ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

01 листопада 2017 року Справа № 915/252/17

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Яйченя К.М.

з участю представників сторін:

від скаржника боржника, публічного акціонерного товариства Будівельна фірма Миколаївбуд, ОСОБА_1, дов. від 01.06.2017 № 03;

від стягувача ОСОБА_2, дов. від 16.02.2016 № 35;

від прокурора - Воложко С.В.;

та Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, державного виконавця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу публічного акціонерного товариства Будівельна фірма Миколаївбуд

на дії Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

54029, вул. Робоча, 1, м. Миколаїв,

по виконанню рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 у справі № 915/252/17

за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1,

54001, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв,

в інтересах держави в особі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області,

54017, вул. Чкалова, 20, а/с 34, м. Миколаїв,

до відповідачів:

1) Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Миколаївської області,

54001, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв,

2) публічного акціонерного товариства Будівельна фірма Миколаївбуд,

54015, вул. Робоча, 2-а, м. Миколаїв,

про визнання незаконними і скасування рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Миколаївської області, визнання недійсними свідоцтв про право власності та витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство (ПАТ) Будівельна фірма Миколаївбуд звернулося зі скаргою, зареєстрованою в Господарському суді Миколаївської області 17.10.2017 за № 14423/17, на дії Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Заводський відділ ДВС) щодо відкриття постановою державного виконавця Ляшинського В.В. від 21.09.2017 виконавчого провадження № 54737305 з виконання наказу суду від 15.08.2017, виданого на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 в даній справі. У скарзі викладено вимоги Визнати неправомірними дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 по винесенню ним пункту 6 постанови про відкриття виконавчого провадження № 54737305 від 21.09.2017, яким зобовязано боржника всупереч рішенню господарського суду Миколаївської області передати стягувачу нерухоме майно та скасувати постанову в цілому, як незаконну.

Скаргу обґрунтовано таким:

- пункт 3 спірної постанови, яким стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 19817 грн. 40 коп., суперечить ч. 2 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон), так як спірне майно на даний час не повернене стягувачу, а виконавчий збір може бути стягнутий лише з вартості фактично поверненого нерухомого майна;

- пункт 4 спірної постанови за своїм змістом суперечить резолютивній частині рішення суду від 28.07.2017 в даній справі, так як ним зобовязано боржника передати стягувачу нерухоме майно, а не витребувати нерухоме майно, як це вказано в рішенні суду.

У запереченнях від 01.11.2017 на скаргу Заводський відділ ДВС не визнав викладені у скарзі вимоги, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, так як спірна постанова державного виконавця відповідає вимогам ст.ст. 27, 28 Закону, та прийнята у відповідності до його приписів.

У судове засідання представник від Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Миколаївської області (далі - Виконком Миколаївської міськради) не зявився, проте від Виконком Миколаївської міськради надійшла заява від 26.10.2017 про розгляд скарги за відсутності його представника.

Вислухавши представника скаржника, який підтримав скаргу з викладених у ній підстав, представника стягувача, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (далі Фонд), прокурора та Заводського відділу ДВС, які вважали скаргу не підлягаючою задоволенню, дослідивши матеріали скарги та даної справи, суд приходить до такого.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 вирішено, зокрема, витребувати у ПАТ Будівельна фірма Миколаївбуд на користь держави в особі Фонду нерухоме майно: захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони), площею 107 кв.м., інвентаризаційною вартістю 198174 грн., розташовану за адресою: Спаський спуск, 13, м. Миколаїв.

На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий документ: наказ суду від 15.08.2017, який предявлено Заводському відділу ДВС, і на його виконання постановою державного виконавця Ляшинського В.В. від 21.09.2017 відкрито виконавче провадження № 54737305. У цій постанові зазначено:

3. Стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 19817,4 гривень (UAH).

4. Копію постанови направити сторонам виконавчого провадження та зобовязати боржника в термін не пізніше 10 робочих днів з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження передати стягувачу вищевказане нерухоме майно, про що повідомити державну виконавчу службу.

Підставами оскарження спірної постави державного виконавця, на думку скаржника, є безпідставність вимог державного виконавця щодо 1) сплати суми виконавчого збору ще до фактичного примусового виконання наказу суду та 2) зміна державним виконавцем, а не судом, способу виконання рішення суду.

Разом з тим, у скарзі викладено вимогу про скасування спірної постанови в цілому як незаконної.

Суд вважає, що скаржником не доведено незаконності спірної постанови державного виконавця.

Законом визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (ч. 1 ст. 5 Закону). За приписами ст. 18 Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою прокурора про примусове виконання рішення у разі представництва інтересів держави в суді (ч. 1 ст. 26 Закону).

Так як спірну постанову про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено на підставі предявленого до примусового виконання наказу суду в даній справі та на виконання вимог законодавства, то суд вважає безпідставними вимоги скаржника про скасування спірної постанови в цілому.

Щодо доводів скаржника про незаконність окремих положень спірної постанови.

У відповідності до вказаного вище Закону, примусове виконання рішення виконавцем розпочинається на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (ч.1 ст. 26 Закону). Кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження (ч.1 ст. 42 Закону). Виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.ч. 1-2 ст. 27 Закону). У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону).

Із змісту заперечень Заводського відділу ДВС на скаргу випливає, що державним виконавцем вирішено про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 19817 грн. 40 коп., котра складає 10 % від інвентаризаційної вартості споруди цивільного захисту, витребування якої на користь стягувача передбачено наказом суду.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що пункт 3 спірної постанови, котрим вирішено про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідає чинному законодавству, яким передбачено, що примусове виконання рішення розпочинається на підставі виконавчого документа за постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, і в цій постанові зазначається про справляння виконавчого збору, а тому доводи ПАТ Будівельна фірма Миколаївбуд, що виконавчий збір справляється лише за результатами примусового витребування майна, судом відхиляються.

Щодо доводів скаржника про те, що пунктом 4 спірної постанови, яким вирішено зобовязати боржника передати стягувачу спірне нерухоме майно, державним виконавцем на свій розсуд змінено спосіб виконання рішення суду, яким вирішено витребувати у боржника нерухоме майно, суд приходить до такого.

Звертаючись до Господарського суду Миколаївської області з позовом у даній справі, прокурор мав на меті повернення у власність держави в особі Фонду захисної споруди цивільного захисту (цивільної оброни), площею 107 кв.м., розміщеної під Будинком культури будівельників, яка вибула з володіння держави через прийняття Виконкомом Миколаївської міськради без достатніх правових підстав рішень, котрі у подальшому скасовано рішенням суду в даній справі.

Положеннями Закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 (далі Інструкція) передбачено такий захід примусового виконання рішень, як вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні. Передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, здійснюється в установлений виконавцем строк за участю сторін виконавчого провадження. Передача полягає в тому, що виконавець в присутності понятих вилучає у боржника предмети, зазначені у виконавчому документі, і передає їх стягувачу або його представнику, про що складає акт передачі. Акт складається у трьох примірниках. Один примірник акта залишається у виконавчому провадженні, інші - вручаються стягувачу та боржникові або їх представникам під підпис. В акті зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, прізвища, імена та по батькові виконавця, сторін виконавчого провадження та інших осіб, які беруть участь у передачі майна, короткий опис майна. Акт підписуються виконавцем та сторонами виконавчого провадження, а також іншими особами, які беруть участь у передачі майна. У разі відмови сторін виконавчого провадження від підпису про це зазначається в акті (ст. 10 Закону, п.п. 22, 23 розділу 8 Інструкції).

Ураховуючи викладене, суд визнає, що зазначений в оскаржуваній поставнові спосіб виконання наказу суду узгоджується із способом виконання, визначеному в рішенні суду. Отже, в цій частині доводи скаржника є помилковими, і, у звязку з цим, відхиляються судом.

З доводами скаржника, що державний виконавець у спірній постанові безпідставно вирішив про надання строку ПАТ Будівельна фірма Миколаївбуд для передачі майна, зазначеного у виконавчому документі, суд погоджується, так як законодавством про виконавче провадження не передбачено надання строку для виконання вимог майнового характеру. Разом з тим, дана обставина не впливає на виконання боржником рішення суду. Більше того, суд визнає, що встановлення у спірній постанові строку для виконання наказу суду в даній справі не порушує прав та охоронюваних законом інтересів боржника.

Суд також погоджується з доводами скаржника, що направлення державним виконавцем спірної постанови ПАТ Будівельна фірма Миколаївбуд поштовою кореспонденцією без вручення, не узгоджується з положеннями ч.1 ст.28 Закону, котрими передбачено направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення. Проте скаржник визнає отримання через органи поштового звязку кореспонденції зі спірною постановою державного виконавця, а в такому разі суд вважає, що права ПАТ Будівельна фірма Миколаївбуд щодо отримання відомостей про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду в даній справі не порушено.

Таким чином, суд визнає, що ПАТ Будівельна фірма Миколаївбуд не доведено підстав для визнання спірної постанови державного виконавця незаконною, а тому в задоволені скарги належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені скарги публічного акціонерного товариства Будівельна фірма Миколаївбуд на дії Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в частині винесення постанови про виконанню рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2017 у справі № 915/252/17, відмовити повністю.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом пяти днів з дня її винесення.

Суддя Ю.М.Коваль.