РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017Справа №910/17151/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/17151/17

за позовом приватного підприємства "ЕНЕРГОМАКС"

до публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК"

про стягнення 30 325,37 грн.

Представники сторін:

від позивача: Чумаченко М.В., директор, витяг з ЄДР № від 02.10.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

Приватне підприємство "ЕНЕРГОМАКС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" про стягнення 30 325,37 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 160 про виконання робіт по незалежній оцінці майна від 18.10.2016р. у визначений строк не розрахувався за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість загалом у сумі 26 650,00 грн., за прострочення оплати якої нараховані 746,53 грн. - 3% річних та 2928,84 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2017р. порушено провадження у справі № 910/17151/17 та призначено її розгляд на 26.10.2017р.

У судовому засіданні 26.10.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 04.10.2017р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі 04.10.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та отримана останнім

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2016р. між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № 160 про виконання робіт по незалежній оцінці майна, за умовами якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання щодо виконання робіт по проведенню оцінки обладнання, яке належить ПАТ «ХАРП», в кількості 6 інвентарних одиниць, що перебуває в заставі ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі Договору застави майна № 06.1-20/123 від 29.04.2013р.

Відповідно до п. 1.3. Договору, метою оцінки майна є визначення його ринкової вартості для прийняття рішення щодо звернення стягнення на заставне майно. Термін виконання робіт - 18.10.2016р. - 29.10.2016р. (п. 1.5. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, вартість робіт з оцінки майна була встановлена сторонами в розмірі 26 650,00 грн.

Сума, що встановлена в п.2.1 договору, підлягає перерахуванню замовником на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 5 (п'яти) робочих днів з дати підписання акту прийому-передачі робіт та отримання звітів про проведення незалежної оцінки.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були виконані роботи з оцінки майна на суму 26 650,00 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт від 18.10.2016р., підписаним уповноваженими представниками сторін, без будь-яких зауважень зі сторони відповідача, копія якого міститься в матеріалах справи, а оригінал досліджено судом у судовому засіданні.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за виконані роботи не розрахувався.

Оскільки виконані роботи відповідач не оплатив у повному обсязі, позивач 19.04.2017р. цінним листом з повідомленням про вручення, направив відповідачу вимогу за вих. № б/н від 18.04.2017р. про сплату боргу в сумі 26 650,00 грн., яка отримана відповідачем 20.04.2017р. Проте, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що відповідач повну вартість виконаних робіт на суму 26 650,00 грн. позивачу не оплатив, останній просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно зі статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідач у порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт за спірним договором, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за виконані роботи загалом у розмірі 26 650,00 грн., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, не надано суду доказів оплати виконаних робіт у розмірі 26 650,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 26 650,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором у сумі 26 650,00 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача 746,53 грн. - 3% річних та 2928,84 грн. - інфляційні втрати, які нараховані за період з 26.10.2016р. по 01.10.2017р.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати інфляційних втрат та річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та доведеними, та підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29; ) на користь приватного підприємства "ЕНЕРГОМАКС" (03142, м. Київ, вул. В. Стуса, буд. 23/9, кімната 16; ) 26 650 грн. - основного боргу, 746 грн. 53 коп. - 3% річних, 2928 грн. 84 коп. - інфляційні втрати та 1600 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.10.2017р.

Суддя А.І. Привалов