ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2017р. Справа № 914/2247/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Галичфарм, м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 міської ради, м. Львів

про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2- представник (довіреність № 63 від 01.09.2016р.);

від відповідача: ОСОБА_3-представник (довіреність № 1104-698 від 08.08.16р.).

Представнику позивача та відповідача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічним акціонернерним товариством Галичфарм, м. Львів, до відповідача: ОСОБА_1 міської ради, м. Львів, про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Суть спору та рух справи викладено в ухвалах суду, які знаходяться в матеріалах справи № 914/2247/16.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.09.2016 р. зупинено провадження у справі та призначено судову комплексну товарознавчу експертизу, проведення якої доручено ОСОБА_1 науково-дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).

11.10.2017 року матеріали справи № 914/2247/16 повернуто на адресу Господарського суду Львівської області разом із висновком комплексної судової технічної та товарознавчої експертизи № 4970 від 10.10.2017 року.

Представник позивача в судове засідання з»явився, позовні вимоги визнав, просить суд задоволити позов.

Представник відповідача в судове засідання з»явився, позовні вимоги визнав, не заперечує щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.10.1993 року між Українською зовнішньо-торгівельною фірмою «Біомед» при концерні «Укрмедбіопром» та акціонерним товариством «Галичфарм», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Галичфарм» (надалі позивач) укладено Договір про надання послуг №046-06/01-12, відповідно до предмету якого фірма «Біомед» повинна була закупити за замовленням АТ «Галичфарм», за рахунок коштів Державного валютного фонду під гарантії Кабінету міністрів України в рахунок погашення німецької кредитної лінії обладнання установку покриття оболонкою ПС 15000, згідно технічного завдання замовника на загальну суму 2 177 550 дойчмарок, а позивач мав оплатити фірмі «Біомед» за надані послуги комісійну винагороду в розмірі 2% від вартості договору.

18.07.1994 року представник АТ «Галичфарм» ОСОБА_4 прийняв у представника УЗТФ «Біомед» Мельничука у відповідності до договору 046-06/01 обладнання костер РС-1500, що підтверджується копією з копії Акту прийому-передачі від 18.07.1994 року, у якому зазначено, що технічна документація на обладнання відсутня.

Згідно з паспортними характеристиками даного обладнання позивач прийшов до висновку щодо неможливості та недоцільності його використання, про що повідомляло посадових осіб Комітету медичної та мікробіологічної промисловості України листами №173 від 10.09.1998 року, №31-568 від 02.11.1998 року, №31-49 від 03.02.1999 року, №42-993 від 22.12.1999 року, однак жодних розпоряджень щодо передачі іншому підприємству установки покриття оболонкою ПС 15000 позивач не отримав.

Указом Президента України від 15.12.1999 року №1573/99 «Про зміни у структурі центральних органів виконавчої влади» ліквідовано Комітет медичної та мікробіологічної промисловості України, а функції цього комітету покладено на Міністерство охорони здоров»я України. Однак, жодних розпоряджень від МОЗ України щодо установки покриття оболонкою ПС 1500 позивач не отримав.

Вказані матеріальні цінності зберігаються у позивача з 1994 року. За даними бухгалтерського обліку ПАТ «Галичфарм» на позабалансовому рахунку 023 «Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні» рахується три ящики обладнання «GLATT».

У 2005 році Контрольно-ревізійним відділом у м.Львові КРУ у Львівській області за дорученням Контрольно-ревізійного управління у Львівській області на виконання звернення начальника УСБУ у Львівській області було проведено перевірку окремих питань фінансово- господарської діяльності АТВТ «Галичфарм» за період з 01.01.1997 року по 25.01.2005 року, про що 15.02.2005 року складено Акт «Про наслідки перевірки окремих питань фінансово господарської діяльності АТВТ «Галичфарм».

Відповідно до обставин, зазначених на стор.5 Акту, у складському приміщенні філії АТ «Галичфарм» «Дроговизькому хімфармзаводі» (с.Договиж, Миколаївського району, Львівської області) зберігаються три транпортні фанерні упаковки на двох з яких є маркування: отримувач вантажу ВО «Дарниця», номер контракту 046-06/01, розміри та вага упаковки та номери пакувальних місць 2/4, ?. На третій упаковці маркування відсутнє. На упаковках є написи фарбою на іноземній мові. Позивач зазначає, що на момент перевірки обладнання не використовувалося, на час огляду знаходиться у транспортній фанерній упаковці, технічної експертизи обладнання не здійснено, встановити фактичну наявність обладнання та його придатність до подальшого використання неможливо.

Однак, враховуючи наявну у позивача ксерокопію листа №3630/12-06-06 від 12.10.1998 року за підписом заступника Голови Держкоммедбіопрому, листи позивача №173 від 10.09.1998 року, №31-548 від 22.10.1998 року, №31-568 від 02.11.1998 року, №31-8 від 13.01.1999 року, №31-49 від 03.02.1999 року, №42-993 від 22.12.1999 року позивач вважає, що на зберіганні перебуває саме установка покриття оболонкою ПС 5000, виробництва німецької ірми «Глятт Інженертехнік ГмбХ», але за відсутності технічної документації та без інвентаризації вказаного манна, гарантувати це не може.

12.02.1999 року до позивача надішла претензія від фірми ЗАТ УЗТ «Біомед» вих.№4/п від 11.02.2009 року з вимогою передати установку для покриття оболонкою ПС 5000 її законному власникові - Акціонерному товариству закритого типу УЗТ «Біомед». Позивач листом №16-798 від 18.03.2009 року підтвердив готовність передати дане обладнання власникові, проте, для приймання обладнання до позивача представники не з»явилися.

У травні 2013 року позивач отримав листа вих.№03/05-13 від 22.05.2013 року від ліквідатора АТЗТ УЗТФ «Біомед», яка на той момент перебувала у стадії ліквідації, з проханням передати установку для покриття оболонкою ПС 15000 Акціонерному товариству закритого типу українській ЗТФ «Біомед». Листом №16-1111 від 27.06.2013 року позивач просив надати документи, що підтверджують право власності АТЗТ УЗТФ «Біомед» на обладнання, проте, доказів того, що вказане обладнання належить ЗАТ ЗТФ «Біомед» ПАТ «Галичфарм» не отримало, а за обладнанням представники ЗАТ ЗТФ не з»явилися, таким чином власник цього майна невідомий.

Враховуючи, що позивачеві з наявних у нього листів відомо, що це майно придбане за державні кошти ПАТ «Галичфарм» звернулося до РФ ФДМ України у Львівській області листом вих.№16-1257 від 21.05.2015 року з проханням передати ПАТ «Галичфарм» вказане майно на відповідальне збереження з метою викупу і застосування у виробництві лікарських засобів.

РВ ФДМ України у Львівській області листом вих.№11-13-03353 від 29.05.2015 року просив позивача надати прізвища представників підприємства для включення до складу комісії з проведення інвентаризації майна, що зберігається. Такі кандидатури представлені позивачем, проте жодних дій щодо майна вчинено не було. Тому позивач вдруге звернувся до РВ ФДМ України у Львівській області із запитом вих.№16-3821 від 14.12.2015 року і отримав 21.01.2016 року від регіонального відділення фонду державного майна Львівської області відповідь за вих.№11-11-0243 від 14.01.2016 року, у якій РВ ФДМ України у Львівській області інформує, що не має законних повноважень на розпорядження даним майном. На звернення позивача (вих.№16-181 від 01.02.2016 року) РВ ФДМ України у Львівській області листом вих.№11-11-0247 від 03.03.2016 року рекомендував ПАТ «Галичфарм» звернутися до МОЗ України.

На виконання таких рекомендацій та з метою визначення власника майна, що зберігається у позивача, останній звернувся з письмовим запитом вих.№16-1117 від 05.05.2016 року до МОЗ України та отримали відповідь №10-4-13/1027/19788 від 29.0.2016 року про те, що МОЗ України не виявило на балансах юридичних осіб, що належать до сфери управління міністерства, установки покриття оболонкою ПС 15000, виробництво німецької фірми «Глятт Інженертехнік ГмбХ».

Таким чином, позивач стверджує, що з 1994 року по даний час безперервно володіє майном, власник якого невідомий (безхазяйне майно).

Представник відповідача в судове засіданні з»явився, відзив на позов не подав, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що спірне майно - матеріальні цінності зберігаються у позивача з 1994 року.

Отже, як встановлено вище, позивач тривалий час, понад 20 років, здійснює права власника спірного майна.

І оскільки, на переконання позивача, він є добросовісним володільцем майна, а відсутність оформленого і зареєстрованого у встановленому порядку права власності на майно перешкоджає можливості володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, тому просить визнати за ним право власності на зазначене майно за набувальною давністю у відповідності ст.344 ЦК України, за відсутності іншого правового механізму узаконення майнових прав позивача.

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання права власності позивача на майно-обладнання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіє спірним майном з 1994 року.

11.10.2017 року на адресу Господарського суду Львівської області надійшов висновок комплексної судової технічної та товарознавчої експертизи № 4970 від 10.10.2017 року, згідно якого встановлено наступне:

1.найменування обладнання комплекс обладнання марки РС-1500 німецького виробника фірми «Glatt GmbH Ingenieurtechnik», призначене для плівкового покриття та цукрового дражування таблеток.

2. маркувальні дані обладнання, з врахуванням виявленої технічної документації відповідають дійсним товарним характеристикам товару комплекс обладнання марки РС-1500.

3. відповідно до даних натурного огляду встанволено, що комплекс обладнання марки РС-1500 має наступні дефекти:

- вихід з ладу всіх гумово-технічних виробів, фільтрів грубої та танкої очистки, підіймальних газо-пружинних механізмів, мастильних матеріалів, в тому числі масла яким заповноюється ємкість для речовини, що розпилюється; окремих ЗВТ (засоби вимірювальної техніки);

- основні елементи программного забезпечення потребують оновлення

- відсутня программа для виготовлення кінцевого продукту (продуктів) у зв»язку з втратою программного забезпечення під час тривалого зберігання обладнання (23 роки).

4. дані дефекти є істотними і унеможливлюють експлуатацію данного обладнання за прямим призначенням без їх усунення.

5. комплекс обладнання марки РС-1500 вигтоволений у 1994 році на німецькому підприємстві Glatt GmbH Ingenieurtechnik.

6. ймовірна середня ринкова вартість цього обладнання на час проведення експертизи може становити 1 570 006,97 грн.

Проаналізувавши встановлені судом обставини в сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, у відповідності статті 43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, при цьому судом взято до уваги таке:

У Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року задекларовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.41 Конституції України та ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається в порядку та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, набуття права власності на нерухоме майно за правилами набувальної давності можливе з січня 2011 року.

Водночас, частиною 2 ст.344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України можливе при наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший, передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015р. у справі № 3-87гс15).

Згідно зі ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як встановлено судом спірним обладнанням позивач володіє безперервно з 1994 року по даний час, доказів того, що воно може належати третім особам суду не надано. Крім того, на підтвердження своїх доводів, позивач надав ряд листів, з яких вбачається, що дане майно не перебуває на балансі чи у власності у будь-яких інших органів та установ.

Отже, матеріали справи не містять доказів щодо факту володіння, користування чи розпорядження спірного майна іншою особою, аніж позивачем, а також не містять доказів того, що на обладнання претендує інший власник.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 33-34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог належними і допустимими доказами.

Іншого можливого способу захисту свого права у позивача немає.

І так як, твердження позивача, що ґрунтуються на положеннях статті 344 ЦК України про добросовісність володіння майном, відкритість, безтитульність такого володіння більше п»яти років є документально підтвердженими матеріалами справи, визнані відповідачем у справі, тому суд вважає, що у позивача наявні усі передбачені ст.344 Цивільного кодексу України ознаки володіння, котрі є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, у зв»язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем сплачено 9 930,00 грн. за проведення судової експертизи, а також 1 378,00 грн. судового збору.

Враховуючи, що вартість майна становить 1 570 006,97 грн., то судовий збір за подання позову становить 23 550,10 грн. Оскільки позивачем сплачено 1 378,00 грн. судового збору, суд дійшов до висновку, що з позивача слід достягнути 22 172,10 грн. судового збору.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються судом на позивача у справі, оскільки господарським судом в процесі розгляду справи не встановлено в діях відповідача ознак протиправності та, водночас, в силу закону у позивача відсутній інший спосіб, аніж визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку за набувальною давністю. Крім того, позивачем через канцелярію суду подано клопотання про залишення судових витрат за ПАТ «Галичфарм».

Керуючись ст.ст 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Галичфарм» (79024, м.Львів, вулиця Опришківська,6/8; ) право власності за набувальною давністю на обладнання марки РС-1500 німецького виробника фірми «Glatt GmbH Ingenieurtechnik», призначене для плівкового покриття та цукрового дражування таблеток.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» (79024, м.Львів, вулиця Опришківська,6/8; ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО): 825014, рахунок отримувача: 3006, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код ЄДРПОУ суду: 03499974) 22 172,10 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено та підписано 03.11.2017 р.

Суддя Горецька З. В.