РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017Справа №910/13907/17

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поверхность-Инвест»

про стягнення 112 893,50 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Жиленкова В.В. (дов. №29/06/2017/3 від 29.06.2017);

ВСТАНОВИВ:

17.08.2017 Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поверхность-Инвест» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів №1946 від 01.09.2012 у розмірі 112 893,50 грн., з яких: 91 512,24 грн. - основна заборгованість, 13 968,53 грн. - пеня, 5 955,93 грн. - інфляційна складова боргу, 1 456,80 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів №1946 від 01.09.2012, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем за період з січня по грудень 2016 року виникла заборгованість в розмірі 91 512,24 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.08.2017 порушено провадження у справі №910/13907/17, розгляд справи призначено на 21.09.2017.

20.09.2017 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у зв'язку із неявкою представника відповідача, необхідністю витребування доказів по справі, а також задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 17.10.2017.

В судовому засіданні 17.10.2017 представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту яких проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. Крім того, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, а також клопотання, відповідно до змісту якого просить надати сторонам час для врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.10.2017 задоволено клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору у справі №910/13907/17, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, оголошено перерву до 02.11.2017.

Представник позивача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 02.11.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання 02.11.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 02.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.09.2012 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі - позивач, підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поверхность-Инвест» (далі - відповідач, споживач) укладено договір про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів №1946 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого предметом цього договору є надання послуг на теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої енергії у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування та утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: вул. Хрещатик, 48 літ. А, Б, 50 літ. Б, В.

Відповідно до п. п. 2.2.1, 2.2.2 договору підприємство зобов'язано розподіляти надану енергопостачальною організацією в цілому на будинок теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення (під час опалювального сезону), в кількості та в обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі, займаній споживачем (звернення-доручення); надавати послуги по розрахунковому обслуговуванню абонентів з енергопостачальною організацією за спожиту теплому енергію (додаток №1), проводити засобами дирекції як структурного підрозділу підприємства технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентських уводів згідно з доданою калькуляцією.

Згідно з п. 2.3.6 договору споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків (структурного підрозділу підприємства) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

За умовами п. 2.3.7 договору за несвоєчасну сплату передбачених цим договором нарахувань споживач на користь підприємства сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених платежів за кожний день прострочки, але не більше 2-ох облікових ставок НБУ, що діяли на період внесення платежу.

Цей договір набуває чинності з 01.09.2012 та діє до 01.09.2013 (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 2 додатку №2 до договору (Порядок розрахунків за теплову енергію) споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач повертає підприємству), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період (за вимогою споживача), платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії за попередній та поточні місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт.

За умовами п.3 додатку №2 до договору сплату за вказаними в п. 2 цього додатку документами, споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця.

Згідно з п. 3.4 додатку №2 до договору у випадку несплати за користування послугами. Вказаними у цьому договорі, до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього договору) підприємство нараховує споживачу пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочки платежу по день фактичної сплати, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Крім сплати вартості спожитої теплової енергії споживач сплачує на рахунок підприємства вартість послуг по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкових систем та інженерного обладнання відповідно до додатку №1 з оформленням актів виконаних робіт (Ф-2) (п.3.5 додатку №2 до договору).

Додатковою угодою від 01.08.2016 про припинення договору №1946 від 01.09.2012 сторони дійшли згоди про припинення (розірвання) договору № 1946 від 01.09.2012 з 01.08.2016.

Як зазначає позивач станом на момент розгляду справи відповідач заборгував позивачу за період з січня по грудень 2016 року 91 512,24 грн вартості теплової енергії, що вбачається із розрахунків фактичної вартості теплової енергії, які зроблено на підставі табуляграм ПАТ «Київенерго» відповідно до Розпорядження КМДА про встановлення тарифів на теплову енергію, та технічного обслуговування системи центрального опалення та холодного водопостачання, яке нараховано згідно із калькуляцією від 04.11.2015 на підставі п. 2.3.6 договору та п 3.5 додатку №2 до договору.

Матеріали справи містять акти прийому виконаного опалення та технічного обслуговування систем ЦО та ГВП нежилих приміщень, а саме №1946/1601 за січень 2016 на суму 26 363,93 грн., №1946/1602 за лютий 2016 на суму 19 650,91 грн., №1946/1603 за березень 2016 на суму 18 307,65 грн., №1946/1604 за квітень 2016 на суму 6 907,41 грн., №1946/1605 за травень 2016 на суму 1637,29 грн., №1946/1606 за червень 2016 на суму 1 637,29 грн., №1946/1607 за липень 2016 на суму 1 637,29 грн., №1946/1609 за вересень 2016 на суму 3 274,58 грн., №1946/1610 за жовтень 2016 на суму 1 637,29 грн., №1946/1611 за листопад 2016 на суму 9 230,78 грн., №1946/1612 за травень 2016 на суму 11 893,38 грн., а всього на суму 102 177,80 грн., які підписані лише позивачем, а також розрахунки нарахувань за вказаний період.

При цьому матеріали справи містять реєстри видачі платіжних документів за спірний період, у яких зазначено дату та прізвище отримувача документів, а також містяться підписи за одержані платіжки та акти виконаних робіт по технічному обслуговуванню та теплопостачанню.

З метою досудового врегулювання позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 155/1/03-3680 від 02.06.2016, в якій Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» повідомило, що за відповідачем рахується заборгованість за спожиту теплову енергію та послуги по технічному обслуговуванню системи ЦО, запропонувало провести звірку розрахунків та здійснити погашення заборгованості.

Відповідач на зазначену вище претензію отримав, проте відповіді не надав та заборгованість не погасив.

Тому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо оплати наданих комунальних послуг (теплова енергія, технічне обслуговування системи ЦО) з січня по грудень 2016 року, в результаті чого позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 112 893,50 грн., з яких: 91 512,24 грн. - основна заборгованість, 13 968,53 грн. - пеня, 5 955,93 грн. - інфляційна складова боргу, 1 456,80 грн. - 3% річних.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав в період з січня по грудень 2016 року передбачені договором комунальні послуги (теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО), що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунками нарахувань за спожиту теплову енергію, актами прийому виконаного опалення та технічного обслуговування.

Відповідно до п. 2.3.6. договору, споживач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків (структурного підрозділу підприємства) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

Як встановлено судом, позивач надав відповідачу в період з січня по грудень 2016 року передбачені договором комунальні послуги на загальну суму 102 177,80 грн., проте відповідач здійснив оплату лише у січні 2016 року на суму 10 665,56 грн., у зв'язку з чим суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 91 512,24 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача, які полягають у відсутності в КП «Київжитлоспецексплуатація» правових підстав для стягнення заборгованості за договором №1946 від 01.09.2012 за період з 01.08.2016 по січень 2017, оскільки додатковою угодою від 01.08.2016 вказаний договір є припиненим, суд зазначає наступне.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, у п. 6.3. договору сторони передбачили, що припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати фактично спожитих послуг за отриману теплову енергію та технічне обслуговування системи ЦО до моменту звільнення приміщення та передачі його за актом іншому споживачу (орендарю, власнику, або балансоутримувачу приміщення).

Таким чином заперечення відповідача жодним чином не спростовують наявність його зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг в період з 01.08.2016 по січень 2017.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 13 968,53 грн. пені, 5 955,93 грн. інфляційних втрат та 1 456,80 грн. - 3% річних.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 13 968,53 грн. на підставі п.2.3.7. договору, розрахунок якої здійснено в розмірі 0,5 % від суми прострочених платежів.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач подав заяву про застосування спливу позовної давності до пені за період з лютого по липень 2016 року.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п.2.3.7. договору за несвоєчасну сплату передбачених цим договором нарахувань споживача користь підприємства сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених платежів за кожний день прострочки, але не більше 2-ох облікових ставок НБУ, що діяли на період внесення платежу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду позивач звернувся 17.08.2017, що підтверджується датою реєстраційного штампу відділу діловодства Господарського суду міста Києва № 13907/17 від 17.08.2017, що, в свою чергу, свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення пені за період з лютого по липень 2016 року.

Враховуючи клопотання відповідача та відсутність у позивача поважних причин пропуску позовної давності з вимогами про стягнення пені за період з лютого по липень 2016 року, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Разом з тим, судом перевірено розрахунок пені за період з 17.08.2016 по 31.12.2016 в межах подвійної облікової ставки НБУ, з врахуванням того, що строк оплати узгоджено сторонами не пізніше 23 числа поточного місяця, у зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені частково в розмірі 8 306,83 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поверхность-Инвест» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 48-Б, код 38238961) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, код 03366500) суму основного боргу у розмірі 91 512 (дев'яносто одну тисячу п'ятсот дванадцять) грн. 24 коп., пеню в розмірі 8 306 (вісім тисяч триста шість) грн. 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 955 (п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 93 коп., 3% річних у розмірі 1 456 (одну тисячу чотириста п'ятдесят шість) грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 1 519 (одну тисячу п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 62 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 07.11.2017.

Суддя В.О. Демидов