ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.10.2017 Справа № 908/2138/17

Суддя Федорова Олена Владиславівна, розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» (вул. Артема. 125, м. Донецьк, 83001; фактична адреса: вул.. Хорива, буд. 11-А, м. Київ, 04071)

до особи, щодо якої необхідно вжити запобіжні заходи товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКНА СІЧ» (вул. Нижньодніпровська, буд. 4, м.Запоріжжя, 69091)

про вжиття запобіжних заходів

Без виклику сторін

Встановив: публічне акціонерне товариство «Український ОСОБА_1» звернулося до господарського суду Запорізької області з заявою про вжиття запобіжних заходів до подання позову шляхом накладення арешту на майно, набуте ТОВ «ВІКНА СІЧ», а саме права вимоги за кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р., укладеним між ПАТ «Український ОСОБА_1» (надалі - ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК») та ОСОБА_2, та права вимоги за договором іпотеки від 15.08.2008р., посвідченого ОСОБА_3 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №1059.

В обґрунтування заяви зазначено, що 15.08.2008р. між ПАТ «Український ОСОБА_1» та ОСОБА_2 (надалі - Позичальник) укладено Кредитний договір №40/Ф.

В забезпечення належного виконання позичальником своїх обов'язків по Кредитному договору №40/Ф від 15.08.2008р., між ОСОБА_2, як іпотекодавцем, та ПАТ «Український ОСОБА_1», як іпотекодержателем, 15.08.2008р. було укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за № 1059 (надалі скорочено - Договір іпотеки).

Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є адміністративно-побутовий корпус інв. №0003, виробничий корпус інв. №0002, будівля мойки автомашин інв. №0004, автозаправочна станція інв. №1011, які розташовані на земельній ділянці площею 24 408 кв.м., та знаходяться за адресою: Україна, місто Запоріжжя, вулиця Скворцова, № 232 (двісті тридцять два), загальною площею 5578,3 (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят вісім цілих три десятих) кв.м.

Згідно абз. 4 п. 1.2. Договору іпотеки, сторони цього Договору оцінюють предмет іпотеки у 8.730.335,00 (вісім мільйонів сімсот тридцять тисяч триста тридцять п'ять) гривень 00 копійок.

05.12.2014 року між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК», як клієнтом, та ТОВ «ВЕЛЕС-Д», як фактором, було укладено Договір факторингу № 9.

Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 9 від 05.12.2014 року, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк продав (переуступив) ТОВ «ВЕЛЕС-Д» право вимоги до ОСОБА_2, які включають в себе право вимоги за Кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008 року.

На виконання Договору факторингу № 9 від 05.12.2014 року між Банком та ТОВ «ВЕЛЕС-Д» 05.12.2014 року укладено Договір про відступлення права вимоги (надалі - Договір про відступлення права вимоги), посвідчений 05.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №1859, предметом якого стало відступлення права вимоги за вищевказаним Договором іпотеки від 15.08.2008 року, посвідченим ОСОБА_3 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №1059.

25.12.2014р. на виконання Постанови правління Національного банку України від 25.12.2014 року № 844 «Про віднесення ПАТ «Український ОСОБА_1» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 164 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український ОСОБА_1», яким розпочато процедуру тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Український ОСОБА_1» ОСОБА_5

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 02.03.2015 року №218-VIII «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо відповідальності пов'язаних із банком осіб»), протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

На виконання ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осі уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» ОСОБА_5 було проведено службове розслідування обставин укладення Договору факторингу №9 від 05.12.2014 року та Договору про відступлення права вимоги. За результатом проведення службового розслідування рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» № 8 від 01.12.2015 року укладені 05.12.2014 року між Банком та ТОВ «ВЕЛЕС- Д» правочини, а саме: Договір факторингу № 9 від 05.12.2014 року; Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідчений 05.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1859, було визнано нікчемними.

На підставі того, що ТОВ «ВЕЛЕС-Д» добровільно не виконав Вимогу направлену Банком на адресу ТОВ «ВЕЛЕС-Д», ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання недійсними договорів.

21.09.2017 за результатами розгляду справи № 910/32587/15 господарським судом міста Києва прийняте рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме було визнано недійсними наступні договори: Договір факторингу №9, укладений 05.12.2014 року між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ТОВ «ВЕЛЕС-Д»; Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідчений 05.12.2014 рок приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №1859.

Вказане рішення господарського суду міста Києва набрало законної сили.

Також заявник звертав увагу, що до моменту постановлення судового рішення у справі №910/32587/15 ТОВ «ВЕЛЕС-Д» здійснив відступлення права вимоги за Кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р. на користь ТОВ «ВІКНА СІЧ», уклавши з останнім Договір відступлення права вимоги від 16.01.2015р.

Одночасно між тими ж сторонами 16.01.2015р. відбулось укладення Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, що забезпечувало виконання Кредитного договору №40/Ф від 15.08.2008р.

Отже, станом на момент звернення з заявою до суду ТОВ «ВІКНА СІЧ» є зареєстрованим іпотекодержателем (факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майне та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта №100784171 від 19.10.2017р., яка надається), статус якого було набуто за нікчемним правочином, що не породжує жодних правових наслідків.

Так, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Заявник вважає, що викладене свідчить, що будучи зареєстрованим іпотекодержателем, та водночас не маючи жодних і законних прав на таке майно, ТОВ «ВІКНА СІЧ» з метою уникнення обов'язку повернути безпідставно набуте майно може в будь-який момент відчужити зареєстровані за ним права, в т.ч переуступити права вимоги за кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р. та Договором іпотеки від 15.08.2008р., посвідченим ОСОБА_3 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №1059, що призведе до завдання шкоди правам банку - ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та, крім того, спричинить неможливість застосування реституції (про що ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» у встановлений законом строк буде подано відповідний позов, зокрема позов про визнання укладених 16.01.2015р. між ТОВ «ВЕЛЕС-Д» та ТОВ «ВІКНА СІЧ» правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності) і, як наслідок, до неможливості виконання в майбутньому постановленого судом рішення.

Викладені обставини, на думку заявника, є прямим свідченням існування реальної загрози порушення законних прав та інтересів ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК», що надає йому право звернутись із даною заявою та просити суд вжити запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на набуті ТОВ «ВІКНА СІЧ» права вимоги за кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р. та Договором іпотеки від 15.08.2008 року, посвідченим за реєстровим №1059.

Розглянувши заяву про вжиття запобіжних заходів, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню:

Згідно ст. 43-1 ГПК України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття запобіжних заходів до подання позову.

Запобіжні заходи - це заходи, спрямовані на збереження відповідних доказів та на запобігання правопорушенню з метою якнайшвидшого реагування на протиправні дії.

Запобіжні заходи включають: 1) витребування доказів; 2) огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; 3) накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і, знаходиться в неї або в інших осіб. Отже, запобіжні заходи забезпечують вимогу, яка ще не оформлена у вигляді позову, та надають додаткову гарантію збереження доказів чи запобігання порушенню права.

Відповідно до п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів» від 20.04.2007 р. № 01-8/251, у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК України; імовірності настання обставин, зазначених у ст. 43-1 ГПК України; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Із заяви про вжиття запобіжних заходів вбачається, що позовні вимоги заявника полягатимуть у визнанні укладених 16.01.2015р. між ТОВ «ВЕЛЕС-Д» та ТОВ «ВІКНА-СІЧ» правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності. При цьому, заявник просить накласти арешт на майно набуте ТОВ «ВІКНА СІЧ», а саме права вимоги за кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р., також права вимоги за договором іпотеки від 15.08.2008р., обґрунтовуючи це тим, що товариство може в будь-який момент відчужити зареєстровані за ним права, в тому числі переуступити права вимоги як за кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р. так і за договором іпотеки від 15.08.2008р.

Системний аналіз норм законодавства щодо застосування запобіжних заходів свідчить, що до позовних вимог майнового характеру можуть бути застосовані запобіжні заходи шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в інших осіб. Запобіжні заходи застосовуються, якщо особа, щодо якої необхідно вжити запобіжні заходи, не надає необхідну інформацію, чинить перешкоди у здійсненні правосуддя або знищує відповідні докази, або коли відстрочення може завдати непоправної шкоди особі, майнові права чи охоронювані законом інтереси якої порушені.

Крім того, слід зазначити, що сторона, яка звертається із заявою про вжиття запобіжних заходів, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.33 ГПК України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу для забезпечення позову. У разі відсутності доказів в підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними докази.

В той же час, заявником не наведено обставин, які свідчать, що ТОВ «ВІКНА-СІЧ» здійснює заходи щодо відчуження майна визначеного договором іпотеки на користь третіх осіб і є відповідні докази.

Крім того, суд звертає увагу, відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Законодавець термін «майно» використовує у різних значеннях. По-перше, під «майном» розуміють річ чи конкретну сукупність речей. Саме про таке майно йдеться у нормах, які визначають предмет договору купівлі-продажу, оренди, дарування, позики тощо. По-друге, цим терміном охоплюється сукупність прав, які належать конкретній особі. По-третє, терміном «майно» позначають також сукупність майнових прав та обовязків.

Аналіз наведених норм права та викладених заявником обставин, дають підставу вважати про помилковість ототожнення заявником поняття «майно» та поняття «право вимоги за правочином», оскільки в розумінні вимог ст. 190 ЦК України зазначені поняття не є тотожними та не охоплюються один одним.

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено підстав вважати, що доводи ПАТ «Український ОСОБА_1» є обґрунтованими, оскільки останній в заяві про вжиття запобіжних заходів не обґрунтував зв'язок між накладенням арешту на майно, а саме права вимоги за кредитним договором №40/Ф від 15.08.2008р. та права вимоги за договором іпотеки від 15.08.2008р. і предметом позовної заяви визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності, яку має намір подати, не навів доводів, що невжиття таких заходів призведе до порушення його прав; запобіжні заходи, які просить застосувати на відповідають визначеним в ст. 43-2 ГПК України.

Оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття запобіжних заходів у відповідності до ст. 43-4 ГПК України, суд не вважає вказані заявником підстави для вжиття таких заходів достатньо обґрунтованими та відмовляє в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43-4, 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ПАТ «Український ОСОБА_1» про вжиття запобіжних заходів відмовити.

Суддя О.В. Федорова