ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 910/24368/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Погребняка В.Я.,
Полякова Б.М.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем"
на ухвалу у справіКиївського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 № 910/24368/14 господарського суду міста Києва
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдина Торгова Система - Київ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Полірем"
пробанкрутство
за участю представників сторін: Тучіна О.В. - представник Уповноваженої особи засновників ТОВ "Полірем" Галагана Ю.О.; Тучіна О.М. - представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем"; Беніцька В.І. - арбітражний керуючий -розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем"; Добриніна С.О., Резніченко Ю.О. - представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем Київ"; Приходько Д.В. - представник Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль".

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 відхилено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скаргу на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/24368/14. Апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2017 у справі № 910/24368/14 повернуто ТОВ "Полірем".

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить її скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.55, п.8 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.4 Закону України "Про судовий збір", ст.ст.97, 98 Господарського процесуального кодексу України.

До початку розгляду по суті касаційної скарги ТОВ "Полірем", від розпорядника майна ТОВ "Полірем" - арбітражного керуючого Беніцької В.І., від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", а також від ТОВ "Полірем Київ" надійшли відзиви на касаційну скаргу, в яких останні просять залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін з мотивів, викладених у відзивах.

У розгляді касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" судом касаційної інстанції оголошено перерву з 31.10.2017 до 01.11.2017 в порядку ст.77 ГПК України.

Переглянувши у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування апеляційним судом норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/24368/14, зокрема, визнано конкурсним кредитором ТОВ "Полірем" Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" на суму 5 433 075,50 грн. ( 1 218,00 грн. - перша черга, 5 431 857,70 грн. - четверта черга); визнано забезпеченим кредитором ТОВ "Полірем" Публічне акціонерне товариства "Райффайзен Банк Аваль" на суму 8 795 221, 08 грн.; затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Полірем".

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Полірем" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015 в частині визнання судом кредиторських вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" як забезпечених заставою майна боржника. Водночас ТОВ "Полірем" заявило клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку подання вказаної апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017 клопотання ТОВ "Полірем" про відновлення строку на апеляційне оскарження залишено без розгляду, апеляційну скаргу повернуто без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку зі сплатою судового збору у меншому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством.

Вказана ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що згідно з підпунктом 14 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній станом на дату подання заяви із кредиторськими вимогами та ухвалення оскаржуваної ухвали від 08.04.2015) за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство ставка судового збору становить 1 (один) розмір мінімальної заробітної плати.

В той же час, відповідно до підпункту 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній станом на дату звернення із апеляційною скаргою) за подання до господарського суду апеляційної скарг у справі про банкрутство ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплати при поданні заяви.

Таким чином, за висновком суду апеляційної інстанції, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 08.04.2015 ставка судового збору становить 1,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1760,00 грн.

Проте, відповідно до доданої до апеляційної скарги квитанції від 10.03.2017 скаржник сплав судовий збір у сумі 1600,00 грн., тобто в меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, що є підставою для повернення апеляційної скарги без розгляду відповідно до п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України.

У подальшому, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 клопотання ТОВ "Полірем" про відновлення строку на апеляційне оскарження залишено без розгляду, а вдруге подану апеляційну скаргу ТОВ "Полірем" на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015 повернуто без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з не усуненням скаржником недоліків в поданих доказах на підтвердження сплати судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі, визначених в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017.

Втретє подану ТОВ "Полірем" апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015, Київський апеляційний господарський суд ухвалою від 22.06.2017 повернув скаржнику на підставі п.4 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відхиленням клопотання про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Відхиляючи клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції керувався приписами ст.ст.43, 53 Господарського процесуального кодексу України та виходив з того, що оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції від 17.05.2017 про повернення апеляційної скарги без розгляду отримано скаржником 24.05.2017, а апеляційну скаргу подано 01.06.2017, тобто з пропуском 5-ти денного терміну оскарження. Відтак, відсутні поважні причини пропуску строку для оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 08.04.2015.

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає передчасним відхилення клопотання ТОВ "Полірем" про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015 з огляду на таке.

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків передбачених цим Кодексом.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Однак, у порушення наведених вимог, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі від 22.06.2017 не оцінив доводів скаржника та не навів мотивів, за якими визнав неповажними причини пропуску процесуального строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 08.04.2015, яка саме і є об'єктом апеляційного оскарження.

Поряд з наведеним, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу і на таке.

Повертаючи без розгляду вперше та вдруге подані апеляційні скарги ТОВ "Полірем" на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015, суд апеляційної інстанції послався на положення статті 94 Господарського процесуального кодексу України, статті 4 Закону України "Про судовий збір" і зазначив, що товариством сплачено судовий збір не в повному обсязі.

Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна враховуючи наступне.

За змістом статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі статтею першою цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

За змістом статті 3 Закону України "Про судовий збір" об'єктами справляння судового збору є, зокрема, позовна заява та інша заява, передбачена процесуальним законодавством; апеляційна і касаційна скарги на судові рішення, заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заява про скасування рішення третейського суду, заява про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) встановлено розміри ставок судового збору залежно від документа і дії, за яку він справляється, та платника судового збору. Так, за змістом підпункту 4 пункту 2 частини другої цієї статті за подання апеляційних скарг у справі про банкрутство встановлено ставку у відсотковому співвідношенні (110 %) до ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У контексті визначення розміру судового збору за подання апеляційної скарги "ставка, що підлягала сплаті при поданні іншої заяви", має визначатися за розміром ставок, встановлених статтею 4 Закону України "Про судовий збір" на момент пред'явлення відповідної заяви. Об'єктом, з якого розраховується розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги, є саме заява (заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство), а базою для такого розрахунку - ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні відповідної заяви.

Відповідно до підпункту 14 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час подання ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заяви із кредиторськими вимогами) за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, ставка судового збору становила 1 (один) розмір мінімальної заробітної плати.

Частиною першою цієї статті визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" у 2015 році мінімальну заробітну плату установлено: у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень.

Таким чином, оскільки за подання до господарського суду заяви ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" з грошовими вимогами до боржника підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1218,00 грн., то за подання апеляційної скарги ТОВ "Полірем" мало сплатити судовий збір у сумі 1339,80 грн. (1218,00 * 110% = 1339,80).

У той же час, як було встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Полірем" відповідно до квитанції від 10.03.2017 сплатило судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1600,00 грн.

Враховуючи наведене, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність доказів сплати ТОВ "Полірем" судового збору у встановленому законом розмірі, а відтак і про наявність підстав для повернення двічі поданих апеляційних скарг без розгляду, суперечить фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Крім того, звертаючись вперше з апеляційною скаргою, яка зареєстрована господарським судом 13.03.2017 та Київським апеляційним господарським судом - 24.03.2017 на ухвалу суду першої інстанції від 08.04.2015, яка подана ТОВ "Полірем" майже через 2 (два) роки, останнє заявило клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку її подання.

Це клопотання ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017 та від 17.05.2017 було залишено без розгляду у зв'язку з тим, що відповідно до ч.4 ст.97 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, що стали підставою для повернення апеляційної скарги (несплата судового збору у повному обсязі), апеляційна скарга може бути подана повторно.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказане клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 08.04.2017, не було предметом розгляду ні під час другого, ні під час третього подання апеляційної скарги, тобто так і залишено судом апеляційної інстанції без розгляду.

Як вже зазначалося вище, статтею 53 Господарського процесуального кодексу України визначено обов'язковість з'ясування та встановлення обставин пропуску процесуального строку, надання їм відповідної оцінки, на підставі якої суд робить висновок про поважність чи неповажності причин пропуску строку.

Крім того, враховуючи значний інтервал часу, який минув після винесення оскаржуваної ухвали господарського суду міста Києва від 08.04.2015 за результатами попереднього засідання у справі про банкрутство (майже два роки), з огляду на сталу практику ЄСПЛ суд також зобов'язаний перевірити, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03).

За таких обставин ухвала Київського апеляційного господарського суду України від 22.06.2017 у справі № 910/24368/14 підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції на стадію прийняття або відмови у прийнятті апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 у справі № 910/24368/14 скасувати. Справу № 910/24368/14 передати до Київського апеляційного господарського суду на стадію прийняття або відмови у прийнятті апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.04.2015.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді В.Я. Погребняк

Б.М. Поляков