ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

31 жовтня 2017 р. Справа № 902/904/17

Господарський суд Вінницької області в складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Павловій Т.С. розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір", м.Київ

до комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", м.Вінниця

про стягнення 74371,31 грн згідно договору купівлі-продажу

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №11 від 06.01.2017); ОСОБА_2 (довіреність №111 від 06.10.2017);

відповідача ОСОБА_3 (довіреність №34/2444 від 13.09.2017).

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 74371,31 грн заборгованості, що виникла внаслідок невиконання останнім умов договору купівлі-продажу продукції №98/33 від 16.03.2014.

Ухвалою суду від 26.09.2017 порушено провадження у даній справі, судове засідання призначено на 31.10.2017.

30.10.2017 на адресу суду від директора ТОВ "Український папір" ОСОБА_4 надійшла заява №153/юр/17 від 26.10.2017 (вх.канц.суду №06-52/10306/17) "про зменшення розміру позовних вимог", мотивована тим, що після звернення позивача з позовом до суду відповідач частково визнав позов та оплатив суму заборгованості за договором купівлі-продажу продукції №98/33 від 16.03.2014 на суму 6000,00 грн, з огляду на що, як зазначає позивач предмет позову в частині основної заборгованості згідно даного договору підлягає зменшенню та станом на 26.10.2017 становить 67256,04 грн.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на ч.4 ст.22 ГПК України просив суд "...змінити предмет позову та збільшити розмір інфляційного збільшення боргу за видатковою накладною №В-00200 від 24.04.2017, нарахувати інфляційне збільшення боргу за видатковою накладною №В-00326 від 22.06.2017, а також збільшити розмір відсотків річних по обом зазначеним накладним, розрахованим станом на 26.10.2017".

Таким чином, остаточною вимогою товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" є стягнення з відповідача 67256,04 грн - основного боргу, 2368,60 грн - інфляційних втрат та 02,46 грн - 0,01% річних.

Судом заява позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу та про збільшення позовних вимог в частині збільшення інфляційних втрат та відсотків річних прийнята до розгляду як така, що відповідає приписам ст.22 ГПК України.

Разом з цим, в судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання "про оголошення перерви в судовому засіданні", з метою врегулювання даного спору мирним шляхом.

Представники позивача проти заявленого представником відповідача клопотання заперечив в повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що відповідач намагається затягнути розгляд справи.

Дане клопотання судом відхилено як необґрунтоване.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали в повному обсязі позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви "про зменшення/збільшення розміру позовних вимог".

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, а саме "...щодо нарахованої позивачем заборгованості".

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

16.03.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю "Український папір" (продавець) та комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу продукції №98/33 (а.с.15-18), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується за заявою (в усній або письмовій формі) покупця поставити покупцеві наступний товар згідно коду СPVДК 021:2015:30190000-7 - Офісне устаткування та приладдя різне (канцтовари), а покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її вартість.

Товар/продукція поставляються по цінах, в кількості, асортименті і в терміни, узгоджені сторонами і вказані в рахунках-фактурах, видаткових накладних, що є невід'ємною частиною даного договору. Номенклатура, асортимент та кількість товару/продукції, (який вказаний в додатку №1 до договору), що поставляються за даним договором зазначається в рахунках-фактурах, видаткових накладних та/або актах виконаних робіт, що видані на підставі даного договору. Додаток №1 до договору (специфікація) (а.с.19-23), яка є невід'ємною частиною цього договору (п.п. 1.2.-1.4. договору).

Відповідно до п.2.1. даного договору, розрахунок здійснюється з відтермінуванням платежу до 30 банківських днів.

Згідно п.2.8. договору, підтвердженням про одержання товару покупцем є підписана видаткова накладна обома сторонами договору та товарно-транспортна накладна, оформлені належним чином.

Ціна "продукції" встановлюється в національній валюті України. У ціну продукції входять всі види витрат, що пов'язані із закупівлею, витратами транспортування, страхування, сплату мита, податків та інших зборів (п.п. 3.1. - 3.2. договору).

Відповідно до п.3.3. договору, загальна вартість договору складається з сум усіх поставок згідно накладних та дорівнює 136776,24 грн з урахуванням ПДВ.

На виконання умов договору купівлі-продажу продукції №98/33 від 16.03.2017 позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 134804,94 грн, яку відповідач отримав без зауважень та застережень, даний факт підтверджується видатковими накладними №В-00200 від 24.04.2017 та №В-00326 від 22.06.2017 (а.с.24-26, а.с.34); рахунками-фактури №В-00220 від 19.04.2017, №В-00326 від 22.06.2017 (а.с.27-29, а.с.35) та товарно-транспортними накладними №В-00200 від 24.04.2017, №В-00326 від 22.06.2017 (а.с.36-37).

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, відповідач розрахувався за отриманий товар частково на загальну суму 61548,90 грн, що випливає з акту звірки взаєморозрахунків сторін (а.с.39) та банківських виписок наявних в матеріалах справи.

Враховуючи, що відповідачем у строк, який передбачений п.2.1. договору не було здійснено розрахунку з позивачем за отриманий товар, останній 31.07.2017 надіслав на адресу КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" претензію №1-31072017 від 31.07.2017 (а.с.40) з вимогою щодо сплати заборгованості.

У відповідь на вищезазначену претензію, 14.08.2017 КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надіслало на адресу фінансового директора ТОВ "Український папір" ОСОБА_5 лист-прохання №3482106 (а.с.41-42) "про відстрочку по оплаті боргу згідно договору купівлі-продажу продукції №98/33 від 16.03.2014" до 15.11.2017, з огляду на тяжкий фінансовий стан підприємства.

Однак, позивач з огляду на невиконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору купівлі-продажу продукції №98/33 від 16.03.2014 звернувся з даним позовом до суду про стягнення заборгованості в сумі 73256,04 грн.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач після порушення провадження у справі свої зобов'язання згідно договору купівлі-продажу виконав частково, в зв'язку з чим його заборгованість станом на 26.10.2017 склала 67256,04 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема, актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 26.10.2017 тощо.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Оскільки відповідач не надав суду належних доказів проведення з позивачем розрахунків за отриманий товар у сумі 67256,04 грн, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 67256,04 грн заборгованості є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення 02,28 грн - 0,01% річних за період з 09.06.2017 по 20.09.2017 згідно видаткової накладної №В-00200 від 24.04.2017 та 0,18 грн - 0,01% річних за період з 05.08.2017 по 26.10.2017 згідно видаткової накладної №В-00326 від 22.06.2017, а також 2220,17 грн - інфляційних втрат за період з 09.06.2017 по 20.09.2017 згідно видаткової накладної №В-00200 від 24.04.2017 та 148,43 - інфляційних втрат за період з 05.08.2017 по 26.10.2017 згідно видаткової накладної №В-00326 від 22.06.2017.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.4.2. договору у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідач на вимогу продавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 0,01 % річних від простроченої суми (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Перевіркою правильності розрахунку 0,01 % річних та інфляційних втрат судом не виявлено помилок при обрахуванні позивачем вказаних сум.

Тому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 02,46 грн - 0,01% річних та 2368,60 грн - інфляційних втрат.

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21100, м.Вінниця, вул.600-річчя, 13; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, м.Київ, вул.Куренівська, 2Б; ) 67256,04 грн основного боргу; 02,46 грн 0,01 % річних; 2368,60 грн інфляційних втрат та 1600 грн судового збору для відшкодування судових витрат.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07 листопада 2017 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи