ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2017 Справа № 917/1420/17

За позовом Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні", вул. Молодіжна, 8, м. Горішні Плавні, Полтавська область,39801

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2

про стягнення 41 265,32 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Рубан Н.Б., дов. №3676 від 09.08.2016 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов. №1180 від 05.06.2015 року

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 41 265,32 грн. заборгованості за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 626 від 03.01.2006 року.

21.09.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що відповідачем не отримано копії позовної заяви з обґрунтуванням позов них вимог позивача та копій документів на їх підтвердження, що позбавляє відповідача надати обґрунтований відзив на позов. Також відповідач пояснює суду у своєму відзиві те, що ФОП ОСОБА_1, як суб'єкт господарювання зареєстрована Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області 17.05.2016 р., номер запису: 2 024995. Тому, як стверджує відповідач, з моменту створення та на момент складання даного відзиву, ФОП ОСОБА_1 не мала й не має жодних договірних та/або поза договірних відносин з Комунальним виробничим підприємством "ТЕПЛОЕНЕРГО" м. Горішні Плавні". Тому відповідач просить суд припинити провадження у даній справі, оскільки спір між Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" та ФОП ОСОБА_1 відсутній. До відзиву відповідач додав виписку з ЄДРПОУ.

В судовому засіданні 21.09.2017 року суд розпочав слухання справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Ухвалою суду від 21.09.2017 року суд відклав розгляд справи на 31.10.2017 року.

31.10.2017 року від позивача до суд надійшли письмові пояснення, в яких позивач вказує, що ухвалою суду від 17.01.2017р. у справі № 536/1962/16 заява про видачу судового наказу була повернута заявнику в зв'язку з тим, що за вказаною адресою боржник не зареєстрована. За інформацією Єдиного державного реєстру позивачу стало відомо про те, що відповідач з 2016 року зареєстрована як фізична-особа підприємець і проживає за адресою: АДРЕСА_3 В порушення п. 3.2.4 договору № 626, відповідач не повідомила про це теплопостачальну організацію. Оплату за спожиту теплову енергію не проводила. Тому, враховуючи її новий статус фізичної - особи підприємця, позивачем була направлена позовна заява про стягнення боргу за підсудністю до господарського суду.

Також 31.10.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач повідомляє суду, що ФОП ОСОБА_1, як суб'єкт господарювання зареєстрована Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області 17.05.2016р., номер запису: 2 024995. ОСОБА_1 уклала договір із позивачем про постачання теплової енергії в гарячій воді з Комунальним виробничим підприємст вом "ТЕПЛОЕНЕРГО" м. Горішні Плавні" як фізична особа, є власником майна, (1/2 час тини квартири АДРЕСА_4 як фізична особа, що свідчить про те, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки в даних правовідносинах останній виступав як фізична особа, беручи до уваги, що фізична особа в даному справі не може виступати стороною у справі в силу приписів ст. ст. 1,12 ГПК України, позовні вимоги заявлені до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають. Комунальним виробничим підприємством "ТЕПЛОЕНЕРГО" м. Горішні Плавні" на обґрунтування позовних вимог не наведено жодного доказу, що Договір № 626 про постачання теплової енергії в гарячій воді підписано Фізичною особою-підприємцем КІРІ ОСОБА_4. Наведене на думку відповідача, означає, що позовні вимоги є необґрунтованими, не відповідають нормам чинного законодавства і тому не підлягають задоволенню.

31.10.2017 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив :

За даними позивача на виконання умов Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 626 від 03.01.2006 р. (далі - Договір, а.с. 7-17) КВП "Комсомольськтеплоенерго", яке з 19.07.2016 р. змінено на Комунальне виробниче підприємство "Теплоенерго" м. Горішні Плавні", останнім надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії в приміщення відповідача, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 1/2 частка якої належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу № 981766 від 06.06.2005 р.. За умовами Договору відповідач зобов'язався своєчасно, щомісяця оплачувати послуги.

Проте, відповідач ФОП ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання щодо розрахунків за спожиту теплову енергію не виконала і на день звернення КВП "Теплоенерго" м. Горішні Плавні" до господарського суду заборгованість відповідача за період з жовтня 2013р. по квітень 2017р. складає 24 227,42грн. (розрахунок наявний у матеріалах справи). Оплата за спожиту теплову енергію відповідачу нараховується згідно об"ємів спожитої теплової енергії і показань комерційного прибору обліку, який встановлений на будинок, в якому знаходиться приміщення відповідача.

Крім того, позивач у поясненнях до позовної заяви вх. № 13211 від 31.10.2017 р. зазначив, що він двічі звертався до суду загальної юрисдикції з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла на підставі Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 626 від 03.01.2006 р. і є предметом спору у даній справі, проте дані заяви були провернуті КВП"Теплоенерго" м. Горішні Плавні", а саме :

- ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.08.2015 р. у справі № 534/1874/15-ц (провадження № 2/534/819/15) було повернуто цивільну позовну заяву в порядку п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України з огляду на недотримання порядку пред'явлення позову до суду;

- ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.01.2017 р. у справі № 536/1962/16-ц було повернуто заяву про видачу судового для подання її до належного суду, з огляду на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд встановив, що справа не підсудна цьому суду.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача 41 265,32 грн. заборгованості, з яких : 24 227,42 грн. - сума основного боргу, 1 275,34 грн. - 3% річних, 5 891,69 грн. пеня, 9 870,87 грн. - витрати від інфляції.

В обґрунтування звернення з даним позовом до Господарського суду Полтавської області, позивач посилається на те, що згідно інформації з ЄДР ОСОБА_1 у 2016 р. була зареєстрована як фізична особа підприємець і проживає за адресою : АДРЕСА_5. Отже, позивач вважає, що оскільки ОСОБА_1 набула нового статусу - ФОП ОСОБА_1, то даний спір підсудний господарському суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порядок укладення договорів визначений у статтях 179 - 188 Господарського Кодексу України.

Статтею 181 Господарського Кодексу України визначений загальний порядок укладення господарських договорів. Особливості укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів передбачені ст. 184 Господарського Кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 Господарського Кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватись з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше, як шляхом виділення договору, у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

За приписами Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі - Закон України "Про теплопостачання") теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до розділу Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198 (далі - Правила), останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії. Правила є обов'язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Відповідно до ч. 3, 4 Правил, споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів.

Аналізуючи дані правовідносини, судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами, в яких відповідач виступає не як суб'єкт підприємницької діяльності, враховуючи наступне.

Згідно ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, наведена процесуальна норма визначає суб`єктів звернення до господарського суду за захистом своїх прав згідно з встановленою підвідомчістю.

Стаття 12 Господарського процесуального кодексу України передбачає категорії спорів, підвідомчі господарським судам.

Так, пункт 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України закріплює, що господарським судам підвідомчі справи, що виникають, зокрема, при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зі змісту наведеної статті випливає що обов`язковою його ознакою, порівняно із цивільними договорами, є спеціальний суб`єктний склад суб`єкти господарювання і негосподарюючі суб'єкти юридичні особи.

Водночас, згідно з частиною 2 статті 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2006 року Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 626, який є підставою даного позову, був укладений між позивачем та ОСОБА_1 (споживач). Відповідно до умов Договору позивач зобов'язався надавати споживачеві послуги з теплопостачання для опалення квартири, місць загального користування, а споживач - своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах цього договору. Даний договір укладено за 10 років до набуття відповідачем статусу фізичної особи - підприємця.

Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.07.2005 р. ОСОБА_1 є власником частки (1/2) квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 981766 від 06.06.2005 р..

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що споживачем теплової енергії та стороною у зобов'язанні за Договором, який є підставою Даного позову, є фізична особа ОСОБА_1, яка і є належним відповідачем у даній справі.

Таким чином, правовідносини сторін спору виникли з відносин фізичної особи ОСОБА_1 позивачем, які не належать до господарських, оскільки підставою господарського спору є порушення або оспорювання прав учасників господарських відносин, а не цивільних (майнових).

Відповідно до пункту 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій : 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 ГПК.

Якщо у розгляді справи господарським судом буде з'ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

В судовому засіданні 31.10.2017 р. представник Позивача надав письмові пояснення (вх. № 13211 від 31.10.2017), в яких зазначив, що, на думку позивача, ФОП ОСОБА_1 є належним відповідачем по справі, оскільки остання у 2016 р. була зареєстрована як фізична особа підприємець і проживає за адресою : АДРЕСА_5.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 3 частини першої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення відповідача щодо позовних вимог судом приймаються як правомірні та обґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу не підлягають задоволенню, оскільки, як вже зазначалось у описовій частині даного рішення Договір, який є підставою даного позову був укладений між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1, а отже належним відповідачем у даній справі є фізичною особою ОСОБА_1, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано суду жодних доказів як на підтвердження того, що вищезазначене приміщення відповідачем фактично використовується для ведення підприємницької діяльності, так і на підтвердження того, що квартира була переведена в нежитловий фонд. На наявність таких позивач не посилався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач двічі звертався до суду загальної юрисдикції з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла на підставі Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 626 від 03.01.2006 р. і є предметом спору у даній справі, проте дані заяви були провернуті КВП"Теплоенерго" м. Горішні Плавні", а саме :- ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.08.2015 р. у справі № 534/1874/15-ц (провадження № 2/534/819/15) було повернуто цивільну позовну заяву в порядку п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України з огляду на недотримання порядку пред'явлення позову до суду;

- ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.01.2017 р. у справі № 536/1962/16-ц було повернуто заяву про видачу судового для подання її до належного суду, з огляду на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд встановив, що справа не підсудна цьому суду.

Отже, вказані позови були повернуті позивачу з підстав порушення ним порядку пред'явлення позову до суду та правил підсудності, а не підвідомчості. Дана обставина не позбавляє позивача права звернення до загального суду із позовом до належного відповідача фізичної особи ОСОБА_1 за встановленою підсудністю.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 02.11.2017 року

Суддя О.М.Тимощенко

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.