КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. Справа№ 910/7686/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Разіної Т.І.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 43 від 14.06.2017

від відповідача: Василевський О.Л. - представник за довіреністю № 0117-104 від 16.08.2017;

від третьої особи: Довбик М.О. - представник за довіреністю б/н від 25.10.2017;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 у справі № 910/7686/17 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»,

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «А.В.Т.»

про стягнення 239 924,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (надалі - позивач, Підприємець) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - відповідач, Товариство): 122 497 грн страхового відшкодування; 106 996,10 грн втрат від інфляції та 10 431 грн 3% річних, а всього 239 924,10 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 у справі № 910/7686/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5: 122 497 грн страхового відшкодування; 94 648,69 грн втрат від інфляції; 9 141,97 грн 3% річних і 3 394,31 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2017 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гончаров С.А., Разіна Т.І. та призначено до розгляду на 25.09.2017.

Розгляд справи відкладався, зокрема ухвалою суду від 25.09.2017 на 26.10.2017.

12.10.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів від третьої особи надійшли письмові пояснення у даній справі.

Ухвалою від 25.09.2017 до участі у розгляді даної справи за ініціативою суду було залучено третю особу без самостійних вимог на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «А.В.Т.»

В судовому засіданні 26.10.2017 представник відповідача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові повністю.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.2017 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Окрім цього подав додаткові пояснення у даній справі.

Представник третьої особи в судовому засіданні 26.10.2017 апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові. Окрім цього подав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 25.09.2017. Вказані документи були долучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи, оскільки третя особа участі в суді першої інстанції не брала.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників апеляційного провадження, оглянувши надані сторонами оригінали, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 27.12.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого предметом (об'єкт страхування) - є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користування та розпорядженням майном, а саме: рухоме майно - касовий апарат, загальною вартістю 1 000 грн; товари в обороті: комп'ютерна та офісна техніка, комплектуючі до неї, балансова вартість яких складає більше 200 грн за одиницю, на загальну суму 280 000 грн; (назва об'єкту страхування: скло, вітражі, склопакети) скло вікон, дверей та рекламні вивіски, у кількості: скло вікон загальною площею 16 кв.м. вартістю 1 760 грн, скло вікон загальною площею 16 кв.м. вартістю 4 800 грн, скло дверей 3 шт. загальною площею 3,3 кв.м. вартістю 990 грн, рекламні вивіски вартістю 15 000 грн (пункт 1 договору).

Загальна страхова сума за договором - 303 550 грн; страхова сума за договором за страхування об'єкта вказаного у підпункті 1.1 пункту 1 договору - 281 000 грн; страхова сума за договором за страхування об'єкта зазначеного в підпункті 1.2 пункту 1 договору - 22 550 грн (пункт 2.1 договору).

Строк дії договору - з 01.01.2014 по 31.12.2014 (пункт 2.11 договору).

Відповідно до п. 3.1. договору не визнається страховим випадком та не підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні майновим інтересам страхувальника внаслідок загибелі, пошкодження або втрати застрахованого майна в результаті, зокрема: будь-яких воєнних дій, війни, у тому числі громадянської війни, інтервенції, збройних конфліктів як з оголошенням, так і без оголошення війни, незалежно від кількості людей, що беруть участь у них, вторгнення, дії зовнішніх ворогів; будь-якого терористичного акту; внутрішніх громадських заворушень, воєнних або громадянських повстань, революцій, відділення територій, заколоту, путчу, бунту, державного перевороту; дії військової або узурпованої влади, військове або облогове положення або будь-які події або причини, направлені на підтримку таких подій.

Згідно з положеннями підпункт 4.1.1 пункту 4.1 договору, страхувальник має право: отримати страхове відшкодування на умовах, визначених розділами 6 і 7 договору. При цьому, страховик має право самостійно з'ясовувати причини та обставини настання страхового випадку; за необхідності надсилати запити в компетентні органи, що володіють інформацією про страховий випадок, про надання інформації, що підтверджує факт та причини його настання.

Підпунктом 4.3.3 - 4.3.5 пункту 4.3 договору передбачено, що в разі, якщо за фактом страхового випадку порушена кримінальна справа, страховик має право відстрочити виплату страхового відшкодування до закриття, зупинення кримінальної справи або прийняття рішення судом; здійснювати заходи з перевірки наданих страхувальником даних і документів стосовно застрахованого майна, умов його експлуатації та зберігання, факту і обставин страхового випадку, розмір завданих збитків; робити огляд місця настання події в тому числі фото- і відеозйомку та скласти акт огляду.

Згідно з підпунктом 4.3.9 пункту 4.3 договору, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених в розділі 10 договору, Правилах-1,2 і чинному законодавстві України.

Страховик зобов'язаний:

- протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку, та виконання страхувальником зобов'язання, передбаченого в пункті 5.5 договору, здійснити огляд пошкодженого майна та вжити заходів для визначення розміру збитків та/або проведення незалежної експертизи (підпункт 4.4.4 пункту 4.4 договору);

- скласти страховий акт або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (його частини) в термін не пізніше 30 (тридцяти) робочих днів від дати отримання від страхувальника всіх необхідних документів, зазначених в розділі 8 Договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, а також отримання акта експертизи, якщо така експертиза була замовлена страховиком (підпункт 4.4.7 пункту 4.4 договору);

- у разі відмови у виплаті страхового відшкодування - протягом 10 (десяти) робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити про це страхувальника та вигодонабувача з обґрунтуванням причин відмови (підпункт 4.4.8 пункту 4.4 договору).

При цьому підставами для відмови у виплаті є, зокрема, навмисні дії або дії по необережності третіх осіб, з якими страхувальник заключив договір на охорону застрахованого майна, спрямовані на настання страхового випадку (підпункт 10.1.5 пункту 10.1 договору); невиконання або неналежне виконання страхувальником своїх обов'язків згідно з договором, якщо він не доведе, що виконання (або неналежне виконання) було неможливим внаслідок дії непереборної сили (підпункт 10.1.13 пункту 10.1 договору).

Суд першої інстанції, розглядаючи спір по суті у даній справі, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач звернувся до Жовтневого районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справи України м. Маріуполь з повідомленням про кримінальне правопорушення.

Згідно з повідомленням в ніч 10.05.2014 керівник магазину «Клік» ОСОБА_6 отримав дзвінок від представників охоронної фірми про те, що в магазині «Клік» спрацювала сигналізація, але представники прибути не можуть з незалежних від них причин. В подальшому, з'явившись за адресою знаходження магазину «Клік», було встановлено, що двері в магазин були зламані, а відділ був підданий розграбуванню. Було здійснено дзвінок за телефоном 02, проте міліція, прийнявши виклик, не з'явилася. В подальшому із магазину позивача було вкрадено товар на суму 125 307 грн.

12.05.2014 Підприємець звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на момент звернення Підприємця до Товариства із заявою про настання страхового відшкодування) передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Листом від 14.07.2014 №03/4655 відповідач повідомив позивача про те, що 14.07.2014 Товариством було прийнято рішення про проведення страхового розслідування з метою об'єктивного встановлення всіх обставин настання даного страхового випадку, перевірки інформації та документів, наданих страхувальником; рішення про виплату/відмову в виплаті страхового відшкодування буде прийнято після закінчення страхового розслідування та повідомлено позивача додатково.

Відповідно до пункту 12.1 Правил-2 виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до цих Правил, умов договору страхування та чинного законодавства України на підставі заяви страхувальника та страхового акту.

Згідно з пунктом 12.2 Правил-2 страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою протягом 30 робочих днів після надання страхувальником усіх необхідних документів, що підтверджують причини, обставини і розмір збитку.

Пунктом 12.3 Правил-2 передбачено, що страховик має право продовжити термін складання страхового акту за умови, якщо в нього є мотивовані сумніви в дійсності документів, що підтверджують страховий випадок - доти, поки не буде підтверджена дійсність таких документів, але не більше шести місяців з дня повідомлення страховика про страховий випадок.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав на те, що підпунктом 4.3.3 пункту 4.3 договору встановлено, що страховик має право в разі, якщо за фактом страхового випадку порушена кримінальна справа, відстрочити виплату страхового відшкодування до закриття, зупинення кримінальної справи або прийняття рішення судом.

Так, згідно з листом Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області від 16.03.2015 №п/15/нз вказаним відділом відкрито кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за номером 0001746 від 15.05.2014, за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, жодних доказів порушення відповідним судом кримінальної справи, а також доказів повідомлення позивача про відстрочення або ж відмову у виплаті страхового відшкодування матеріали справи не містять, що свідчить про порушення відповідачем розділу 5 договору. В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи позивача як обґрунтовані.

Щодо доводів апелянта про відсутність обов'язку виплати страхового відшкодування з посиланням на постанову ВСУ від 27.01.2016 у справі № 3-1237гс15, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду України, викладену в зазначеній постанові, однак з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом положень статті 988 ЦК України, статті 20 ЗУ «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто приписи наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

У подальшому на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р і від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Маріуполь.

Таким чином лише із вказаної дати 30 жовтня 2014 року (з моменту включення міста Маріуполь до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція) можна говорити про ту обставину, що вказане місто є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція.

Однак, станом на день страхового випадку (10.05.2014) м. Маріуполь не входило до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, тому у підприємця не було підстав для повідомлення Товариства про зміну страхового ризику.

А з урахуванням того, що вказане місто на момент настання страхового випадку не відносилось до території проведення АТО (оскільки не було визначено перелік населених пунктів), згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

При цьому, матеріали справи не містять сертифікату Торгово-промислової палати України, а тому відсутні докази звільнення відповідача від виконання умов договору через настання форс-мажорних обставин.

А тому в цій частині суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта як підставу для відмови в позові.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що оскільки представники охоронної компанії навмисно не приїхали на об'єкт охорони (магазин «Клік»), то відповідно до підпункту 10.1.5 пункту 10.1. договору вказане є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України, які б підтверджували уникнення страхового випадку в разі прибуття представників охоронної компанії після спрацювання сигналізації.

Більше того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 2.3.4 договору, до страхових випадків, зокрема, належать, неправомірні дії третіх осіб, а саме: крадіжка зі зламом, грабіж, розбійний напад, умисне знищення або пошкодження майна третіми особами (включаючи вандалізм, хуліганство). Оскільки, умовами договору чітко передбачено обов'язок відповідача відшкодувати завдані збитки, внаслідок неправомірних дій третіх осіб. А тому надані третьою особою докази не звільняють відповідача від виконання покладених на нього за договором обов`язків у розумінні ст.ст. 34 ГПК України.

Тоді як невиплата страхового відшкодування з посиланням на дії охоронної компанії є уникненням виконання страховиком прямого обов'язку, визначеного договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, з урахуванням відсутності доказів звільнення відповідача від виконання умов договору та враховуючи уникнення складання страхового акта та виплату страхового відшкодування протягом трьох років, страховик порушує чинне законодавство України та умови договору, укладеного з позивачем.

Суд апеляційної інстанції перевірив розрахунок суми страхового відшкодування, здійснений позивачем та погоджується з висновком місцевого господарського суду, що він розрахований у відповідності до пункту 6.6 договору.

Таким чином, сума страхового відшкодування складає 122 497 грн = 125 307 - 2 810 (безумовна франшиза).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення 122 497 грн страхового відшкодування є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому - підлягають задоволенню.

Окрім суми страхового відшкодування, позивач також просив стягнути з відповідача 106 996,10 грн втрат від інфляції та 10 431 грн 3% річних за період з 07.07.2014 по 08.05.2017.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14).

Пунктом 12.3 Правил-2 передбачено право страховика продовжити термін складання страхового акта у строк не більше шести місяців з дня повідомлення страховика про страховий випадок.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування 12.05.2014, то останнім днем складання страхового акта та виплати страхового відшкодування є 12.11.2014.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що розрахунок позивача містить арифметичні помилки. Тоді як обґрунтованим є розмір 94 648,69 грн втрат від інфляції і 9 141,97 грн 3% річних за період з 13.11.2014 по 08.05.2017.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 122 497 грн страхового відшкодування, 94 648,69 грн втрат від інфляції і 9 141,97 грн 3% річних та, відповідно, часткове задволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-36, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 у справі № 910/7686/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 у справі № 910/7686/17 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/7686/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Т.І. Разіна

С.А. Гончаров