, вул. Якіра 10А, офіс 12, ) 37 917,49 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду Львівської області видати накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Зварич О.В.

суддя Хабіб М.І.