Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" листопада 2017 р. Справа № 906/731/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Лях І.М., доручення від 04.04.2017 р. № 210/19/0219

прокурор: Вихристюк О.Л., службове посвідчення № 043741;

від третьої особи: Гилюк Ю.М., довіреність №15/6-25-10 від 10.05.2017.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коростишівської міської ради Житомирської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

за участю у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Житомирська ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області

про стягнення 186512,21 грн.

Прокурором подано позов в інтересах Коростишівської міської ради про стягнення з ФОП ОСОБА_3 186512,21 грн., з яких 144896,00 грн. заборгованості по сплаті орендної плати за землю, 12591,85 грн. пені, 4640,43 грн. 3% річних, та 24383,93 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду від 19.08.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 28.09.2017.

Ухвалою господарського суду від 28.09.2017 відкладено розгляд справи на 17.10.2017.Даною ухвалою залучено до уачсті у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Житомирська ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, оскільки саме Житомирська ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області є контролюючим органом щодо сплати орендгої плати за землю.

Ухвалою від 17.10.2017, в порядку ст. 69 ГПК України, продовжено строк вирішення спору по 02.11.2017 та відкладено розгляд справи на 02.11.2017.

В судовому засіданні від 02.11.2017, в порядку ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 16:30 год. 02.11.2017.

30.10.2017 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що ним не отримано копії позовної заяви та доданих до неї документів та не отримано ухвали про порушення провадження у справі.

За вказаних обставин, просить направити на його адресу ухвалу про порушення провадження у справі, зобов'язати позивача направити на його адресу копії позовних матеріалів, продовжити строк розгляду спору, відкласти розгляд справи, надати достатній термін для підготовки до судового засідання та перевірки розрахунку позовних вимог (а.с. 90).

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши думку прокурора та представника позивача суд дійшов висновку про відхилення клопотання відповідача, оскільки не вбачає достатньо обґрунтованих підстав для його задоволення.

При цьому суд зауважує, що копія позовної заяви була направлена прокурором відповідачу 17.08.2017 на адресу: АДРЕСА_1, що підтверджується фіскальним чеком з описом вкладення в цінний лист (а.с. 9,10).

Ухвалу про порушення провадження у справі від 19.08.2017 також було направлено відповідачу на адресу: АДРЕСА_1. Дана ухвала повернулась 01.09.2017 на адресу суду без вручення адресату, оскільки "закінчився строк зберігання" (а.с. 30-33), що вказує на те, що відповідач ухилився від отримання вказаної ухвали суду.

Відповідно до відомостей, що містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцем проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що рішенням Коростишівської міської ради № 1055 від 13.10.2015 "Про перейменування назв вулиць та провулків АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що копію позовної заяви та додані до неї матеріалів, а також копію ухвали від 19.08.2017 про порушення провадження у справі відповідачу було направлено на належну адресу.

Щодо клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору, то суд зазначає, що ч.3 ст. 69 ГПК України визначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Пунктом 3.8 Постанови ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 роз'яснено, що продовження передбачених частинами першою і другою статті 69 ГПК строків вирішення спору можливе лише у виняткових випадках за клопотанням сторони і не більше як на п'ятнадцять днів (частина третя цієї статті ГПК); якщо таке продовження здійснюється два і більше разів, сукупна його тривалість також не може перевищувати п'ятнадцяти днів. Чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці, тощо.

Суд звертає увагу, що ухвалою суду від 17.10.2017 за клопотанням прокурора на підставі ч.3 ст. 69 ГПК України вже було продовжено строк вирішення спору по 02.11.2017.

Водночас, заявляючи клопотання про продовження строку вирішення спору відповідачем не наведено виняткових обставин, за яких заявлене клопотання має бути задоволено.

Разом з тим суд зауважує, що ухвала суду про відкладення розгляду справи від 17.10.2017 була вручена відповідачу 26.10.2017, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 89).

Таким чином, відповідач не був позбавлений права знайомитись з матеріалами справи, отримати фотокопії з матеріалів справи, а отже й своєчасно підготуватись до справи та надати свої письмові заперечення або пояснення.

Отже відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання без поважних причин не з'явився, що вказує на зловживання останнім процесуальними правами та умисне затягування судового процесу, що порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відхилення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.43-45,63-67 ).

На виконання вимог суду позивачем надано пояснення щодо нарахування орендної плати за землю з урахуванням індексу інфляції та обґрунтований розрахунок позовних вимог (а.с. 91-94)

Представник третьої особи підтримала позовні вимоги прокурора. На виконання вимог суду надала картку особового рахунку відповідача, по якій обліковується орендна плата за землю за період з 2014 по 2017 рік (а.с. 99-141). Пояснила, що у відповідача станом на серпень 2014 року існувала переплата з орендної плати за землю в сумі 133,91 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду від 17.10.2017 не виконав. Про час та місце розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 89).

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте, правом на участь в судовому засіданні не скористався, господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та третьої особи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

05.08.2013 між Коростишівською міською радою ( Орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ( Орендар, відповідач) укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_2 (а.с. 12-14)

Відповідно до п. 1.1 даного договору, орендодавець «Коростишівська міська рада» на підставі рішення дев'ятнадцятої (позачергової) сесії міської ради шостого скликання «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 18.05.2012 року № 351 надає, а Орендар ФОП ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку для обслуговування виробничої будівлі цех по обробці граніту за адресою : АДРЕСА_4.

За умовами п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка - землі несільськогосподарського призначення, площею 0,4695 га, кадастровий номер НОМЕР_3.

На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - будівля цеху по переробці граніту (п. 3 договору).

Приписами п. 5 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 398840,25 грн., згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданий Управлінням Держкомзему у Коростишівському районі Житомирської області за № 01-12/1637/05/21-13 від 15.07.2013 року.

У пункті 8 договору сторонами погоджено, що договір укладено на 5 (п'ять) років з дня укладання цього договору.

Відповідно до п. 9 договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в сумі 39884,03 грн. в рік, що становить 10 % від нормативної грошової оцінки.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 10 договору).

Пунктом 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься у строки - до 30 числа щомісяця за попередній місяць поточного року на рахунок Коростишівської міської ради.

На виконання умов договору, 05.08.2013 між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 05.08.2013 № НОМЕР_2, за яким орендодавець передає земельну ділянку для обслуговування виробничої будівлі цеху по обробці граніту площею 0,4695 га, яка розташована по АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_3, а орендар приймає зазначену земельну ділянку в оренду (а.с. 14).

Прокурор, звертаючись з позовом до суду, зазначає, що відповідачем порушуються умови договору щодо своєчасної сплати орендної плати у зв'язку з цим у останнього перед Коростишівською міською радою має місце заборгованість з орендної плати за землю в сумі 144896,00грн. На підтвердження зазначеного розміру заборгованості прокурором до позовної заяви додано розрахунок заборгованості з орендної плати ФОП ОСОБА_3, здійснений Коростишівською міською радою станом на 01.08.2017 (а.с. 23-25).

На виконання вимог суду позивачем подано розрахунок розміру заборгованості відповідача перед позивачем за оренду землі, яка виникла за період користування землею із серпня 2014року по червень 2017 року, який із вархуванням проведених відповідачем оплат склав 135382,50 грн.

Позивач також пояснив, що розмір річної орендної плати за відповідний рік здійснюється з врахуванням коефіціента індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є предметом договору оренди землі.

За умовами п. 14 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 1% несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

На підставі вищевказаного пункту договору за несвоєчасне внесення орендної плати прокурором заявлено до стягнення з відповідача 12591,85 грн. пені.

В ході вирішення спору позивачем надано розрахунок пені за період з серпня 2016 по січень 2017 року, за яким розмір пені складає 12110,97 грн. Розпочато нарахування пені позивачем з 01.08.2016 на заборгованість відповідача ,яка мала місце на 01.08.2016.

Крім того прокурором за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо сплати орендної плати заявлено до стягнення з відповідача 4640,43 грн. 3% річних та 24383,93 грн. інфляційних.

Прокурор, обґрунтовуючи підстави звернення до суду в інтересах держави в особі позивача зазначає, що несплата заборгованості з орендної плати за земельну ділянку відповідачем призвела до ненадходження коштів до міського бюджету, що в свою чергу унеможливлює повноцінне фінансування соціальних та інших програм, що являється істотним порушенням прав жителів громади і суперечить економічним інтересам територіальної громади та держави в цілому.

Невжиття Коростишівською міською радою, як стороною договору, протягом тривалого часу заходів до усунення порушень, які мали місце під час стягнення орендної плати за договором оренди землі, свідчить про невиконання обов'язку щодо захисту та відновлення порушених майнових прав інтересів держави.

За вказаних обставин прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі територіальної громади м. Коростишів та сіл Теснівки та Бобрика в особі Коростишівської Міської ради.

Позивач в ході вирішення спору позовні вимоги прокурора підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених прокурором.

Представник третьої особи вказала, що заборгованість по орендній платі за землю за своєю природою являється податковим боргом в розумінні ст. 288 Податкового кодексу України. Повідомила, що ФОП ОСОБА_3 в податковій декларації з плати за землю за 2015 рік та за 2016 рік невірно вказано розмір такої плати. Водночас вказала, що ФОП ОСОБА_3 податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік не подавав. Надала пояснення щодо вихідних даних, які зазначені в податкових деклараціях відповідача. Пояснила також порядок розрахунку орендної плати виходячи норм Податкового кодексу України. Вказала, що відповідно до ст. 289.1. податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Третьою особою, як органом, що контролює сплату орендної плати за землю (податку на землю) надано картку особового рахунку ФОП ОСОБА_3 за 2014-2017 року, з якої вбачається нарахування орендної плати за землю та здійснені відповідачем оплати за вказазний період (а.с. 99-141).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача та третьої особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір, як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди земельної ділянки № НОМЕР_2 від 05.08.2013.

Відповідно до ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Так, позивач виконав свої зобов'язання за договорами оренди землі в повному обсязі, передавши відповідачу земельну ділянку, яка являється предметом вищевказаного договору, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 14).

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (частини 1, 8 вказаної норми).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 24 зазначеного Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до статті 21 названого Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За приписами ч.ч. 289.1., 289.2. ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Зі змісту наведених статей Закону України "Про оренду землі" вбачається, що основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Нормами ст. ст. 287, 288 Податкового кодексу України передбачено, що, податкове зобов'язання щодо плати за землю, а також орендна плата, визначені у податковій декларації на поточний рік, сплачуються рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Істотною умовою договору оренди землі за ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату.

Судом встановлено, що пунктами 9-11, укладеного між сторонами договору, узгоджено порядок, строки та розмір внесення орендної плати.

Разом з тим, суд встановив, що відповідач неналежним чином виконує свої договірні зобов'язання зі сплати орендної плати, внаслідок чого у нього станом на день звернення до суду існувала заборгованість за період з серпня 2014 року по липень 2017, яка, за даними прокурора, на момент звернення до суду становить 144896,00грн.

В ході вирішення спору позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача з орендної плати за землю за заявлений період з урахуванням проведених оплати, згідно якого заборгованість складає 135382,50 грн.

Перевіряючи розмір орендної плати, яка підлягала сплаті відповідачем за відповідний рік оренди та проведені розрахунки, суд встановив, що у 2014 році розмір річної орендної плати становив 39884,03 грн. у рік , що складає 3323,67 грн. на місяць, тобто за п'ять місяців 2014 року ОСОБА_3 мав сплатити 16618,35грн.

У січні 2015 року орендарем сплачено 13300,00 грн.

У 2015 році розмір річної орендної плати з врахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки зазначеної земельної ділянки в розмірі 1,249 (застосовується з 01.01.2015) становив 49815,15 грн., що складає 4151,26 грн. на місяць.

За 2015 рік орендарем сплачено 17470,23грн.

Розмір річної орендної плати у 2016 році з кумулятивним застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки в розмірі 1,249 (застосовується з 10.01.2015) та 1,433 (застосовується з 01.01.2016) становив 71385,11 грн., що становить 5948,76 грн. на місяць.

У 2016 році орендарем сплачено 9500,0грн.

Річна орендна плата у 2017 році з кумулятивним застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки в розмірі 1,249 (застосовується з 01.01.2015), 1,433 (застосовується з 01.01.2016) та 1,06 (застосовується з 01.01.2017) становить 75668,22 грн., що становить 6305,69 грн. на місяць, тобто 44139,80грн. за сім місяців 2017 р.

Перевіривши розрахунок заборгованості, який надано позивачем, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості визначено невірно, оскільки останнім не було враховано, що на серпень 2014 року, за даними податкового органу, у відповідача існувала переплата в розмірі 133,91 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ФОП ОСОБА_3 по коду класифікації доходів бюджету: орендна плата з фізичних осіб (а.с.140).

За вказаних обставин суд, з урахуванням даних щодо щомісячних платежів з орендної плати за землю у відповідному році, розрахованих з врахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також враховуючи розмір переплати, яка існувала у відповідача станом на серпень 2014 року та здійснені відповідачем оплати, встановив, що на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача по сплаті оренди за землю за заявлений період становить 135248,59 грн.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості з орендної плати за землю.

За ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин відповідач є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання щодо сплати орендної плати за землю.

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку, що вимога прокурора про стягнення з відповідача 135248,59 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за укладеним між сторонами договором оренди землі є обґрунтованою, заявленою відповідно до вимог чинного законодавства, підтвердженою належними та допустимими доказами, а відтак підлягає частковому задоволенню.

В частині стягнення 9647,41 грн. (144896,00 грн. - 135248,59 грн. ) заборгованості з орендної плати за землю суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Щодо вимоги про стягнення з відповідач пені в сумі 12591,85 грн. суд зазначає про наступне.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як встановлено судом сторонами у п. 14 договору передбачено, що в разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 1% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як вбачається з розрахунку прокурора долученого до позовної заяви та обґрунтованого розрахунку пені, наданого на вимогу суду (а.с. 23 зворотна сторона, а.с. 92 ) пеню заявлено починаючи з серпня 2016 року по січень 2017 року на заборгованість яка існувала у відповідний період.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що прокурором при розрахунку вірно визначено періоди нарахування пені, однак невірно визначено заборгованість, яка існувала у відповідний період.

Так, судом встановлено, що прокурором нараховується пеня за серпень 2016 року - січень 2017 року, а саме з 01.08.2016 по 31.01.2017.

Судом встановлено, що в суму заборгованості, на яку здійснюється нарахування пені прокурором включено заборгованість за період, що перевищує допустимий період нарахування пені, визначений в ч.6 ст. 232 ГК України.

Слід зазначити, що приписами ч.6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За таких обставин суд, враховуючи вихідні дані прокурора, з врахуванням норм ч.6 ст. 232 ГПК України та приписи ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а також враховуючи заборгованість відповідача, яка існувала у відповідний період, здійснив власний розрахунок пені.

Так, у серпні 2016 року правомірно буде нарахувати пеню на заборгованість, яка включає в себе несвоєчасно сплачені платежі за оренду землі у січні - червні 2016 року та не сплачені відповідачем протягом лютого-липня 2016 року, яка становить 35692,56 грн.

За розрахунком суду розмір пені за період з 01.08.2016 по 31.08.2016 становить 937,17 грн.

За вересень 2016 року правомірно нарахувати пеню за заборгованість, яка включає в себе несвоєчасно сплачені платежі за оренду землі у лютому- липні 2016 року та не сплачені відповідачем протягом березня- серпня 2016 року, яка також становить 35692,56 грн.

За розрахунком суду розмір пені за період з 01.09.2016 по 30.09.2016 становить 892,31грн.

За жовтень 2016 року правомірно нарахувати пеню на заборгованість, яка включає в себе несвоєчасно сплачені платежі за оренду землі в березні-серпні 2016 року та не сплачені відповідачем протягом квітня -вересня 2016 року, що становить 35692,56 грн.

За розрахунком суду розмір пені за період з 01.10.2016 по 30.10.2016 становить 871,83 грн.

За листопад 2016 року правомірно нарахувати пеню на заборгованість, яка включає в себе несвоєчасно сплачені платежі за оренду землі в квітні-вересні 2016 року та не сплачені відповідачем протягом травня-листопада 2016 року, яка становить 35692,56 грн.

За розрахунком суду розмір пені за період з 01.11.2016 по 30.11.2016 становить 819,17 грн.

За грудень 2016 року правомірно нарахувати пеню на заборгованість, яка включає в себе несвоєчасно сплачені платежі за оренду землі в травні-жовтні 2016 року та не сплачені відповідачем протягом червня-листлопада, яка становить 35692,56 грн.

За розрахунком суду розмір пені за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 становить 846,48 грн.

За січень 2017 року правомірно нарахувати пеню на заборгованість яка включає в себе несвоєчасно сплачені платежі за оренду землі в червні-листопаді 2016 року та не сплачені відпвідачем протягом липня -грудня 2016 року, яка становить 35692,56 грн. За розрахунком суду розмір пені за період з 01.01.2017 по 31.01.2017 становить 848,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, за розрахунком суду загальний розмір пені складає 5215,76 грн.

При цьому суд зауважує, що здійснені відповідачем оплати 29.02.2016, 08.04.2016, 13.04.2016, 18.04.2016 враховані як погашення раніше виниклої заборгованості.

Відтак вимога прокурора про стягнення з відповідача пені є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в сумі 5215,76 грн.

В частині стягнення 7376,09 грн. пені (12591, 85 грн. - 5215,76 грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Стосовно вимог прокурора про стягнення з відповідача 4640,23 грн. 3% річних та 24383,93 грн. інфляційних, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 23-24, 93 ) 3% річних заявлено періодами за період прострочення грошового зобов'язання починаючи з 01.08.2018 року по 31.07.2017 року на суму заборгованості, яка існувала у відповідний період, які в загальній сумі склали 4640,00 грн.

Згідно розрахунку, поданого позивачем на вимогу суду 3 % річних склали 4466,84 грн. (а.с. 93).

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що при нарахуванні 3 % річних позивачем допущено помилку, а саме при визначені розміру заборгованості у відповідному періоді прокурором не враховано розмір переплати в сумі 133,91 грн. , яка існувала у відповідача станом на серпень 2014 року.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3 % річних, виходячи з вихідних даних прокурора та встановленого розміру заборгованості у відповідний період, які складають 4460,74 грн.

Таким чином вимога про стягнення з відповідача 3 % річних є обґрунтованою, правомірною та такою, що підлягає задоволенню в сумі 4460,74 грн.

В частині стягнення 179,69 грн. 3% річних (4640,43 грн. - 4460,74 грн. ) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Інфляційні позивачем нараховано за період з вересня 2014 року по липень 2017 року на суму заборгованості, що існувала у відповідний період, які склали 24383,93 грн.

За уточненим розрахунком , інфляційні склали 25008,60грн. (а.с.93-94)

Перевіривши вказаний розрахунок інфляційних, суд встановив, що при розрахунку інфляційних прокурором допущено аналогічну помилку, що й при розрахунку 3 % річних, а саме при визначені розміру заборгованості у відповідному періоді не враховано розмір переплати в сумі 133,91 грн. , яка існувала у відповідача станом на серпень 2014 року.

Крім того, прокурором при обрахунку інфляційних не враховано дефляції, яка існувала у липні-серпні 2015 року, жовтні 2015 року, лютому 2016 року, червні-серпні 2016 року.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок інфляційних, виходячи з вихідних даних позивача встановленого розміру заборгованості у відповідний період, які складають 22425,03 грн.

Отже вимога прокурора про стягнення з відповідача інфляційних є обґрунтованою, правомірною та такою, що підлягає задоволенню в сумі 22425,03 грн.

В частині стягнення 1958,90 грн. інфляційних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався, доказів погашення заборгованості не надав.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, позов підтверджуються належними доказами, що містяться в матеріалах справи, є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню на загальну суму 167350,13 грн., з яких 135248,59 грн. - основний борг, 5215,76 грн. -пеня, 4460,74 грн. - 3 % річних, 22425,03 грн. - інфляційні.

В частині стягнення 9647,41 грн. основного боргу, 7376,09 грн. пені, 179,69 грн. 3% річних та 1958,90 грн. інфляційних суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (12501, АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь Коростишівської міської ради (12501, Житомирська область, м.Коростишів, вул. Чапаєва,1, )

- 135248,59 грн. заборгованості з орендної плати;

- 5215,76 грн. пені;

- 4460,75 грн. 3% річних;

- 22425,03 грн. інфляційних.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (12501, АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь прокуратури Житомирської області (10002, Житомирська область, м. Житомир, вулиця Святослава Ріхтера, 11, )

- 2510,25 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.11.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- до справи

2- прокурор

3- позивачу ( рек. з пов)

4- відповідачу (рек. з пов.)

5- Житомирська ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області (10014, м. Житомир, майдан Перемоги, 2) (рек. з пов)

6- Коростишівське відділення Житомирської ОДПІ (12501, м. Коростишів, вул. Шевченка, 1) (рек. з пов.)