РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017Справа №910/10419/17
За позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна"

про стягнення 91 476,00 грн.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна"

до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

про стягнення 128 626,98 грн

Суддя Ярмак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Коновалова Н.О. (за довіреністю)

від відповідача: Сазонов Є.В. (за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна" про стягнення 91 476,00 грн штрафних санкцій за прострочення строку виконання зобов'язань за договором поставки № Т/СН-93 (про поставку товарів) від 06.07.2016, з яких 38556,00 грн. пені та 52920,00 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 29.06.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 25.07.2017.

25.07.2017 відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву, яка ухвалою від 25.07.2017 прийнята до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/10419/17 та відкладено розгляд справи на 05.09.2017.

30.08.2017 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує.

Ухвалою суду від 05.09.2017 продовжено строк розгляду справи та розгляд справи відкладено на 03.10.2017.

В судовому засіданні 03.10.2017 представником позивача подано відзив на зустрічну позовну заяву.

В судових засіданнях 03.10.2017 та 10.10.2017 оголошувались перерви на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, встановив:

06.07.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір на поставку товарів № Т/СН-93, відповідно до якого відповідач (постачальник) зобов'язався у 2016 році поставити позивачу (покупцю) товари, зазначені у Специфікації, що є додатком № 1 до договору, відповідно до цього договору, а покупець - прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна договору становить 1512000,00 грн.

Згідно з п. 10.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2016, але у будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що постачальник , протягом 90 календарних днів з дня отримання рознарядки покупця на поставку конкретної партії товару , поставляє покупцеві товар у повній відповідності до наданої рознарядки. Рознарядка надсилається постачальнику засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою.

Відповідно до п.7.1 договору, у випадку порушення зобов'язання, що виникають з цього договору, винна особа несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до діючого законодавства України та умов, викладених у цьому договорі.

Позивач вказує, що рознарядка № 205-63/1580ь від 05.08.2016 на поставку товару - живильників пластинчатих типу 2-18-60 у кількості двох комплектів надіслана відповідачу факсом 05.08.2016, а отже останнім днем їх поставки є 02.11.2016.

Однак в порушення умов договору, постачальником поставлено один комплект живильників 14.11.2016, що підтверджується приймальним актом № 292, тобто з простроченням строку на 11 днів, а інший комплект - 13.12.2016, що підтверджується приймальним актом № 1264, тобто з простроченням строку на 40 днів.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 38556,00 грн. пені та 52920,00 грн. штрафу за порушення строків поставки товару.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Згідно зі статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов"язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права відповідачем та надати відповідні докази.

Позивач в якості доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки посилається на рознарядку № 205-63/1580ь від 05.08.2016 на поставку товару - живильників пластинчатих типу 2-18-60 у кількості двох комплектів надіслану відповідачу факсом 05.08.2016, при цьому належних доказів направлення відповідачу вказаної рознарядки засобами факсимільного зв'язку, електронною поштою або іншими засобами зв'язку суду не надав.

Згідно звіту про відправку від 05.08.2016, 05.08.2016 о 14:44 було відправлено факс за номером .

Вказаний звіт не є належним доказом надання (отримання) рознарядки відповідачем в розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки позивачем не доведено суду, що вказаний номер належить відповідачу.

Договір також не містить конкретного номера факсимільного зв'язку або адреси електронної пошти.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Судом приймаються заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, в яких він стверджує, що оскільки позивачем не було надіслано рознарядку на його адресу відповідно до п. 5.1. договору, то ним було прийнято рішення про поставку без зазначеної рознарядки та повідомлено про це позивача листом від 01.11.2016.

Сторони визнають, що поставку товару було здійснено наступним чином:

Живильники пластичні типу 2-18-60 у кількості 1 комплекту на суму 756000,00 грн. за видатковою накладною № 2994 від 11.11.2016;

Живильники пластичні типу 2-18-60 у кількості 1 комплекту на суму 756000,00 грн. за видатковою накладною № 3315 від 12.12.2016.

Тобто, поставку товару було здійснено у відповідності до вимог та в межах вказаного договору.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунку за товар проводяться протягом 10 банківських днів з моменту поставки конкретної партії товару на підставі виставленого постачальником рахунку шляхом здійснення прямого банківського переведення коштів на рахунок постачальника.

Отже, враховуючи положення пункту 4.1. договору, строк оплати настав відповідно 25.11.2016 та 23.12.2016.

Позивачем здійснена оплата в сумі 1 512 000,00 грн. за поставлений товар 17.01.2017, згідно платіжного доручення № 76 від 11.01.2017.

В зустрічному позові відповідачем заявлені вимоги про стягнення з позивача 55944,00 грн. - 0,1% пені за прострочку оплати, 52920,00 грн. - 7 % штрафу, 15194,84 грн. інфляційних втрат та 4598,14 грн. - 3% річних.

Матеріалами справи підверджено, що свої зобов'язання за договором щодо оплати товару, позивач виконав з порушенням умов договору.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

В обґрунтування вимог про стягнення пені та штрафу відповідач посилається на п. 7.4. договору та ч. 2 ст. 231 ГК України.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Виходячи з наведених положень ст. 231 Господарського кодексу України, обов'язковою умовою нарахування штрафних санкції є досягнення сторонами згоди щодо їх застосування, а також визначення їх розміру.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що за порушення покупцем строку оплати, зазначеного в договорі, покупець несе відповідальність відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, сторонами у договорі не визначено розмір та порядок застосування санкцій за порушення умов договору.

Враховуючи відсутність між сторонами будь-яких домовленостей щодо застосування штрафних санкцій, їх виду та розміру, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення суми 55 944,00 грн. пені та 52 920,00 грн. штрафу.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивачем на суму боргу нараховані та заявлені до стягнення 4598,14 грн. 3% річних та 15194,84 грн. інфляційних втрат

В силу вимог частини 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума річних та інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Заперечення позивача щодо порушення відповідачем умов договору, не приймаються судом до уваги, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.

Позивач свого контр розрахунку суми позову не надав.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про відмову і задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову в частині стягнення 4598,14 грн. 3% річних та 15 194,84 грн. інфляційних втрат, в решті вимог за зустрічним позовом відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 60, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісного позову відмовити.

2.Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" ( 65481, м. Южне, Одеської обл.., вул..Берегова, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна" (01015, м.Київ, вул..Лепцигська, буд.15, ) 4598 (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто вісім) грн.14 коп. 3% річних та 15194 (п'ятнадцять тисяч сто дев'яносто чотири) грн. 84 коп. інфляційних втрат, 228 (двісті двадцять вісім) грн. 01 коп. судового збору

2.3.В решті зустрічного позову відмовити.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 31.10.2017

Суддя О.М. Ярмак