КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа№ 911/1593/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Буравльова С.І.

за участю представників сторін:

позивача: Чорноморець Я.А., довіреність №1205 від 12.12.2016,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області

на рішення Господарського суду Київської області від 14.06.2017

у справі №911/1593/17 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком"

до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області

про стягнення 157 917,09 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області про стягнення 157 917,09 грн заборгованості.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі №911/1593/17 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 157 917 (сто п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн 09 (дев'ять) коп. заборгованості та судові витрати 2 368 (дві тисячі триста шістдесят вісім) грн 76 (сімдесят шість) коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі №911/1593/17 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що Законом України "Про державний бюджет на 2016 рік" видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку не були передбачені. Заборгованість у розмірі 157 917,09 грн виникла за рахунок недофінансування державним бюджетом зазначених пільг за період, коли ці пільги фінансувалися саме за рахунок субвенцій з державного бюджету. Таким чином, на думку скаржника, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області не може нести відповідальність за недофінансування державних програм соціального захисту центральними органами виконавчої влади, що є розпорядниками державного бюджету України.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд залишити рішення Господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі №911/1593/17 без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області без задоволення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2017, апеляційну Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області області від 14.06.2017 у справі №911/1593/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Пономаренко Є.Ю., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 12.10.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у зв'язку із нез'явленням у судове засідання представника відповідача (скаржника) та поданням ним клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 02.11.2017.

В судове засідання, яке відбулось 02.11.2017, з'явився представник позивача, представник відповідача (скаржника) не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами пленуму ВГСУ від 16.12.2015) розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності представника відповідача.

За таких обставин постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Присутній в судовому засіданні представник позивача надав суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню. При цьому судова колегія бере до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 01.01.2015 по 01.01.2016 позивачем було надано відповідним категоріям споживачів телекомунікаційні послуги на пільгових умовах на загальну суму 689 305, 18 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради по витратах, понесених ПАТ "Укртелеком" за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 станом на 23.05.2017, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.02.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 05.03.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.04.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 05.05.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 04.06.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 08.07.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 11.08.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.09.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 08.10.2015, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 09.11.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 07.12.2016, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 06.01.2015.

Відповідачем станом на 01.01.2016 було лише частково відшкодовано позивачу вищевказані витрати, понесені внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 531 388, 09 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради по витратах, понесених ПАТ "Укртелеком" за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 станом на 23.05.2017, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.02.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 05.03.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.04.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 05.05.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 04.06.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 08.07.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 11.08.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.09.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 08.10.2015, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 09.11.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 07.12.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 06.01.2016, відповідними виписками з банківського рахунку позивача, які містяться в матеріалах справи.

Позивач звернувся до відповідача із претензією від 28.12.2016 №11/442, у якій вимагав від останнього відшкодувати до 12.01.2017 витрати, понесені внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, у загальному розмірі 157 917, 09 грн.

Відповідач листом №218 від 10.01.2017 повідомив позивача, що Законом України "Про державний бюджет на 2016 рік" видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку не були передбачені.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо відшкодування позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Отже, спір у даній справі виник внаслідок заборгованості з компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям споживачів.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із наданням телекомунікаційних послуг здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про телекомунікації", іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються:

мінімальний розмір заробітної плати;

мінімальний розмір пенсії за віком;

неоподатковуваний мінімум доходів громадян;

величина порогу індексації грошових доходів громадян;

пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Положенями п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; п. 18 ст. 6-1, п. 10 ст. 6-2, п. 17 ст. 6-3, п. 19 ст. 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань"; п. 11 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для окремих категорій осіб.

Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України видатки бюджету - це кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом.

Згідно ст. 30 Бюджетного кодексу України видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 цього Кодексу.

У відповідності до п. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі на державні програми соціальної допомоги.

За змістом підп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89, ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів на державні соціальні програми, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, держава взяла на себе зобов'язання відшкодовувати втрати доходу провайдерів, операторів телекомунікаційних послуг внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, щодо пільг з послуг зв'язку.

З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 затверджено Положення "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги".

Відповідно до п. 3 Положення, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації про осіб, які мають право на пільги та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою „1-пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Пунктом 11 Положення визначено, що уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга"; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга".

З урахуванням вищенаведеного, чинним законодавством передбачено відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян. При цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із вищевказаних законів України.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідач, у встановленому законодавством порядку, обов'язок щодо відшкодування позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, не виконав і станом на 01.01.2016 його заборгованість перед позивачем по витратам, понесеним внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, складає 157 917, 09 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради по витратах, понесених ПАТ "Укртелеком" за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 станом на 23.05.2017, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.02.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 05.03.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.04.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 05.05.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 04.06.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 08.07.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 11.08.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 25.09.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 08.10.2015, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 09.11.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 07.12.2015, актом звіряння розрахунків (форма 3 пільга) станом на 06.01.2016, відповідними виписками з банківського рахунку позивача.

Заперечення відповідача проти позову та посилання на те, що на даний момент у нього ще не виник обов'язок по відшкодуванню позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, у зв'язку з тим, що Законом України "Про державний бюджет на 2016 рік" видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку не були передбачені, не приймаються судом до уваги, оскільки за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність органу державної влади чи місцевого самоврядування та не є підставою для уникнення від виконання зобов'язання.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням встановлених обставин справи, оскільки розмір заявленої до стягнення суми підтверджується наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 157 917, 09 грн заборгованості по витратам, понесеним внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з їх законністю та обгрунтованістю.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі №911/1593/17 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі №911/1593/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.06.2017 у справі №911/1593/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1593/17 повернути до Господарського Київської області.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Є.Ю. Пономаренко

С.І. Буравльов