ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.2017 Справа № 904/8035/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім УКРКАВА",

м. Чорноморськ, Одеська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ДИСТРИБ`ЮЦІЙНА КОМПАНІЯ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 390 000,27 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 10.09.2017

Від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю б/н від 23.05.2017

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім УКРКАВА" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ДИСТРИБ`ЮЦІЙНА КОМПАНІЯ" (з урахуванням заяви від 23.10.2017 № 17/10 про збільшення позовних вимог) суму основного боргу у розмірі 239 856,65 грн., пеню 41 872,47 грн., 3% річних - 7 229,85 грн., інфляційні втрати 30 770,11 грн. за договором поставки № 01/01/2016 від 01.01.2016.

Також позивач просить стягнути з відповідача 120 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за укладеним між Позивачем та Відповідачем договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

06.11.2017 Позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 239 856,65 грн., пеню 41 872,47 грн., 3% річних - 7 505,85 грн., інфляційні втрати 30 770,11 грн. за договором поставки № 01/01/2016 від 01.01.2016.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Згідно п. 3.11. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Отже, в даному випадку мова йдеться про збільшення позовних вимог, та в цьому випадку позивач повинен був надати суду докази направлення цієї заяви відповідачу.

Враховуючи, що позивачем до заяви про збільшення позовних вимог доказів направлення її відповідачу не надано, суд заяву залишає без розгляду та приєднує до матеріалів справи.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що 05.09.2017р. Позивачем було направлено акт звіряння в якому вказано, що кінцеве сальдо станом на 04.09.2017 складає 259 856,65 грн. 11.09.17р. Відповідачем було сплачено 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1938 від 11.09.2017р. На даний момент сума боргу, на думку відповідача, складає 135 383,67 грн. виходячи з того, що між Позивачем на Відповідачем було укладено Договір маркетингових послуг №154 від 21.06.2017р. та ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.07.2017р. на суму 104 472,98 грн. 30.06.2017р. Позивачем було підписано ОСОБА_1 здачі - приймання робіт № 6 на суму 104 472 ,98 грн., але оригінал даного ОСОБА_1 не було повернуто Відповідачу.

Також відповідач зазначив, що у нього наявні електронні листи з домену @ukrcoffee, які підтверджують наявність вище вказаних документів та податкова накладна № 30062017 за послуги Відповідача «Передпродажна підготовка товару та послуги по збуту товару», яка зареєстрована, у відповідності до норм чинного законодавства України та надіслана позивачу.

Крім того, відповідач вказав, що з матеріалів переписки, а саме тексту листа від ОСОБА_3 від 21.06.2017, вбачається, що ТОВ «ТД «УКРКАВА» прийняло умови ОСОБА_4 угоди про залік однорідних зустрічних вимог до ОСОБА_5 про надання послуг та сторони домовилися, що оригінал буде передано ОСОБА_6.

На підставі викладеного, відповідач зазначив, що 17.11.2017 між ним та позивачем укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 104 472,98 грн., відповідачем виконано умови договору про проведення заліку однорідних вимог, що було відображено у ОСОБА_1 звіряння розрахунків.

У зв'язку з вищевикладеним, відповідач просить суд позов задовольнити частково та стягнути 135 383,67 грн. - основного боргу та витрати на послуги адвоката у розмірі 1% від заявленої Позивачем вартості послуг, а саме 1 200,00 грн.

23.10.2017 Позивач надав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що Договір маркетингових послуг, про який Відповідач зазначає у відзиві на позов, та інші документи, які на думку Відповідача повязані з таким договором, Позивач з Відповідачем не укладав (не підписував). Посилання Відповідача на наявність певних електронних листів з домену @ukrcoffee, як на доказ укладення (підписання) таких документів, не може слугувати належним доказом, що підтверджує факт укладення такого договору, оскільки, ніякої переписки уповноваженої особи з боку Позивача з вказаного питання не здійснювалося.

Також Позивач зазначає, що він не замовляв маркетингові послуги, а Відповідач не надавав такі послуги, що підтверджується відсутністю доказів надання вищезазначених послуг.

Крім того, Позивач зазначив, що у своєму відзиві відповідач посилається на договір маркетингових послуг № 154 від 21 червня 2017 року, ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 листопада 2017 року на суму 104 472,98 грн., ОСОБА_1 здачі приймання робіт від 30 червня 2017 року № 6 на суму 104 472,98 грн., але сам текст договору, який Відповідач вважає укладеним з Позивачем, не містить жодного з перелічених вище реквізитів: відсутня дата на номер договору; в розділі 5 «Оплата послуг та порядок розрахунків» не визначена вартість послуг, хоча згідно чинного законодавства це істотна умова договору; в розділі 9 «Строк дії та порядок дострокового припинення або розірвання договору» в п. 9.1. теж не вказано строк дії договору, який також вважається істотною умовою договору. Такі ж недоліки містить і надана Відповідачем ОСОБА_4 угода.

Позивач також зазначив, що податкову накладну, зазначену у відзиві на позов, Позивач до відома не взяв і відхилив, в обліку та в податковій звітності не відображав, оскільки не мав законних підставі прийняти таку податкову накладну у звязку з тим, що першої події не було - акту приймання передачі не підписано.

Ухвалою суду від 12.09.2017 розгляду справи відкладався на 02.10.2017.

Ухвалами від 02.10.2017 продовжено строк розгляду справи до 06.11.2017 на відкладено розгляд справи на 23.10.2017.

У судовому засіданні 23.10.2017 оголошено перерву до 06.11.2017.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 06.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРКАВА" (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕРША ДИСТРИБ`ЮЦІЙНА КОМПАНІЯ» (далі - Відповідач, Покупець) укладено договір поставки № 01/01/2016 (далі - Договір).

Постачальник протягом терміну дії цього договору, на вимогу покупця, ака оформлюється у встановленому договором порядку, у встановлені договором терміни передає у його (покупця) власність каву різного ступеню та засобу обробки згідно додатку № 1 «специфікації», що надалі іменується товар, в такому асортименті та кількості, як покупець це зазначає у замовленні/заявці, а в момент отримання товару, повторно це зазначається у відповідних видаткових накладних, які складаються факту кожного окремого випадку виконання цього договору, кожна окрема та всі разом замовлення/заявки покупця та видаткові накладні, що будуть складатися протягом дії цього договору є/будуть його невідємною/ними частиною/ами, згідно яких покупець зобовязується сплачувати постачальнику вартість зазначеного товару приймати сплачений товар від постачальника, в порядку і на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1. ОСОБА_5).

Відповідно до п. 1.2. ОСОБА_5 право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами відповідної видаткової накладної.

Покупець надсилає постачальнику письмове замовлення на поставку товару (за формою згідно додатку №2 до цього договору) з обовязковим зазначенням асортименту, кількості товару, місць доставки товару та бажаних строків їх поставки (п. 2.1. ОСОБА_5).

Постачальник в продовж 3 днів з моменту отримання від покупця письмового замовлення на поставку товару узгоджує його та надсилає покупцю разом з рахунком-фактури.

У випадку, якщо в процесі узгодження постачальником письмово замовлення покупця будуть внесені зміни які не влаштовують останнього, сторони повинні їх додатково узгодити в якомога найкоротший термін, але у будь- якому випадку цей термін, не може перевищувати трьох днів, з моменту звернення покупця із зауваженнями до постачальника. В протилежному випадку постачальник постачає товар покупцю, лише в тій частині, до якої у покупця не виникло зауважень за цінами, що діють на момент відвантаження (п. 2.2. ОСОБА_5).

Відповідно до п. 2.10. ОСОБА_5 датою поставки є дата одержання товару покупцем, яка зазначена в видатковій накладній. Момент прийому товару підтверджується відповідною відміткою покупця в накладній на товар яка містить дату та час прийому товару який був поставлений, та 1 екземпляр якої після підписання та завірення печаткою покупця в обовязковому порядку передається особі яка здійснила доставку товару. У випадку невідповідності поставленого товару замовленню. Покупець в обовязковому порядку при прийомці товару складає на підписує акт невідповідності, який складається у двох примірниках, із зазначенням номенклатури, кількість та вартість відсутньої продукції , реквізитами (номер і дата) видаткової накладної, про складання акту невідповідності товару робиться відмітка у товаросупровідних документах. З боку постачальника акт невідповідності повинна підписати особа яка здійснює доставку товару, або відмовитися від підписання такого акту, про що робиться відповідних запис (у разі поставки товару транспортом постачальника, представник постачальника є водій або експедитор у разі поставки товару транспортом перевізника, представником постачальника є водій або експедитор перевізника, у разі доставки товару транспортом покупця, представником постачальника є довірена особа постачальника яка здійснює відвантаження товару зі складу постачальника у разі відсутності підпису представника постачальника акт невідповідності вважається підписаним.

У разі незгоди зі змістом складеного акту представник постачальника зобовязаний зазначити причини незгоди. Претензія покупця, після прийому товару та підписанн накладної на товар, щодо кількості не приймаються . Один екземпляр акту невідповідності в обовязковому порядку повинен бути переданий представнику постачальника разом з видатковою накладною.

Ціна товару визначається відповідно до специфікацій (додаток №1), яка надється постачальником покупцю в момент узгодження його письмового замовлення на поставку товару та зазначається у відповідних видаткових накладних. Загальна вартість товарів, що постачаються за цим договором складається вартості усіх товарів отриманих по накладним, але не повинна перевищувати 1 000 000 грн. із урахуванням ПДВ. Підписанням цього договору покупець погоджується з тим, що постачальник може змінити ціну на товар, з зазначенням причин такої зміни, попередивши про це покупця не пізніше ніж за 14 днів до моменту відповідної зміни, що оформлюється підписанням додаткової угоди (п. 3.1. ОСОБА_5).

Сплата покупцем постачальнику вартості товару здійснюється в національній валюті України шліхом здійснення безготівкових платежів на поточний рахунок постачальника (п. 3.3. ОСОБА_5).

У відповідності до п. 3.4. ОСОБА_5 сплата покупцем постачальнику вартості товару здійснюється не пізніше 31 календарного дня з моменту поставки товару, а також може бути сплачено авансовим платежем (раніше вказаного строку), момент сплати вартості товару є дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленні їх печатками та діє до 31.12.2016 року. Якщо на момент закінчення терміну дії договору у сторін залишаються не виконані обовязки, умови цього договору у відповідній частині автоматично погоджуються закінчення виконання сторонами свої обовязків у повному обсязі. Дія договору автоматично продовжується на кожен наступний календарних рік, якщо жодна із сторін письмово не повідомить інші сторону про намір припинити договорі за 30 календарних днів до кінцевої дати дії договору (п. 7.5. ОСОБА_5).

06.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРКАВА", Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «УКРКАВА" (далі Постачальник-1, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕРША ДИСТРИБ`ЮЦІЙНА КОМПАНІЯ» укладено додаткову угоду до договору поставки № 01/01/2016 від 01.01.2016 (далі ОСОБА_4 угода), в пункті 1 якої сторони, за взаємною згодою, домовились замінити одну із сторін договору, а саме передати постачальнику -1, усі права та обовязки постачальника за договором (п. 1 ОСОБА_4 угоди).

Відповідно до п. 2. ОСОБА_4 угоди, у звязку вищезазначеною заміною сторони за договором, з дати укладення цієї угоди у покупця виникає право вимоги на поставку товару, відповідно до умов договору від постачальника -1, а у постачальника -1 виникає право вимоги від покупця на оплату поставленого товару.

Згідно п. 3 ОСОБА_4 угоди сторони домовились, що з 06.04.2016, усі зобовязання за договором, які взяв на себе постачальник, будуть виконуватись з боку постачальника -1. Покупець зобовязаний здійснити оплату, за товар який буде поставлений від імені постачальника -1, на реквізити постачальника -1, які вказані в угоді. Зобовязання покупця (оплата та інші зобовязання передбачені договором) перед постачальником, за поставлений товар від постачальника, покупець повинен виконати у строки відповідно до умов договору.

Як зазначив Позивач, на виконання умов договору, у період з жовтня 2016 по листопад 2016 ним поставлено Відповідачеві товар, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними (а.с. 46-67).

Свої зобовязання відповідач виконав, частково оплативши та частково повернувши товар, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 239 856,65 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2017 відповідач сплатив позивачеві частину суми основного боргу у розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1398 (а.с. 149) та не заперечується позивачем.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п.4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

На підставі викладеного, в частині стягнення 20 000,00 грн. основної заборгованості провадження у справі підлягає припиненню, у зв'язку з її погашенням відповідачем після звернення позивача з позовом до суду.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 219 856,65 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 41 872,47 грн. за період з 01.12.2016 по 20.06.2017, 3 % річних 7 229,85 грн. та інфляційні втрати 30 770,11 грн. за період з 01.12.2017 по 23.10.2017.

Відповідно до п.4.1. ОСОБА_5 у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобовязань за цим договором, вона зобовязана відшкодувати іншій стороні всі збитки спричинені таким невиконанням або неналежним виконанням.

Пунктом 4.2. ОСОБА_5 встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання покупцем п. 3.4. цього договору, він сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен календарний день прострочки.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунки Позивача, судом встановлено, що сума пені, яка підлягає до стягнення за період з 02.12.2016 по 19.06.2017 становить 39 842,06 грн.

В частині стягнення пені у сумі 2 030,41 грн. слід відмовити.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що 3 % річних за період з 02.12.2016 по 23.10.2017 становлять 7 763,99 грн., однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 7 229,85 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначена позиція суду узгоджена з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах № 905/707/16 від 26.10.2016р., № 905/711/16 від 22.11.2016р. та № 904/6149/16 від 27.12.2016р. (т.2 а.с. 14-30).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з січня 2017р. по вересень 2017р. становлять 28 278,76 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 2 491,35 грн. слід відмовити.

Посилання відповідача у відзиві на позов щодо проведення взаємозаліку між сторонами на суму 104 472,98 грн. судом не приймається з наступних підстав.

Відповідач посилається на укладення між ним та Позивачем ОСОБА_5 маркетингових послуг № 154 від 21.06.2017, між тим до відзиву надано копію ОСОБА_5 про надання послуг, який не містить ні номеру, ні дати, ні строку його дії.

Неможливо також встановити до якого ОСОБА_5 відноситься ОСОБА_4 угода та ОСОБА_1 здачі-приймання робіт № 6 від 30.06.2017 (а.с. 158-159).

При цьому копія ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.07.2017 містить посилання на Договір № 154 про надання послуг від 21.06.2017

Крім того, ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.07.2017 не підписаний обома сторонами.

Відносно цього суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту ст. 601 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно статей 202, 203 Господарського кодексу України, зобовязання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом правових норм залік можливий лише при наявності таких умов:

зустрічні вимоги, тобто сторони беруть участь одночасно у двох зобовязаннях і при цьому кредитор за одним зобовязанням є боржником в іншому;

однорідність вимог, яка виявляється у природі зобовязань;

дозрілість вимог, тобто строк виконання зобовязання вже настав або був визначений моментом запитання;

якість вимог припускає, що між сторонами відсутній спір відносно характеру зобовязання, його змісту, умов виконання і т.д.

Закон не включає можливості здійснення відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог і в процесі судового розгляду. Проте в такому випадку відповідна заява обовязково повинна мати письмову форму, адресуватись позивачеві, а її копія і докази надсилання позивачеві (чи одержання ним) подаватись господарському суду.

Виходячи з викладеного, суд зазначає, що для проведення зарахування необхідна наявність певних умов, а саме: вимоги повинні бути зустрічними (тобто такими, що випливають зі взаємних зобовязань між двома особами) та однорідними (як правило, йдеться про взаємні вимоги грошових сум в одній і тій самій валюті); має настати строк виконання за всіма зустрічними вимогами.

Зарахування є односторонньою операцією, для якої достатньо заяви однієї сторони. Проте вона може здійснюватися за згодою обох сторін у разі підписання ними угоди про припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно зарахування вважається вчиненим із дати підписання заяви однією стороною або угоди двома.

Відповідачем не надано доказів проведення заліку зустрічних однорідних вимог: відсутні докази звернення до позивача та отримання останнім заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог; не надано також і двостороннього акту зарахування зустрічних однорідних вимог, складання якого також є легітимним.

Суд зазначає, що подана відповідачем копія акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.07.2017 не підтверджує доводів відповідача про зарахування однорідних вимог, оскільки вона не підписана з боку відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу вказаної норми обовязок доведення обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача суми основного боргу у розмірі 219 856,65 грн., пені - 39 842,06 грн., 3% річних 2 229,85 грн., інфляційних втрат 28 278,76 грн.

В частині стягнення 20 000, 00 грн. провадження у справі підлягає припиненню.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

В ході розгляду справи позивач надав заяву про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у сумі 120 000,00 грн.

Відповідно до приписів статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, постанові за наявності документального підтвердження таких витрат, зокрема угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, котрий представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру" (частина 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", який набрав чинності з 15.08.12р., адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 цього ж Закону унормовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати позивачів та відповідачів, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат (не пов'язаних зі сплатою судового збору) не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

При цьому, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката є оціночним поняттям, яке вирішується господарським судом на власний розсуд, а задоволення клопотання про зменшення розміру таких витрат є правом суду.

До справи позивачем на підтвердження факту надання адвокатських послуг надано Договір про надання правової допомоги № 29/08-2017 від 29.08.2017 укладений між Адвокатським бюро «Соловя Юрія Анатолійовича» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Укркава», Додаток №1 від 29.08.2017 до ОСОБА_5 про надання правової допомоги №29/08-2017, Ордер № 309957 від 07.09.2017, Договір про надання правової допомоги № 08/09-2017 від 08.09.2017 укладений між Адвокатським бюро «Соловя Юрія Анатолійовича» та ОСОБА_7 (адвокат), Додаток №2 від 08.09.2017 до ОСОБА_5 про надання правової допомоги № 08/09-2017, витяг з Єдиного Реєстру адвокатів України, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 005499 від 30.01.2015 (т.1 а.с. 119-121, 123-125, 128-130).

Умовами договору та додатку №1 сторони погодили, що оплата послуг адвокатського бюро здійснюється на умовах 100% попередньої оплати гонорару в розмірі 120 000,00 грн. протягом 10 календарних днів з дати підписання даного додатку.

На виконання умов договору та додатку №1 позивачем були перераховані Адвокатському бюро «Соловя Юрія Анатолійовича» кошти у розмірі 120 000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 1810 від 07.09.2017 на суму 120 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата послуг адвокатського бюро за надання правової допомоги згідно Додатку №1 від 29.08.2017 до договору про надання правової допомоги № 29/08-2017. Без ПДВ (т. 1 а.с. 131).

Разом з тим, слід зауважити, що розрахунок основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат у даній справі здійснено лише по 17 накладним та розрахунок не є складним, отже дана справа є не складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль кваліфікованого спеціаліста, при цьому, при здійсненні розрахунку позивачем було допущено помилки.

Крім того, як вбачається з ОСОБА_5 про надання правової допомоги № 29/08-2017 від 29.08.2017 та № 08/09-2017 від 08.09.2017 Адвокатське бюро «Соловя Юрія Анатолійовича» та адвокат ОСОБА_7 - знаходиться неподалік від місцезнаходження Господарського суду Дніпропетровської області, що також не потребує витрат на транспортні послуги, службові відрядження тощо, у справі відбулося всього чотири судові засідання.

За викладеного сума винагороди, сплачена позивачем в розмірі 120 000,00 грн. є явно завищеною, оскільки витрати позивача на оплату адвокатських послуг не є співрозмірними роботі, виконаній цим адвокатським об'єднанням, у зв'язку з чим суд, з огляду на співрозмірність адвокатських витрат, складності справи та фактично наданій у справі правовій допомозі, а також виходячи з середньої вартості адвокатських послуг в Україні, складності справи та обсягу здійсненої адвокатом роботи, зокрема, підготовка позовних матеріалів та участь в декількох судових засіданнях, вважає за необхідне обмежити суму, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача за адвокатські послуги до 10 000,00 грн.

В частині стягнення з відповідача 110 000,00 грн. витрат на оплату адвокатських послуг слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що, у зв'язку з останнім уточненням позовних вимог, сума судового збору повинна була складати 4 795,94 грн., тобто переплата складає 1 054,06 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю

З огляду на викладене, позивач може звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 267 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34, 36, 38, 43, 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ДИСТРИБ`ЮЦІЙНА КОМПАНІЯ" (49106, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Героїв, буд. 30Д , ідентифікацяний код 37731697) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім УКРКАВА" (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, будинок 28-Б/1, ідентифікаційних код 40327620) суму основного боргу у розмірі 219 856,65 грн. (двісті девятнадцять тисяч вісімсот пятдесят шість грн. 65 коп.), пеню - 39 842,06 грн. (тридцять девять тисяч вісімсот сорок дві тисячі 06 коп.), 3% річних 7 229,85 грн. (сім тисяч двісті двадцять девять грн. 85 коп.), інфляційних втрат 28 278,76 грн. (двадцять вісім тисяч двісті сімдесят вісім грн. 76 коп.), суму витрат позивача на оплату адвокатських послуг 10 000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.), витрат по сплаті судового збору 4 428,11 грн. (чотири тисячі чотириста двадцять вісім грн. 11 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 20 000, 00 грн. провадження у справі - припинити.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В частині стягнення з відповідача 110 000,00 грн. витрат на оплату адвокатських послуг - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 08.11.2017

Суддя ОСОБА_8