номер провадження справи 24/114/16-33/41/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017 Справа № 908/2977/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,1).

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Укр Агро Продукт (69035, м. Запоріжжя, проспект Соборний,137).

про стягнення штрафних санкцій,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 439 від 19.09.2017 р.

від відповідача : ОСОБА_3 довіреність № 7 від 04.01.2017 р

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Азізбекян Т.А.) від 24.01.2017р. у справі № 908/2977/16 в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УкрАгроПродукт про стягнення штрафних санкцій відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.03.2017р. рішення господарського суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.03.2017р. та рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2017р. у справі № 908/2977/16 скасовано, справу № 908/2977/16 направлено на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

15.08.2017р. відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., справу № 908/2977/16 передано на розгляд судді Мірошниченку М.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.08.2017р. прийнято справу № 908/2977/16 до свого провадження суддею Мірошниченко М.В., розгляд справи призначено на 05.09.2017р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2017р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 26.09.2017р.

На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 26.09.2017р. оголошено перерву до 10.10.2017р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.10.2017р., на підставі ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору у справі № 908/2977/16 продовжено на 15-ть днів - до 30.10.2017 р., розгляд справи відкладено на 24.10.2017р.

За клопотанням представників сторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору № 246 від 09.07.2015р., укладеного між сторонами, позивачем було виконані роботи по переробці зерна, про що свідчать підписані двома сторонами акти здачі прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 2204635,23 грн. Відповідач здійснив оплату робіт в розмірі 1510314,70 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Між сторонами підписано акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.08.2016р., в тому числі по договору на суму 694320,53 грн. Позивач вказує, що відповідач повністю розрахувався за виконані роботи на суму 2204635,23 грн., однак допустив прострочення оплати виконаних робіт, чим порушив умови договору. Внаслідок прострочення зобовязань за договором позивачем було нараховано відповідачу штрафні санкції в сумі 616702,71 грн. (520753,25 грн. пені та 95949,46 грн. штрафу). 22.09.2016р. між сторонами був підписаний акт про зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно до п.1 акту відповідач підтвердив наявність заборгованості по договору у розмірі штрафних санкцій 616702,71 грн. Згідно п. 3 акту сторони домовились про часткове зарахування суми та підтвердили, що залишок заборгованості відповідача перед позивачем по договору № 246 від 09.07.2015р. становить 207683,05 грн. Втім, оплату суми 207683,05 грн. відповідачем здійснено не було, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. За розрахунком позивача, штрафні санкції по договору № 246 від 09.07.2015р., належні до стягнення з відповідача складають 207683,05 грн., з яких: сума 111733,59 грн. пені та сума 95949,46 грн. штрафу. Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 249824,57 грн. та втрат від інфляції в сумі 28013,30 грн. Просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач проти позову заперечив, вважає, що прострочення оплати за договором № 246 від 09.07.2015р. з його боку не відбулося, оскільки за умовами п. 5.8 спірного договору, оплата вартості фактично виконаних робіт переробника проводиться замовником у безготівковій формі на підставі наданих рахунків відповідно до актів прийому передачі виконаних робіт, протягом 30ти календарних днів з моменту отримання рахунку. Однак, на адресу відповідача рахунки позивачем направлено не було. Також, відповідач вважає, що акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.09.2016р., на який у позові посилається позивач, жодним чином не підтверджує безспірність заборгованості в сумі 207683,05 грн., оскільки зобовязання на вказану суму між сторонами не припинено. До того ж, у вказаному акті сторони визначили, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 246 від 09.07.2015р. залишився у розмірі 207683,05 грн., у іншій частині сторони підтвердили відсутність претензій одна до одної, тоді як позивачем до стягнення заявлена сума у розмірі 249824,57 грн. Крім того, відповідач зазначає, що при здійсненні розрахунку штрафних санкцій позивачем не враховано приписи ч. 2 ст. 258 ЦК України, пропущено річний термін позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У відзиві на позов відповідач вказує на тяжкий фінансовий стан та збитковість його підприємства. Вказує на те, що задоволення позову у даній справі призведе до банкрутства ТОВ «Укр Агро Продукт».

В письмовому поясненні (вих. № 1122 від 20.10.2017 р.) відповідач звертає увагу суду на те, що Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.09.2016р., не містить посилань на конкретні первинні документи, за якими залишилась заборгованість, як і не містить будь-якого розрахунку такої заборгованості. Отже, встановити з Акту про зарахування, з чого складається ця сума заборгованості не є можливим. В той же час, в Акті про зарахування зазначено, що сума у розмірі 207683,05грн. є загальною заборгованістю (отже з урахуванням всіх штрафів, пені, витрат від інфляції, 3% річних, тощо).

Також, відзначає, що вказаним Актом, частина заборгованості за спірним договором, погашена відповідачем, що не заперечується позивачем. Відповідач вважає, до такої частини входить, в т.ч., й заборгованість за Актами здачі - приймання робіт (наданих послуг) № 00087 від 30.11. 2015р., та № 00096 від 31.12.2015р.

На думку відповідача, позивач зробив дуже вільний розрахунок штрафних санкцій, взявши навмання будь-які два Акта здачі-приймання робіт, без обґрунтувань наданого розрахунку належними та допустимими доказами, в розумінні вимог Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували, що саме за цими Актами залишилась заборгованість у відповідача.

Крім того, звертає увагу суду на те, що зобов'язання з оплати вартості виконаних робіт (наданих послуг), за спірним договором відповідачем виконано в повному обсязі. Також штрафні санкції, тощо за спірним договором відповідачем були сплачені у розмірі 409 019,66 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 24.10.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

09.07.2015р. між Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України (переробник, позивач у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Укр-Агро-Продукт (замовник, відповідач у справі) укладено договір №246 про виконання робіт по переробці зерна (далі договір).

Відповідно до п.1.1. договору замовник передає переробнику власну сировину (зерно) для переробки на підприємстві переробника (вид сировини; вага; відповідна нормативна документація ГОСТ, ДСТУ; вид переробки; вид упаковки).

Сторони домовилися про те, що згідно ч.2 ст.628 ЦК України цей договір є змішаним, в якому містяться елементи договору про надання послуг та договору підряду. До відносин сторін за цим договором застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори про надання послуг і підряду, елементи яких містяться в цьому договорі. Цей договір є підставою виникнення єдиного зобовязання (п.1.3.).

За умовами пункту 3.2.7. переробник щомісячно протягом 10 днів місяця, наступного за звітом, надає замовнику матеріали (Ф №34, 117, акти прийому передачі виконаних робіт) про фактично перероблені обсяги зернової сировини, виробленої готової продукції, отримання побічних продуктів відходів, але не менше розрахункових виходів. Замовник зобовязаний підписати акт протягом 5 робочих днів з дати його отримання, або надати обґрунтовану відмову від його підписання.

Оплата вартості фактично виконаних робіт переробника проводиться замовником у безготівковій формі на підставі наданих рахунків відповідно до актів прийому передачі виконаних робіт, протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання рахунку. Загальна вартість виконаних робіт за цим договором складається з сум актів прийому передачі виконаних робіт, підписаних сторонами протягом строку дії цього договору (п.5.8.).

Згідно з п.5.9. надання послуг (виконання робіт) оформляється актом прийому передачі виконаних робіт, який надається переробником в двох екземплярах та підписується замовником до 5го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати згідно умов даного договору, замовник сплачує переробнику на вимогу останнього пеню у розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості товару за даним договором.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків до повного виконання умов цього договору. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії (п.8.1., 8.2.).

В подальшому умови договору №246 від 09.07.2015р. сторонами змінювались і доповнювались шляхом підписання додаткових угод до нього. Так, додатковою угодою №1 від 11.09.2015 сторонами змінено п. 5.11 договору, додатковою угодою №2 від 11.09.2015 продовжено термін дії договору до 31.12.2016; додатковою угодою №3 від 25.12.2015 - до 31.03.2016; додатковою угодою №4 від 25.03.2016 - до 31.05.2016; додатковою угодою №5 від 30.05.2016 - до 30.06.2016; додатковою угодою №6 від 29.06.2016 - до 29.07.2016.

На підтвердження виконання умов договору №246 від 09.07.2015 позивачем в матеріали справи надані наступні акти здачі прийняття робіт (надання послуг): №00028 від 31.07.2015 на суму 20775,20грн.; №00053 від 15.08.2015 на суму 134852,64грн; №00000260 від 18.08.2015 на суму 33903,95грн; №00000261 від 19.08.2015 на суму 7089,42грн; №00000262 від 18.08.2015 на суму 8067,80грн; №00000263 від 19.08.2015 на суму 6491,04грн; №00000264 від 19.08.2015 на суму 25828,95грн; №00000265 від 20.08.2015 на суму 8687,78грн; №00000266 від 20.08.2015 на суму 2219,14грн; №00000267 від 25.08.2015 на суму 17242,77грн; №00000268 від 25.08.2015 на суму 307,99грн; №00000269 від 26.08.2015 на суму 1198,37грн; №00000271 від 27.08.2015 на суму 1367,97грн; №00070 від 30.09.2015 на суму 288435,22грн; №00085 від 31.10.2015 на суму 328309,36грн; №00087 від 30.11.2015 на суму 346692,40грн; №00096 від 31.12.2015 на суму 139236,58грн; №00006 від 31.01.2016 на суму 31787,20грн; №00010 від 29.02.2016 на суму 100869,48грн; №00013 від 31.03.2016 на суму 351584,83грн; №00018 від 30.04.2016 на суму 108914,08грн; №00022 від 31.05.2016 на суму 66079,94грн; №00044 від 30.06.2016 на суму 99127,49грн; №00046 від 31.07.2016 на суму 75161,33грн.

Зазначені акти підписані з боку обох сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств. Факт виконання позивачем робіт (надання послуг) за вказаними актами здачі прийняття робіт (надання послуг) відповідачем не оспорюється.

На підтвердження здійснення відповідачем оплати вартості прийнятих робіт (наданих послуг) позивачем надані суду наступні платіжні доручення: №4618 від 31.05.2016 на суму 100000,00грн; №4638 від 01.06.2016 на суму 8914,08грн; №4756 від 09.06.2016 на суму 50000,00грн; №4826 від 14.06.2016 на суму 50000,00грн; №4857 від 16.06.2016 на суму 100000,00грн; №4882 від 17.06.2016 на суму 50000,00грн; 4916 від 22.06.2016 на суму 50000,00грн; №4987 від 29.06.2016 на суму 150000,00грн; №4998 від 30.06.2016 на суму 595000,00грн; №5166 від 14.07.2016 на суму 82111,80грн; №5174 від 14.07.2016 на суму 99127,49грн; №5226 від 18.07.2016 на суму 50000,00грн; №5223 від 18.07.2016 на суму 50000,00грн; №6100 від 22.09.2016 на суму 26662,43грн; №6272 від 07.10.2016 на суму 48498,90грн. Зазначені платіжні доручення мають посилання на договір №246 від 09.07.2015.

Крім того, позивачем наданий акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.08.2016, в тому числі за спірним договором на суму 694320,53грн. З огляду на що позивач зазначає про повний розрахунок відповідача за прийняті роботи.

З матеріалів справи слідує, що позивачем на адресу відповідача направлялись претензії, а саме: №437 від 15.10.2015р. (сума заборгованості 556468,22 грн., сума пені - 1 247, 61 грн.); №548 від 23.12.2015р. (сума заборгованості - 1 231 469, 97 грн.); лист-вимога № 22/3 від 27.01.2016р. (станом на 18.01.2016р. визначена сума заборгованості за договором - 1 371 110, 88 грн., пеня - 295 547, 50 грн.).

Як зазначає у позовній заяві позивач, станом на момент розгляду спору, заборгованість відповідача за виконані позивачем згідно договору роботи в сумі 2204635,23 грн. погашена у повному обсязі. Однак оплата робіт здійснена відповідачем з порушенням строків встановлених п. 5.8. договору.

Відповідач підтвердив викладені позивачем обставини, однак вважає, що прострочення зобовязання з оплати виконаних робіт з його боку відсутнє, оскільки рахунки на оплату робіт позивачем на його адресу направлені не були, а відтак строк виконання зобовязання за договором відповідно до п.5.8., у нього не настав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи з системного аналізу змісту договору про виконання робіт по переробці зерна № 246 від 09.07.2015р., суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним у розумінні ст. 628 ЦК України, оскільки містить елементи договору про надання послуг та договору підряду, а тому відносини між сторонами в частині заявлених позовних вимог підпадають під дію правових норм, що регулюють, як правовідносини у сфері надання послуг, так і у сфері підряду у відповідних частинах.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У постанові Вищого господарського суду України від 18.07.2017р. по даній справі, суд касаційної інстанції, направляючи справу № 908/2977/16 на новий розгляд, зазначив про те, що оскільки за змістом інститутів як надання послуг, так і підряду розрахунки за виконані роботи (надані послуги) проводяться на підставі документів про їх обсяг та вартість, яким в даному випадку є акт здачі - прийняття робіт (надання послуг), а не рахунок, і сторони в договорі визначили 30-ти денний строк на оплату виконаних робіт, попередні судові інстанції мали б визначати періоди прострочення відповідача саме з урахуванням таких, узгоджених сторонами умов зобов'язання, та перевірити обґрунтованість розміру заявлених до стягнення сум, втім не зробили зазначеного.

Відповідно до ч. 1 ст.111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, 30 денний строк для оплати робіт, встановлений сторонами у п.5.8. договору має обчислюватися за кожним актом виконаних робіт (надання послуг) окремо, від дати прийняття цих робіт замовником (дати підписання акту).

Таким чином, з врахуванням приписів ч.5 ст.254 ЦК України за актом здачі прийняття робіт (надання послуг) №00028 від 31.07.2015р. граничним строком оплати є 31.08.2015р.; за актом №00053 від 15.08.2015р. 14.09.2015р.; за актами №00000260, №00000262 від 18.08.2015р. 17.09.2015р.; за актами №00000261, №00000263, №00000264 від 19.08.2015р. 18.09.2015р.; за актами №00000265, №00000266 від 20.08.2015р. 21.09.2015р.; за актами №00000267, №00000268 від 25.08.2015р. 24.09.2015р.; за актом №00000269 від 26.08.2015р. 25.09.2015р.; за актом №00000271 від 27.08.2015р. 28.09.2015р.; за актом №00070 від 30.09.2015р. 30.10.2015р.; за актом №00085 від 31.10.2015р. 30.11.2015р.; за актом №00087 від 30.11.2015р. 30.12.2015р.; за актом №00096 від 31.12.2015р. 01.02.2016р., і далі відповідно.

Втім, наявні в матеріалах справи докази оплати відповідачем прийнятих від позивача робіт (послуг) за договором № 246 від 09.07.2015р. свідчать про недотримання ТОВ Укр Агро Продукт зазначених строків.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок прострочення відповідачем зобовязань за договором в частині своєчасної оплати вартості виконаних робіт, ПАТ Державна продовольчо зернова корпорація України, керуючись п. 6.3. договору було нараховано ТОВ Укр Агро Продукт пеню у розмірі 520753,25 грн. та штраф в сумі 95949,46 грн., що загалом становить 616702,71 грн. штрафних санкцій.

22.09.2016р. між сторонами було підписано акт про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1892736,90 грн. У п.1 вказаного акту сторони визначили, що станом на 27.07.2016р. відповідач має перед позивачем заборгованість за договором на переробку зерна № 246 від 09.07.2015р. у розмірі штрафних санкцій 616702,71 грн. Згідно п. 3.3. акту про зарахування однорідних вимог, сторони підтвердили, що після підписання акту не мають жодних претензій одна до одної з приводу виконання зобовязань на суму 1892736,90 грн., а за ТОВ Укр Агро Продукт залишається залишок заборгованості перед ПАТ Державна продовольчо зернова корпорація України по договору на переробку зерна № 246 від 09.07.2015р., яка на дату підписання цієї угоди становить 207683,05 грн.

Предметом розгляду даної справи є вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 207683,05 грн., які складаються з пені в сумі 111733,59 грн. та штрафу 95949,46 грн. та вимоги про стягнення 3% річних в сумі 249824,57 грн. та втрат від інфляції в сумі 28013,30 грн.

При новому розгляді справи позивачем надано суду оновлений розрахунок пені та штрафу (Т.3; а.с.63), в якому позивач, не змінюючи заявлених до стягнення сум, конкретизував, що пеня в сумі 111733,59 грн. нарахована ним за двома актами здачіприйняття робіт (надання послуг): №00087 від 30.11.2015р. та №00096 від 31.12.2015р. Позивач зазначає, що пеня за вказаними актами частково погашена відповідачем згідно акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.09.2016р. в сумі 9016,09 грн. За розрахунком ПАТ Державна продовольчо зернова корпорація України пеня за актом № 00087 нарахована за період: з 22.01.2016р. по 15.04.2016р. (92дн.) та складає 95687,10 грн., з яких ним здійснено вирахування суми 9016,09 грн. погашеної відповідачем, тож за вказаним актом пеня становить 86671,01 грн. (95687,10-9016,09=86671,01 грн.); за актом № 00096 пеня нарахована за період: з 16.02.2016р. по 15.04.2016р. і становить 25062,58 грн., а всього 111733,59 грн. Штраф нараховано на суму заборгованості 1370706,57 грн., яка утворилась за актами: №00028; №00053; №00260; №00261; №00262; №00263; №00264; №00265; №00266; №00267; №00268; №00269; №00271; №00270; №00085; №00087; №00096, і прострочення з оплати якої тривало більше 30 днів.

В судовому засіданні 10.10.2017р. представник відповідача підтвердив про отримання ним оновленого розрахунку.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 343 ГК України.

Перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що позивачем не вірно зазначено кількість днів у визначеному ним періоді прострочення за актом №00087 від 30.11.2015р. та не взято до уваги законодавче обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ, тому суд корегує розрахунок.

За актом №00087 від 30.11.2015р. пеня нараховується за визначений позивачем період: з 22.01.2016р. по 15.04.2016р. (85 днів) та складає суму 35427,04 грн., з якої підлягає вирахуванню сума 9016,09 грн., погашена відповідачем згідно акту про зарахування однорідних вимог від 22.09.2016р. (35427,04-9016,09=26410,95 грн.), за актом № 00096 від 31.12.2015р. пеня нараховується за визначений позивачем період: з 16.02.2016р. по 15.04.2016р. (60 днів) та складає 10043,29 грн. Таким чином, всього за визначений позивачем період пеня складає суму 36454,24 грн.

Розглянувши вимоги про стягнення штрафу, судом встановлено, що по суті правовідносин позивачем правомірно нараховано ТОВ Укр-Агро-Продукт штраф в сумі 95949,46 грн., розрахунок штрафу здійснено вірно.

Втім, у відзиві на позовну заяву (Т.3; а.с.34-37) відповідач вказує, що позивач за вимогами про стягнення штрафних санкцій звернувся до суду зі спливом строку спеціальної позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно з частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік.

Вимоги про стягнення пені позивачем заявлено за актами здачіприйняття робіт (надання послуг): №00087 від 30.11.2015р. та №00096 від 31.12.2015р., строк виконання за якими сплинув 30.12.2015р. та 01.02.2016р. відповідно.

Вимоги про стягнення штрафу позивачем заявлено за актами №00028 від 31.07.2015р.; №00053 від 15.08.2015р.; №00260 від 18.08.2015р.; №00261 від 19.08.2015р.; №00262 від 18.08.2015р.; №00263 від 19.08.2015р.; №00264 від 19.08.2015р.; №00265 від 20.08.2015р.; №00266 від 20.08.2015р.; №00267 від 25.08.2015р.; №00268 від 25.08.2015р.; №00269 від 26.08.2015р.; №00271 від 27.08.2015р.; №00270 від 30.09.2015р.; №00085 від 31.10.2015р.; №00087 від 30.11.2015р., №00096 від 31.12.2015р.

У пункті 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків.

З урахуванням наведеного, беручі до уваги встановлений сторонами 30-денний строк для оплати робіт, та зважаючи, що відповідно до п. 6.3. договору, нарахування штрафу є можливим за прострочення зобовязання тривалістю більше 30 днів, перебіг позовної давності за актами розпочався:

- за актом №00028 від 31.07.2015р. з 01.10.2015р.;

- за актом №00053 від 15.08.2015р. з 15.10.2015р.;

- за актами №00260, №00262 від 18.08.2015р. з 18.10.2015р.;

- за актами №00261, №00263, №00264 від 19.08.2015р. з 19.10.2015р.;

- за актами №00265, №00266 від 20.08.2015р. з 22.10.2015р.;

- за актами №00267, №00268 від 25.08.2015р. з 25.10.2015р.;

- за актом №00269 від 26.08.2015р. з 26.10.2015р.;

- за актом №00271 від 27.08.2015р. з 29.10.2015р.;

- за актом №00270 від 30.09.2015р. з 30.11.2015р.;

- за актом №00085 від 31.10.2015р. з 31.12.2015р.;

- за актом №00087 від 30.11.2015р. з 30.01.2016р.;

- за актом №00096 від 31.12.2015р. з 03.03.2016р.

Відповідно до 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Пунктом 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Наявний в матеріалах справи акт про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.09.2016р. свідчить про визнання відповідачем штрафних санкцій за договором № 246 від 09.07.2015р. в сумі 616702,71 грн. Зазначений акт сторонами підписаний в межах строку позовної давності, як для предявлення вимог про стягнення пені, так і для предявлення вимоги про стягнення штрафу за всіма переліченими актами здачіприйняття робіт (надання послуг).

Заперечення відповідача стосовно того, що у акті сторонами не визначено складових суми штрафних санкцій 616702,71 грн., судом до уваги не приймаються, оскільки матеріали справи містять докази направлення позивачем на адресу відповідача листа-вимоги за вих.№ 130-12-12/2711 від 25.05.2016р., в якому значиться про нарахування останньому за порушення п. 5.8. договору № 246 від 09.07.2015р., пені в сумі 520753,25 грн. та штрафу в розмірі 95949,46 грн., всього 616702,71 грн. штрафних санкцій. Тож на момент підписання акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.09.2016р. відповідач був обізнаний щодо складових суми 616702,71 грн. та визнав наявність заборгованості за нею.

Частиною 3 ст.264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Позов у даній справі позивачем на адресу суду було направлено за допомогою засобів поштового звязку 02.11.2016р., про що свідчить дата поштового штемпелю на конверті. Тож за вимогами про стягнення штрафних санкцій строк спеціальної позовної позивачем не пропущено.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі визначеній судом внаслідок коригування розрахунку 36454,24 грн., в іншій частині вимог про стягнення пені судом відмовляється. Вимоги про стягнення штрафу задовольняється повністю в сумі 95949,46 грн.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача, внаслідок порушення ним грошового зобовязання, 3% річних та втрат від інфляції.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотки річних заявлені позивачем за загальний період: з 15.09.2015р. по 14.04.2016р. в сумі 14128,22 грн. Нарахування річних здійснено позивачем за кожним актом здачіприйняття робіт (надання послуг) окремо.

За заявлений період правильним розміром 3% річних є сума 14099,54 грн., яка підлягає задоволенню. В іншій частині стягнення 3 % річних слід відмовити.

Втрати від інфляції заявлені позивачем за загальний період: з 15.09.2015р. по 14.04.2016р. в сумі 28013,30 грн.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, судом встановлено, що фактично втрати від інфляції позивачем нараховано за загальний період: вересень 2015р. - березень 2016р. (включно), втрати нараховано за кожним актом здачіприйняття робіт (надання послуг) окремо в межах періоду прострочення зобовязання відповідачем. Нарахування втрат здійснено вірно, тож втрати від інфляції підлягають стягненню в розмірі заявленому позивачем 28013,30 грн.

У пункті 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на те, що суми 3% річних ті інфляційні нарахування не є штрафними санкціями, до вказаних вимог положення про спеціальну позовну давність в один рік не застосовуються.

Заперечення відповідача не спростовують висновків суду.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 36454,24 грн. пені, в сумі 95949,46грн. штрафу, в сумі 14099,54 грн. 3% річних, в сумі 28013,30 грн. втрат від інфляції. В іншій частині позову суд відмовляє з огляду на необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 2617,75 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Укр Агро Продукт (69035, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 137, ) на користь Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо зернова корпорація України (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) суму 36454 (тридцять шість тисяч чотириста пятдесят чотири) грн. 24 коп. пені, суму 95949 (девяносто пять тисяч девятсот сорок девять) грн. 46 коп. штрафу, суму 14099 (чотирнадцять тисяч девяносто девять) грн. 54 коп. 3% річних, суму 28013 (двадцять вісім тисяч тринадцять) грн. 30 коп. втрат від інфляції та суму 2617 (дві тисячі шістсот сімнадцять) грн. 75 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 85 ГПК України ГПК України 27.10.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко