РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017Справа №910/13547/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Манеж»
доПублічного акціонерного товариства «Діамантбанк»
прозобов'язання вчинити дії
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Ковальова Ю.О.
від відповідача:Кисельов А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Манеж» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (надалі - «Банк») про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зобов'язання відповідача здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, які існують між сторонами, оскільки Товариство є одночасно і боржником і кредитором Банку, і грошові кошти позивача спрямовуються на погашення заборгованості перед відповідачем за кредитним договором №093 від 20.07.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.08.2017 р. порушено провадження у справі та, з урахуванням ухвали суду від 21.08.2017, призначено її до розгляду на 02.10.2017 р..

02.10.2017 р. представником відповідача до канцелярії суду було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що майнові права на кошти, наявні на поточному рахунку позивача, не передавалися в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а також укладеними між сторонами договорами не було передбачено договірне списання коштів з конкретних поточних рахунків.

В судових засіданнях 02.10.2017 р. та 23.10.2017 р. судом оголошувались перерви на 23.10.2017 р. та 25.10.2017 р. відповідно.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала письмові пояснення на відзив відповідача, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2016 р. між Банком та Товариством (клієнт) був укладений договір банківського рахунку №16-07-15-000435 (надалі - «Договір банківського рахунку»), за змістом п. 1.1 якого Банк зобов'язується:

- відкривати клієнту поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах №7835 в національній валюті та євро (поточний рахунок) на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України (п. 1.1.1);

- приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України (послуги), за умови, що клієнт погоджується з тарифами Банку, чинними на момент надання зазначених послуг (п. 1.1.2);

- здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку, у випадку надання клієнтом заяви про здійснення договірного списання коштів, що містяться на поточному рахунку, відкритому в Банку, та виконання умов, достатніх для належного використання Банком свого права на договірне списання відповідно до п. 4.3 цього договору (п. 1.1.3).

20.07.2016 р. між Банком (кредитодавець) та Товариством (позичальник) був укладений договір кредитної лінії №093 (надалі - «Кредитний договір»), відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець 20.07.2016 р. відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію до 19.07.2017 р. у наступних розмірах:

- розмірі 1 4000 000,00 грн. з 20.07.2016 р. по 19.05.2017 р.;

- 933 333,34 грн. - з 19.05.2017 р. по 19.06.2017 р.;

- 466 666,67 грн. - з 20.06.2017 р. по 19.07.2017 р.

Пунктом 1.2 Кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику в межах відкритої згідно цього договору кредитної лінії зі сплатою позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 26% річних.

Згідно з п. 2.1 Договору в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник надає кредитодавцю в іпотеку/заставу визначене нижче майно, а також забезпечує надання кредитодавцю поруки відповідно до викладеного нижче:

- позичальник в термін до 20.07.2016 р. надає в іпотеку кредитодавцю частину нежитлової будівлі (літ. «НІV, пд»), а саме: приміщення підвалу з №ІІ, приміщення 1-го поверху за №18, загальною площею приміщень 856,8 кв.м, яке розташоване за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Громова, 146/9, та належить на праві власності позичальнику;

- позичальник в термін до 20.07.2016 р. надає в заставу кредитодавцю виробниче обладнання (складські стелажі) у кількості 42 одиниць, що знаходяться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Громова, 146/9, та належить на праві власності позичальнику;

- порука відсутня.

Позичальник зобов'язаний у день, що передує зменшенню розміру відкритої кредитної лінії відповідно до п. 1.1 цього договору здійснити платіж у повернення кредиту в сумі, на яку зменшено розмір кредитної лінії (п. 3.2.2).

Листом №24 від 25.04.2017 р. позивач звернувся до відповідача з проханням врахувати залишок грошових коштів на поточному рахунку Товариства в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації в установі Банку.

Також 06.07.2017 р. Товариство подало до Банку заяву №43 від 05.07.2017 р., якою просило в порядку зарахування зустрічних однорідних вимог переказати грошові кошти у розмірі 306 453,32 грн. з поточного рахунку Товариства №7835 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Листом №290/01л від 18.09.2017 р. Банк відмовив позивачу у здійсненні зарахування таких коштів.

Спір у справі виник у зв'язку із неправомірною, на думку позивача, відмовою здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому суд відзначає, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Чинне законодавство України не встановлює обмежень та особливого порядку щодо зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами були укладені Договір банківського рахунку та Кредитний договір.

Зокрема, за Договором банківського рахунку Банк зобов'язався відкрити Товариству поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах №7835, а також приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Водночас, Банк згідно з частиною другою статті 1066 Цивільного кодексу України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі Договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При цьому, згідно умов Кредитного договору Банк надав позивачу грошові кошти, які позивач зобов'язався повернути у визначений п. 1.1 Кредитного договору строк, а тому за вказаним договором позивач є боржником Банку.

Станом на момент звернення до суду із даним позовом строк виконання грошових зобов'язань за обома договорами настав, а саме: за Кредитним договором - 19.07.2017 р. (п. 1.1); за Договором банківського рахунку - у зв'язку з введенням в установі Банку процедури ліквідації (п. 3 ч. 2 ст. 46 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Матеріалами справи підтверджується, що станом на 27.07.2017 р. на рахунку Товариства №7835, відритому в установі Банку, знаходилися грошові кошти у розмірі 306 218,32 грн.

На підставі рішення Правління Національного банку України №264-рш/БТ від 05.04.2016 р. «Про віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №1684 від 24.04.2017 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ «Діамантбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію на один місяць з 17:00 год. 24.04.2017 р. до 23.05.2017 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду Старцевій Тетяні Володимирівні строком до 23.05.2017 р. включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.05.2017 р. №2075, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» з 24.05.2017 р. до 23.06.2017 р. включно.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Листом №24 від 25.04.2017 р. він до відповідача з проханням врахувати залишок грошових коштів на поточному рахунку Товариства в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації в установі Банку.

Пунктом 4 частини 5 статті 36 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Таким чином, в період запровадження в установі Банку тимчасової адміністрації, відповідач був позбавлений можливості врахувати залишок грошових коштів на поточному рахунку Товариства в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

В той же час, відповідно до рішення Правління Національного банку України №394-рш від 22.06.2017 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2663 від 23.06.2017 р., «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

06.07.2017 р. Товариство подало до Банку заяву №43 від 05.07.2017 р., якою просило в порядку зарахування зустрічних однорідних вимог переказати грошові кошти у розмірі 306 453,32 грн. з поточного рахунку Товариства №7835 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Листом №290/01л від 18.09.2017 р. Банк відмовив позивачу у здійсненні зарахування таких коштів.

16.07.2015 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» до статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" були внесені такі зміни та доповнення:

« 8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.".

Відповідно до п. 1.38 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Згідно з п. п. 26.2, 26.3 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Частиною 4 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг.

Пунктом 1.1.3 Договору банківського рахунку встановлено, що Банк зобов'язується здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку, у випадку надання клієнтом заяви про здійснення договірного списання коштів, що містяться на поточному рахунку, відкритому в Банку, та виконання умов, достатніх для належного використання Банком свого права на договірне списання відповідно до п. 4.3 цього договору.

Тобто, умовами Договору банківського рахунку було передбачено договірне списання коштів, які знаходяться на рахунку клієнта.

Крім того, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору Банк має право самостійно, без додаткового узгодження з позичальником, списувати на встановлених п. 7.9 цього договору умовах грошові кошти з поточного рахунку позичальника, відкритого у кредитодавцю, на погашення простроченої заборгованості позичальника за кредитом та/або процентами за ним, а також заборгованості позичальника за комісіями та/або неустойкою за цим договором.

За змістом п. 7.7 Кредитного договору сторони домовилися, що кредитодавець має право здійснювати договірне списання в разі настання терміну сплати комісій та/або неустойки за цим договором, а також прострочення позичальником термінів погашення кредиту (частини кредиту) та/або процентів за ним, на суму вказаних платежів та з урахуванням наступних умов договірного списання:

- найменування особи отримувача - ПАТ «Діамантбанк»;

- реквізити рахунку позичальника (платник), з якого має здійснюватися договірне списання - при списанні коштів з погашення комісій та неустойки, а також виданого в національній валюті кредиту та процентів за користування ним: поточний рахунок позичальника №7835.980 в ПАТ «Діамантбанк»;

- документи, які повинен мати кредитодавець для договірного списання коштів - документи, що підтверджують надання кредиту позичальнику.

Таким чином, умовами Кредитного договору сторонами також було погоджено можливість договірного списання грошових коштів з поточного рахунку Товариства, відкритого на виконання умов Договору банківського рахунку, без додаткового узгодження з позичальником.

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 р. № 12-33820/15 «Щодо реалізації деяких норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» надано роз'яснення щодо законодавчих змін в частині можливості зарахування однорідних вимог:

- відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015 р., протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону;

- у цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком;

- пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015 р., застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

В даному випадку Товариство - боржник Банку за Кредитним договором є одночасно кредитором Банку за Договором банківського рахунку, при цьому договірне списання з рахунків передбачено умовами договорів, укладених між сторонами, а тому у Банку не було обмежень на договірне списання грошових коштів з розрахункового рахунку позивача на погашення заборгованості за Кредитним договором у вигляді зарахування зустрічних вимог.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 02.10.2017 р. у справі №921/806/15-г/3.

Твердження відповідача про обов'язковість передачі в заставу майнових прав за Договором банківського рахунку не приймається судом в якості підстави для відмови у проведенні зарахування, оскільки жодною нормою чинного законодавства України не передбачено такої вимоги для проведення зарахування.

При цьому, з метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за Кредитним договором, позивачем було передано в заставу (іпотеку) нерухоме майно та обладнання, і станом на момент виникнення спірних правовідносин заміни застави не відбулося.

Відтак, позивачем були дотримані всі умови для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до приписів Цивільного кодексу України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства та зобов'язання відповідача здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, які існують між сторонами, здійснивши списання коштів у розмірі 306 328,32 грн. з поточного рахунку Товариства на рахунок Банку, зазначивши призначення платежу - погашення кредиту за Кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Манеж» задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-А; ідентифікаційний код 23362711) здійснити зарахування зустрічних позовних вимог, які існують між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манеж» (18000, с. Черкаси, вул. Залізняка, 146; ідентифікаційний код 31332957) та Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк», здійснивши списання коштів у розмірі 306 328,32 грн. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Манеж» (18000, с. Черкаси, вул. Залізняка, 146; ідентифікаційний код 31332957) №7835, відкритого в ПАТ «Діамантбанк», на рахунок Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в стані припинення №1026 в Національному банку України, код банку 300001, зазначивши призначення платежу - погашення кредиту за договором кредитної лінії від 20.07.2016 р. №093. Видати наказ.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-А; ідентифікаційний код 23362711) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манеж» (18000, с. Черкаси, вул. Залізняка, 146; ідентифікаційний код 31332957) судовий збір у розмірі 4 594 (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 92 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.10.2017 р.

Суддя В.П. Босий