КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2017 р. Справа№ 910/30495/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін

від позивача: Гармашова В.С. - представник

від відповідача: Банак О.Л. - представник

від Шевченківського РВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден хаус"

на ухвалу

Господарського суду м. Києва

від 19.09.2017р.

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден хаус"

на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного тертиторіального управління юстиції у місті Києві

про закінчення виконавчого провадження № 53554510

у справі № 910/30495/15 ( суддя Я.В. Маринченко)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден хаус"

про розірвання договору, зобов'язання повернути майно та стягнення штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 19.09.2017р. у справі № 910/30495/15 відмовлено у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден хаус" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві по справі № 910/30495/15 щодо визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування винесеної ним постанови від 26.04.2017 про закінчення виконавчого провадження № 53554510.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить ухвалу скасувати, оскільки вважає, що зазначена ухвала незаконна та необґрунтована, місцевим судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що місцевий суд безпідставно не застосував норми спеціального законодавства, що регулюють питання і порядок повернення в державну власність об'єктів приватизації після розірвання у судовому порядку приватизаційних договорів або визнання їх недійсними, а саме Закон України «Про приватизацію державного майна» та ч.2 ст. 19 Конституції України.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного майна» Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 32 затверджено «Порядок повернення у державну власність об»єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об»єктів» (далі-Порядок). Зазначеним порядком чітко регламентовано процедуру повернення об'єктів приватизації у державну власність, послідовність та строки вчинення усіх дій. Причому, обов'язок щодо складання акта приймання-передачі об'єкта покладено на державний орган приватизації (стягувача).

Апелянт вважає, що порядок вчинення виконавчих дій виконавцем, строки виконання рішення суду тощо, згідно із Законом України «Про виконавче провадження» зовсім інший і не може бути застосований у даному випадку. Наказ Господарського суду м. Києва від 04.04.2016 зобов'язував боржника повернути стягувачу за актом приймання-передачі спортивний комплекс «Стадіон «Старт». Тобто, у рішенні вказано предмет, який підлягає передачі стягувачу.

На думку апелянта, застосування у даному випадку порядку виконання рішення немайнового характеру, визначеного ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», не є можливим, оскільки регламентує виконання рішення, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення і може бути застосований виключно після здійснення стагувачем повного переліку дій відповідно до Порядку, складення акта приймання-передачі та надання його боржнику для підписання, що не було вчинено.

Апелянт зазначає, що статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок передачі стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, а саме виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. Однак зазначений порядок, на думку апелянта, не може бути застосований, оскільки суперечить Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів.

Апелянт вважає, що наказ Господарського суду м. Києва від 04.04.2016 №910/30495/15 не підлягав виконанню органами державної виконавчої служби у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Частиною 3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Причому, такі органи та установи не є органами примусового виконання.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що частиною 3 Порядку встановлено, що повернення покупцям коштів, сплачених за об'єкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу такого об'єкта у зв'язку з невиконанням його умов або визнання його недійсним у судовому порядку провадиться згідно із законодавством. ТОВ «Голден Хаус» повністю сплатило кошти за придбаний об'єкт у розмірі 10 000 000, 00 грн., а отже має право на відшкодування йому сплачених коштів за повернутий до державної власності об'єкт приватизації. Недотримання державним виконавцем та стягувачем вищенаведених вимог законодавства і, як наслідок, нездійснення повторної приватизації об'єкта протягом року, позбавляє ТОВ «Голден Хаус» права на відшкодування у майбутньому коштів за майно, чим порушується його право мирно володіти майном, проголошене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник Шевченківського РВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи, що всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представник Шевченківського РВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, враховуючи строки розгляду справи, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 24.10.2017 за відсутності представника Шевченківського РВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/30495/15 від 17.03.2016 р. позов задоволено, розірвано укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" договір купівлі-продажу № 1296 спортивного комплексу державної власності шляхом продажу за некомерційним конкурсом від 23.07.2010. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву за актом приймання-передачі спортивний комплекс "Стадіон "Старт", розташований за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26-28/4.

На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" підлягає стягненню на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву 35909596 грн. 44 коп. штрафу, 10413782 грн. 97 коп. пені.

На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" підлягає стягненню в дохід державного бюджету України витрати на сплату судового збору в сумі 209456 грн.

Господарським судом м. Києва 04.04.2016 було видано Наказ № 910/30495/15, на виконання рішення від 17.03.2016р. Господарського суду міста Києва у справі № 910/30495/15, який містить дату набрання рішення законної сили 04.04.2016р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/30495/15 від 13.02.2017 р. вищезазначене рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко М. Д. винесено постанову від 13.03.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 53554510 із зазначенням, що наказ був виданий 04.04.2016 документ вступив у законну силу (набрав чинності) 13.02.2017, тобто після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.05.2017р. № 910/30495/15 відмовлено ТОВ «Голден Хаус» у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору при поданні касаційної скарги, касаційну скаргу повернуто без розгляду.

26.05.2017 відповідач звернувся до Господарського суду м.Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойко Марії Дмитріївни, які полягають у передачі спортивного комплексу «Стадіон «Старт», розташованого за адресою: м. Київ, вул.Шолуденка, 26-28/4 за актом приймання-передачі від 25.04.2017 представнику стягувача за довіреністю та винесення постанови від 26.04.2017 про закінчення виконавчого провадження № 53554510.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 у справі № 910/30495/15, зокрема, розірвано укладений між сторонами Договір купівлі-продажу від 23.07.2010 № 1296 та зобов'язано відповідача повернути позивачу за актом приймання-передачі спортивний комплекс. Оскільки передача об'єкта приватизації внаслідок розірвання приватизаційного договору за рішенням суду підлягає виконанню відповідно до Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 32, дії державного виконавця щодо передачі вказаного об'єкта представнику стягувача (позивачу) за складеним на підставі ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" актом приймання-передачі є неправомірними. Скаржник просив місцевий господарський суд визнати такі дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2017 № 53554510.

Відмовляючи у задоволенні скарги місцевий суд виходив з того, що частиною 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

Місцевий суд дійшов висновку про те, що з наявної у матеріалах справи копії акту передачі від 25.04.2017 вбачається, що даний акт складено відповідно до встановленого Законом та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) порядку, акт підписаний всіма учасниками виконавчого провадження та державним виконавцем, та за ним відбулась передача вищевказаного спортивного комплексу представнику стягувача за довіреністю. Підписуючи даний акт, скаржник погодився із проведеною процедурою примусового виконання рішення суду та, наразі, останнє в цій частині є фактично виконаним.

Оскільки Законом «Про виконавче провадження» не передбачено спеціальної процедури примусового виконання рішень суду з повернення приватизованого майна державі, та зазначений скаржником «Порядок повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів» затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 32, не містить посилань щодо прийняття його у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження", місцевий суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для пріоритетного застосування вказаного Порядку замість норм Закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні скарги виходячи з наступних підстав.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

При цьому, відповідно до ст.116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент видачі наказу) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

Із наведених вище норм Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що виконання рішень суду відбувається на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених, зокрема, у вказаному Законі та прийнятими відповідно до нього іншими законами та нормативно-правовими актами.

Пунктом 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) встановлено, що передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, здійснюється в установлений виконавцем строк за участю сторін виконавчого провадження. У разі наявності інформації про місцезнаходження предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження вказує час та місце примусового виконання рішення про передачу стягувачу присуджених предметів, а також попереджає стягувача про повернення йому виконавчого документа на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону, якщо він не з'явиться на виконання без поважних причин.

Виконавець у присутності понятих вилучає у боржника предмети, зазначені у виконавчому документі і передає їх стягувачу або його представнику, про що складає акт передачі. Акт складається у трьох примірниках. Один примірник акта залишається у виконавчому провадженні, інші - вручаються стягувачу та боржникові або їх представникам під підпис.

В акті зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, прізвища, імена та по батькові виконавця, сторін виконавчого провадження та інших осіб, які беруть участь у передачі майна, короткий опис майна. Акт підписуються виконавцем та сторонами виконавчого провадження, а також іншими особами, які беруть участь у передачі майна. У разі відмови сторін виконавчого провадження від підпису про це зазначається в акті (п. 23 Інструкції).

Таким чином, у разі примусового виконання судового рішення щодо передачі стягувачу певного об'єкту державний виконавець складає акт передачі, що підписується всіма сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.03.2016 у справі № 910/30495/15 відповідача (скаржника) зобов'язано повернути позивачу за актом приймання-передачі спортивний комплекс, розташований за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26-28/4.

Із наявної у матеріалах справи копії акту передачі від 25.04.2017 вбачається, що даний акт складено відповідно до встановленого Законом та Інструкцією порядку, він підписаний всіма учасниками виконавчого провадження та державним виконавцем, та за ним відбулась передача вищевказаного спортивного комплексу представнику стягувача за довіреністю. Тобто, підписуючи даний акт, скаржник погодився із проведеною процедурою примусового виконання рішення суду та, наразі, останнє в цій частині є фактично виконаним.

Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено спеціальної процедури примусового виконання рішень суду з повернення приватизованого майна державі, а посилання скаржника на те, що у даному випадку слід застосовувати «Порядок повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 32, не приймається колегією до уваги, оскільки зазначений Порядок не містить посилань про його прийняття у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження ", а отже відсутні підстави для пріоритетного застосування вказаного Порядку замість норм Закону.

Одночасно, із наведених вище норм Закону слідує, що виконання рішень суду відбувається на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених, зокрема, у вказаному Законі та прийнятими відповідно до нього іншими законами та нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що даним Законом не передбачено спеціальної процедури примусового виконання рішень суду з повернення приватизованого майна державі, та зазначений скаржником Порядок не містить посилань щодо прийняття його у відповідності до Закону, підстави для пріоритетного застосування вказаного Порядку замість норм Закону відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що державним виконавцем правомірно вчинено дії по поверненню зазначеного майна стягувачу за відповідним актом передачі.

У зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, виконавче провадження підлягало закінченню на підставі ч. 9 ст. 39 Закону Украъни «Про виконавче провадження» із винесенням відповідної постанови, що державним виконавцем було виконано.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53554510 від 26.04.2017 в межах наданих повноважень, з дотриманням вимог, встановлених Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом не доведено підстав, з яких винесена 26.04.2017 постанова про закінчення виконавчого провадження № 53554510 має бути скасована, оскільки закінчення виконавчого провадження згідно з даною частиною ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірним.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду м.Києва відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден хаус" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 19.09.2017р. у справі№ 910/30495/15 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден хаус" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного тертиторіального управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження № 53554510 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 19.09.2017р. у справі№ 910/30495/15 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден хаус" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного тертиторіального управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження № 53554510 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/30495/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх