Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" листопада 2017 р. Справа № 906/735/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Пантус В.В., довіреність №52 від 10.05.2017;

від відповідача: Старунський А.Ф.- директор ( наказ 2-к від 22.05.2006);

Білоруцький В.М.- довіреність №45 від 10.10.2017.

прокурор: Вихристюк О.Л., посвідчення №043741 від 14.07.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області

до Фермерського господарства "Вікторія і Ко"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4

про зобов'язання повернення частини земельної ділянки площею 4,4092 га. із земельної ділянки площею 42,7872 га.

Керівник Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області звернувся до суду з позовом про зобов'язання повернення частини земельної ділянки площею 4,4092 га із земельної ділянки площею 42,7872 га.

Ухвалою суду від 19.08.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.09.2017.

Ухвалою господарського суду від 28.09.2017 відкладено розгляд справи на 17.10.2017.

Ухвалою від 17.10.2017 суд, в порядку ст. 69 ГПК України, продовжив строк розгляду спору по 02.11.2017; залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та відклав розгляд справи на 02.11.2017.

Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с. 93, 94, 98).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги прокурора в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових поясненнях (а.с. 103,104).

Представники відповідача заперечили проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 60-63).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

05.07.2004 між Брусилівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_4 (третя особа) було укладено договір оренди землі (а.с. 27-29).

За умовами п.1 даного договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Ставищенської сільської ради.

Відповідно до п. 2 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 42,7872 га, у тому числі, ріллі 42,7872 га.

За приписами п. 8 договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Згідно п. 37 договору, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідація юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також і інших випадках, передбачених законом

У пункті 38 договору сторони погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (п. 40 договору).

Даний договір оренди зареєстровано в Брусилівському районному відділі Житомирської регіональної філії центру ДЗК за № 6 від 07.07.2004.

26.09.2005 здійснено державну реєстрацію фермерського господарства «Вікторія і Ко», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію від 26.09.2005 (а.с. 156).

Відповідно до статуту Фермерського господарства "Вікторія і Ко", затвердженого загальним зборами учасників , протоколом № 1 від 01.04.2004, членами господарства є: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с 148-154).

Розпорядженням Брусилівської районної державної адміністрації № 294 від 10.09.2010 "Про затвердження проектно-технічної документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) в приватну власність:

- затверджено проектно-технічну документацію із землеустрою щодо передачі земельних ділянок, у розмірі земельної частки (паю), в приватну власність громадянам членам фермерського господарства «Вікторія і Ко», що розташовані за межами населеного пункту Ставищанської сільської ради;

- передано у власність громадянам - членам фермерського господарства "Вікторія і Ко» земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства, що розташовані за межами населеного пункту Ставищанської сільської ради;

- надано дозвіл громадянам - членам фермерського господарства "Вікторія і Ко" оформити державні акти на право власності на земельні ділянки;

- зобов'язано Брусилівський відділ Житомирської регіональної філії ДП Центру ДЗК" забезпечити проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки (а.с. 45-46).

У позовній заяві прокурор зазначає, що у відповідності до інформації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, згідно розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації від 10.09.2010 № 294 частину орендованої земельної ділянки площею 38,3780 розпайовано та передано у розмірі земельної частки (паю) у власність членам фермерського господарства, а саме:

- ОСОБА_4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1,

- ОСОБА_5, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2,

- ОСОБА_5 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3,

- ОСОБА_7 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4,

- ОСОБА_8 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5,

- ОСОБА_11 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_6,

- ОСОБА_9 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7,

- ОСОБА_10 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_8 (а.с. 186-187).

Вказує, що рішенням Брусилівського районного суду від 03.03.2017 у справі № 275/455/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Брусилівської РДА та Головного управління Держгеокадастру В Житомирській області , третя особа ФГ "Вікторія і Ко" про внесення змін до договору оренди землі, яке набрало законної сили 28.03.2017 (а.с.37-38 ), відмовлено у задоволення позову ОСОБА_4 про внесення змін до договору оренди землі від 05.07.2004 в частині зменшення площі орендованої земельної ділянки з 42,7872 га на 4,4092 га, оскільки договір оренди земельної ділянки припинився у зв'язку з поєднанням в одній особі орендаря та власника земельної ділянки.

Встановлені у даному рішення обставини щодо припинення дії договору прокурор вважає преюдиціальними та такими, що не підлягають доказуванню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вважає, що внаслідок поєднання в одній особі орендаря та власника земельної ділянки, у користуванні ФГ "Вікторія і Ко" (відповідача) безпідставно перебуває частина земельної ділянки площею 4,4092 га 42,7872 га - 38,3780 га).

Враховуючи, що договір оренди землі від 05.07.2004 припинив свою дію, а відповідач безпідставно продовжує користуватись земельною ділянкою площею 4,4092 га, прокурор звернувся до суду в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з вимогою про повернення частини земельної ділянки площею 4,4092 га із земельної ділянки площею 42,7872 га кадастровий номер НОМЕР_9 до земель запасу Ставищанської сільської ради Брусилівського району.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, прокурор вказує, що з 01.01.2013 від імені та в інтересах держави розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснює центральний орган влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи. За вказаних обставин районні державні адміністрації з 2013 року не наділені відповідними повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015р. «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» саме державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

У відповідності до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521 «Про затвердження положень про територіальні органи "Держгеокадастру" посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не вчиняються заходи повернення земельної ділянки у власність держави, а Брусилівська районна державна адміністрація, відповідно до ст. 122 ЗК України, не наділена повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, тому прокурором пред'явлено позов саме в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову вказує, що прокурором при звернені до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не доведено факту порушення чи неналежного здійснення останнім захисту інтересів держави щодо повернення частки земельної ділянки.

Вважає доводи прокурора про безпідставне перебування у користуванні у ФГ "Вікторія і Ко" земельної ділянки площею 4,4092 га, переданої в оренду ОСОБА_4 05.07.2004, необґрунтованими.

Звертає увагу суду, що 17.04.2015 Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області видано наказ № 6-1579/14-15-СГ, яким було надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Ставищенської сільської ради, орієнтовною площею 4,4092 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (а.с 56).

Більше того зазначив, що ФГ "Вікторія і Ко" сплачується орендна плата та податок за всю земельну ділянку в розмірі 42,7872 га, в тому числі і за частину землі, яка не була приватизована членами фермерського господарства "Вікторія і Ко".

Вважає, що спірний договір оренди землі не припинив своєї дії в частині оренди земельної ділянки площею 4,4092 га., тому відповідач правомірно на правах оренди користується даною земельною ділянкою.

Крім того зауважив, що вилучення частини земельної ділянки в розмірі 4,4092 га призведе до фактичного знищення цілісного масиву земельної ділянки, яку обробляє відповідач.

Третя особа, згідно поданого відзиву від 17.10.2017 заперечує проти позовних вимог прокурора з аналогічних підстав, що й відповідач (а.с. 53-55).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є вимога про повернення земельної ділянки у зв'язку з припиненням договору оренди землі.

За приписами ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення договору) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 13 ЗУ "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення договору), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами ст. 19 ЗУ "Про оренду землі", строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 за договором оренди від 05.07.2004 отримав в оренду земельну ділянку площею 42,7872 га.

Частиною 1 ст. 7 ЗУ "Про фермерське господарство" (в редакції чинній на момент створення ФГ), для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ "Про фермерське господарство" після одержання державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації

В ході вирішення спору судом було встановлено, що після отримання ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 05.07.2004 було здійснено державну реєстрацію Фермерського господарства " Вікторія і Ко".

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

За приписами ст. 12 ЗУ "Про фермерське господарство", землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Відповідно до ч. 5 ст 7 Закону України "Про фермерське господарство" громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Матеріалами справи, що не заперечується також самим відповідачем, підтверджено, що на підставі розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації від 10.09.2010 № 294 частину орендованої земельної ділянки, якою користувався відповідач на підставі договору від 05.07.2004, площею 38,3780 розпайовано та передано у розмірі земельної частки (паю) у власність членам фермерського господарства "Вікторія і Ко" (а.с. 186-187).

Статтею 31 ЗУ "Про оренду землі" визначено підстави припинення договору оренди.

Так, договір оренди землі припиняється в разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

- смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

- ліквідації юридичної особи - орендаря;

- відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

- набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

- припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Як наголошувалось вище, прокурор вважає, що договір оренди землі, укладений між Брусилівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_4 припинив свою дію саме у зв'язку з поєднанням в одній особі власника земельної ділянки (членів ФГ "Вікторія і Ко" ) та орендаря.

Досліджуючи питання щодо поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря суд встановив, що таке поєднання відбулось щодо земельної ділянки загальною площею 38,3780 га, а за договором оренди від 05.07.2004 в оренду третій особі - ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства було передано земельну ділянку площею 42,7872 га, тому в частині земельної ділянки площею 4,4092 га договір оренди від 05.07.2004 р., укладений між Брусилівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_4, не припинив свою дію.

Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Виходячи із встановлених в ході судового розгляду обставин, суд вважає, оскільки Брусилівська районна державні адмінінстрація з січня 2013 року більше не наділена повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, до договору оренди від 05.07.2004 мали бути внесені зміни щодо орендодавця земельної ділянки. Крім того, до договору мали бути внесенні зміни в частині місця розташування та розміру земельної ділянки, яка продовжує перебувати в оренді у ОСОБА_4

Слід зауважити, що ОСОБА_4 наказом Головного управління Дерземагенства у Житомирській області" було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району за межами населених пунктів Ставищанської сільської ради. Орієнтовний розмір земельної ділянки 4,4092 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

22.09.2017 р. між ОСОБА_4, як замовником, та ФОП ОСОБА_13, як виконавцем, укладено договір про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4, орієнтовною площею 4,4092 га в оренду для ведення фермерського господарства на території Ставищенської сільської ради (а.с. 82-84).

З урахуванням вищевикладених обставин справи, суд вважає, що правові підстав для повернення земельної ділянки площею 4,4092 га , на момент розгляду справи в суді, відсутні.

Щодо посилань прокурора на те, що рішенням Брусилівського районного суду від 03.03.2017 у справі за позовом ОСОБА_4 до Брусилівської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, третьої особи ФГ «Вікторія і Ко» про внесення змін до Договору оренди землі від 05.07.2004 в частині зменшення площі орендованої земельної ділянки з 42,7872 га на 4,4092 га встановлено факт, який в порядку ст. 35 ГПК України не підлягає доказування, а саме, що договір оренди земельної ділянки припинився у зв'язку з поєднанням в одній особі орендаря та власника земельної ділянки, то суд такі твердження прокурора вважає безпідставними з огляду на наступне.

Як, вбачається з мотивувальної частини рішення, підставою для відмови у позові ОСОБА_4 до Брусилівської РДА щодо внесення змін до договору оренди стало те, що Брусилівська РДА з 2013 року не наділена повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення.

Щодо доводів прокурора, що не підлягають доказуванню обставини, що договір оренди землі припинився після набуття членами ФГ "Вікторія і Ко" права власності на частину орендованої ОСОБА_4 земельної ділянки у 2010 році, оскільки вказані обставини встановлені в рішенні Брусилівського районного суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під доказовою презумпцією слід вважати закріплене (або опосередковано закріплене) спеціальною процесуальною нормою припущення про наявність або відсутність юридично значущої обставини, яке перерозподіляє доказові обов'язки учасників процесу.

Зважаючи на склад сторін при розгляді справи Брусилівським районним судом та при розгляді даної справи, суд зауважує, що обставини, які досліджувались Брусилівським районним судом у справі № 275/455/16-ц при винесенні рішення від 03.03.2017 не є преюдиціальними при вирішенні даного спору.

Обставини викладені у рішенні Брусилівського районного суду господарський суд розцінює як оціночний факт суду щодо припинення дії договору.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.11.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- прокурор

3,4- сторони (рек. з пов.)

5- третій особі (рек. з повід)