ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р.Справа № 922/1278/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Альба Україна", м. Бориспіль
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 35 783,71 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 (особисто), паспорт серія НОМЕР_1

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Альба Україна" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі - продажу № 71ХФ/12 від 11 квітня 2012 року в сумі 69 304,99 грн., з яких: 17 358,44 - основного боргу, 1 539,40 грн. - 3% річних та 16 885,87 грн. - інфляційні втрати. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 20.04.2017 р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував та зазначив, що при огляді в матеріалах справи № 922/1278/17 спірних накладних, доданих до позовної заяви позивачем, було виявлено, що в графі про отримання товару стоять підписи невідомих осіб, а товар за спірними накладними ФОП ОСОБА_1 не приймався.

Також відповідач вказує на те, що відповідно до п. 6.2. договору купівлі-продажу № 71ХФ/12 від 11.04.2012 року право власності на товар переходить від Продавця до Покупця з моменту підписання видаткових накладних, а згідно п. 6.3. зазначеного договору Продавець передає товар Покупцю при умові наявності у останнього належним чином оформлених документів на право приймання Товару, а саме довіреності на отримання товарно - матеріальних цінностей в т.ч. повідомлення у відповідності з ч.3 п.13 "Інструкції про порядок реєстрацій виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 06.05.1996 р. про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Повідомлення про зразки печаток та підписів відповідальних осіб відповідач позивачу не надавав. Таким чином, всі документи про отримання товару повинні бути підписані безпосередньо ФОП ОСОБА_1

Крім того, за твердженням відповідача, підпис, що стоїть в графі про отримання товару в спірних накладних, не збігається з підписами ФОП ОСОБА_1, які містяться у договорі купівлі-продажу № 71ХФ/12 від 11.04.2012 р. та доданих до договору додаткових угодах. При візуальному огляді підписів в спірних накладних, деякі з них, за припущенням відповідача, мають вид механічного копіювання підпису - факсимільного відтворення підпису.

Також, як вбачається з наданих позивачем видаткових накладних, у графі "прийняв" немає можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні даної господарської операції як отримувач, оскільки не зазначено її посаду, прізвище, ім'я та по - батькові, а у графі "підпис", за твердженням відповідача, стоять підписи не ОСОБА_1, хоча приймати товар та підписувати накладні має право лише він.

За таких обставин, відповідач вважає, що документи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, як вказує відповідач, у зв'язку з тим, що ним за наданими позивачем спірними накладними товар ФОП ОСОБА_1 не отримувався, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Представник позивача, в свою чергу, надав суду письмові заперечення на відзив відповідача в яких вказав, що суд не має можливості в судовому засіданні встановити належність підпису ФОП ОСОБА_1, тому що не володіє спеціальними знаннями, які б могли в даному випадку допомогти у вирішенні питання. Це питання відноситься до компетенції експерта при призначенні судом експертизи документів.

Ухвалою суду від 09.06.2017 р. по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора Бокаріуса. На вирішення експерта поставлені наступні питання:

1. Чи відповідає підпис, який значиться в графі про отримання товару, в накладних № 40867517 від 21.03.2014 р. (а.с. 28), № 40893176 від 25.03.2014 р. (а.с. 32), №41083897 від 10.04.2014 р. (а.с. 50) підпису ФОП ОСОБА_1 чи іншій особі?

2. Чи зроблений підпис, який міститься в графі про отримання товару, в накладній № 40867517 від 21.03.2014 р. (а.с. 28) за допомогою механічного копіювання підпису або іншого аналога власноручного підпису?

3. Чи належить підпис, який стоїть в графі про отримання товару в спірних накладних ФОП ОСОБА_1 чи іншій особі?

11 липня 2017 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта про надання оригіналів документів, що підлягають дослідженню, необхідних для проведення судово - почеркознавчої експертизи та судово - технічної експертизи, зокрема: видаткових накладних № 40867517 від 21.03.2014 р., № 40893176 від 25.03.14 р., №41083897 від 10.04.2014 р.

З метою розгляду клопотання судового експерта, листом від 21.07.2017р. господарський суд Харківської області повідомив сторін про необхідність з'явитись в судове засідання 02 серпня 2017 року о 15:00 год., та надати належним чином оформлені документи, які були витребувані експертами.

Представник позивача в призначене на 02.08.2017 р. судове засідання не з'явився. Крім того, жодна зі сторін не надала суд оригінали видаткових накладних № 40867517 від 21.03.2014 р., № 40893176 від 25.03.14 р., №41083897 від 10.04.2014 р..

10 жовтня 2017 року матеріали справи № 922/1278/17 повернуто господарського суду Харківської області без виконання, з повідомленням експерта за № 11090,11148 про неможливість надання висновку, оскільки оригінали документів, що підлягають дослідженню, до інституту не надано.

Ухвалою суду від 18.10.2017 року провадження у справі № 922/1278/17 було поновлено та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 26 жовтня 2017 року. Вказаною ухвалою було також зобов'язано позивача надати суду оригінали спірних накладних (для огляду в судовому засіданні).

Представник позивача в судове засідання 26.10.2017 року не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що, зокрема, свідчить відмітка про направлення ухвали від 18.10.2017 року за адресою, вказаною у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував (з підстав, які викладені у відзиві від 24.05.2017 р.) та повторно зазначив, що в спірних накладних стоять підписи невідомих осіб, а товар за цими накладними ФОП ОСОБА_1 не приймався.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу першого п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова) господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У абзаці четвертому п. 4.4. Постанови зазначено, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Однак, з урахуванням того, що між сторонами існують неврегульовані питання щодо стягнення заборгованості, оскільки гр. ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечує та зазначає, що товар за спірними накладними він не отримував, суд не може дійти висновку про відсутність предмету спору, у звязку із чим відповідне клопотання відповідача не може бути задоволено.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством "Альба Україна" (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) було укладено Догові купівлі-продажу № 71ХФ/12, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого продавець зобов'язується передати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення (товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору; товар передається по найменуваннях та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних.

Згідно п. 2.1 договору постачання товару здійснюється товарними партіями. Термін поставки кожної товарної партії визначається сторонами шляхом узгодження заказу покупця.

Ціни за одиницю товару, а також загальна сума товару партії визначаються відповідно до відпускних цін продавця та згідно узгодженим сторонами заказом і зазначаються у видаткових накладних. Сума даного договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товаринах парті визначених у видаткових накладних. Одержувачем товару за цим договором можуть бути, окрім покупця, належним чином уповноважені від його імені особи (п. п. 2.1, 2.4, 2.5, 2.6 договору).

Покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок покупця. Оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на постачання кожної партії (п. п. 5.1, 5.2 договору).

Товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості та асортименту в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію. Продавець передає товар покупцю при умові наявності у останнього належним чином оформлених документів на право отримання товару, а саме довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, в т.ч. повідомлення у відповідності з ч. 3 п. 13 з "Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей" затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 06.05.1996 р. про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей (п.п. 6.1, 6.3 договору).

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013 року, але у будь-якому випадку до його виконання своїх зобов'язань та взаєморозрахунків. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний наступний календарний рік (п. 10.2 договору).

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 оплату за поставлений в рамках вищезазначеного договору товар на загальну суму 17 358,44 грн. за видатковими накладними:

№ 40778674 від 14.03.2014 року на суму 1 026,01 грн.;

№ 40778675 від 14.03.2014 року на суму 92,29 грн.;

№ 40775332 від 14.03.2014 року на суму 996,97 грн.;

№ 40775334 від 14.03.2014 року на суму 143,00 грн.;

№ 40775333 від 14.03.2014 року на суму 66,52 грн.;

№ 40816115 від 18.03.2014 року на суму 726,55 грн.;

№ 40801561 від 18.03.2014 року на суму 1 052,66 грн.;

№ 40867517 від 21.03.2014 року на суму 140,83 грн.;

№ 40867516 від 21.03.2014 року на суму 945,34 грн.;

№ 40867518 від 21.03.2014 року на суму 85,54 грн.;

№ 40893176 від 25.03.2014 року на суму 197,20 грн.;

№ 40900475 від 25.03.2014 року на суму 1 144,89 грн.;

№ 40893175 від 25.03.2014 року на суму 1 549,61 грн.;

№ 40958235 від 28.03.2014 року на суму 113,66 грн.;

№ 40958234 від 28.03.2014 року на суму 1 335,90 грн.;

№ 40972450 від 29.03.2014 року на суму 1 012,80 грн.;

№ 40990614 від 31.03.2014 року на суму 856,55 грн.;

№ 40994804 від 31.03.2014 року на суму 539,40 грн.;

№ 41027449 від 04.04.2014 року на суму 1 346,69 грн.;

№ 41026019 від 04.04.2014 року на суму 1 375,82 грн.;

№ 41045414 від 08.04.2014 року на суму 1 432,43 грн.;

№ 41054848 від 08.04.2014 року на суму 433,14 грн.;

№ 41045415 від 08.04.2014 року на суму 192,46 грн.;

№ 41083897 від 10.04.2014 року на суму 63,73 грн.;

№ 41083896 від 10.04.2014 року на суму 488,45 грн.

Як зазначає позивач, відповідач не сплатив вартість товару, отриманого згідно вищевказаних накладних, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналізуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем у справі договору № 71ХФ/12 від 11 квітня 2012 року, суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою даний договір є договором поставки. Так, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання, що випливають із договору поставки, згідно умов якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалося судом, умовами укладеного між сторонами договору погоджено, що продавець передає товар покупцю при умові наявності у останнього належним чином оформлених документів на право приймання Товару, а саме довіреності на отримання товарно - матеріальних цінностей в т.ч. повідомлення у відповідності з ч.3 п.13 "Інструкції про порядок реєстрацій виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 06.05.1996 р. про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

Разом з тим, матеріали справи не містять довіреності на отримання товарно - матеріальних цінностей від імені ФОП ОСОБА_1 Повідомлення про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей також відсутнє. Таким чином, приймання товару здійснюється відповідачем - ФОП ОСОБА_1 особисто, як матеріально відповідальною особою.

При дослідженні видаткових накладних № 40775332 від 14.03.2014 року на суму 996,97 грн.; № 40775334 від 14.03.2014 року на суму 143,00 грн.; № 40775333 від 14.03.2014 року на суму 66,52 грн.; № 40816115 від 18.03.2014 року на суму 726,55 грн.; № 40801561 від 18.03.2014 року на суму 1 052,66 грн.; № 40893176 від 25.03.2014 року на суму 197,20 грн.; № 40900475 від 25.03.2014 року на суму 1 144,89 грн.; № 40893175 від 25.03.2014 року на суму 1 549,61 грн.; № 40958235 від 28.03.2014 року на суму 113,66 грн.; № 40958234 від 28.03.2014 року на суму 1 335,90 грн.; № 40972450 від 29.03.2014 року на суму 1 012,80 грн.; № 40990614 від 31.03.2014 року на суму 856,55 грн.; № 40994804 від 31.03.2014 року на суму 539,40 грн.; № 41026019 від 04.04.2014 року на суму 1 375,82 грн.; № 41045414 від 08.04.2014 року на суму 1 432,43 грн.; № 41054848 від 08.04.2014 року на суму 433,14 грн.; № 41045415 від 08.04.2014 року на суму 192,46 грн.; № 41083897 від 10.04.2014 року на суму 63,73 грн.; № 41083896 від 10.04.2014 року на суму 488,45 грн., на які посилається позивач, як підставу позову, судом встановлено, що зазначені первинні документи містять підпис невідомих осіб, посадове становище, прізвище ініціали яких не зазначено. Так, при порівнянні зі зразком підпису відповідача, що міститься в договорі № 71ХФ/12 від 11 квітня 2012 року, додатках до нього, а також відібраних судом експериментальних зразках підпису ОСОБА_1, вбачається, що підпис особи, яка отримала товар повністю відрізняється від підпису відповідача. Суд зазначає, що розбіжність підпису особи, що начебто отримала товар у вищезазначених видаткових накладних, із зразком підпису ФОП ОСОБА_1 є настільки явною та суттєвою, що не дає жодних підстав для висновку про можливість належності підпису у спірних накладних саме відповідачу. Крім того, штемпель, який наявний на вказаних накладних не є належним доказом того, що саме відповідач отримав цей товар, адже він не є печаткою ФОП ОСОБА_1 та поставлений на підписі невідомої особи.

Відповідно також до приписів статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак, суд зазначає, що у наданих позивачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відсутнє прізвище та посада особи, яка отримала товар, що унеможливлює ідентифікування судом також особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції і одночасно є обов'язковим реквізитом для первинних документів, визначеним ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Згідно з приписами ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене в сукупності, приймаючи до уваги, що ФОП ОСОБА_1 заперечує факт отримання товару за спірними накладними та їх підписання, а обов'язок довести наявність тих обставин, на підставі яких позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами покладено саме на Приватне акціонерне товариство "Альба Україна", суд визнав позовні вимоги в частині стягнення 28 244,90 грн. (з яких: 13 721,74 грн. - основна заборгованість за спірними накладними, 1 215,90 грн. - 3% річних та 13 307,26 грн. - інфляційні втрати) не обґрунтованими, не доведеними матеріалами справи та такими, що, відповідно, не підлягають задоволенню.

Дослідивши також видаткові накладні № 40778674 від 14.03.2014 року на суму 1 026,01 грн.; № 40778675 від 14.03.2014 року на суму 92,29 грн.; № 40867517 від 21.03.2014 року на суму 140,83 грн.; № 40867516 від 21.03.2014 року на суму 945,34 грн.; № 40867518 від 21.03.2014 року на суму 85,54 грн.; № 41027449 від 04.04.2014 року на суму 1 346,69 грн., суд зазначає, що в графі "одержав" вони також не містять інформації щодо посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої господарської операції.

Заперечуючи проти позову, відповідач також вказував на те, що підписи у вказаних видаткових накладних мають вид механічного копіювання підпису - факсимільного відтворення підпису. Однак, письмової угоди між сторонами про використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису, з зазначенням відповідного аналогу оригінального підпису, укладено не було.

З метою забезпечення всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи судом було призначено судово - почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання чи зроблений підпис на видатковій накладній № 40867517 від 21.03.2014 р. (а.с. № 28) за допомогою механічного копіювання підпису або іншого аналога власноручного підпису.

Разом з тим, надання висновку експертною установою виявилось неможливим, оскільки позивачем не було подано оригінали спірних документів, що підлягали дослідженню.

Ухвалою суду від 18.10.2017 року позивача також було зобов'язано надати для огляду в судовому засіданні оригінали спірних накладних та попереджено, що оригінали документів необхідні для повного та всебічного розгляду даної справи, а у разі ненадання позивачем витребуваних судом оригіналів документів, суд має право залишити позов без розгляду.

Так відповідно до пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

При вирішенні питання залишення позову без розгляду, господарський суд враховує правову позицію викладену у пункті 4.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов: додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання; витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши всі вищевказані умови, суд зазначає, що оригінали спірних видаткових накладних необхідні для вирішення спору, про що зазначено в ухвалі від 18.10.2017 року. Тобто за їх відсутності господарський суд позбавлений можливості вирішити спір в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 3 636,70 грн., 3% річних в розмірі 323,50 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3 578,61 грн.

Враховуючи, що позивачем не повідомлено господарський суд про поважність причин не подання ним оригіналів доказів, а відтак підтвердити чи перевірити розрахунок позивача не вбачається можливим, господарський суд залишає позов частині стягнення 7 537,81 грн. (з яких: 3 636,70 грн. - основна заборгованість за спірними накладними, 323,50 грн. - 3% річних та 3 578,61 грн. - інфляційні втрати) без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини 4 статті 81 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до відповідного компетентного органу в загальному порядку.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та ст. 7 Закону України "Про судовий збір" судовий збір у даній справі не відшкодовується та відноситься на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 626, 627, 628, 629, 655, 664, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 33-34, 43, 44, 49, 80, п. 5 ч. 1 ст. 81, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 28 244,90 грн., з яких: 13 721,74 грн. - основна заборгованість за спірними накладними, 1 215,90 грн. - 3% річних та 13 307,26 грн. - інфляційні втрати.

2. Позовні вимоги в частині частині стягнення 7 537,81 грн., з яких: 3 636,70 грн. - основна заборгованість за спірними накладними, 323,50 грн. - 3% річних та 3 578,61 грн. - інфляційні втрати, залишити без розгляду.

Повне рішення складено 31.10.2017 р.

Суддя Л.В. Шарко