ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 909/1018/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівКорсака В.А., Сибіги О.М.
за участю представників:
позивача Сворак І.Б. (дов. від 12.01.2017 №02-17/98)
відповідачаВань І.Р. (дов. від 03.01.2017 №1/FZS-17) Копчук І.М. (дов. від 03.10.2016 №529/1)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиДержавної екологічної інспекції у Івано-Франківської області
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017
у справі№909/1018/16 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомДержавної екологічної інспекції у Івано-Франківської області
доНаціонального природного парка "Гуцульщіна"
простягнення шкоди

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Національного природного парку "Гуцульщина" з позовом про відшкодування шкоди заподіяної лісу внаслідок порушення норм лісового законодавства в сумі 263043,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно акту Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів від 22.05.2015 виявлено факт незаконної рубки дерев на території Національного природного парку "Гуцульщина", чим спричинено істотну шкоду навколишньому природному середовищу на загальну суму 263043,50 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 17.01.2017 (суддя Гриняк Б.П.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Національного природного парку "Гуцульщина" на користь Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області - 263043,50 грн. шкоди заподіяної Державі внаслідок порушення норм лісового законодавства, яку перераховано у Фонд охорони навколишнього природного середовища - Річанської сільської ради Косівського району на території якої вчинені дані правопорушення.

Своє рішення місцевий господарський суд обґрунтував тим, що відповідач, як лісокористувач не забезпечив охорону і збереження закріплених за ним лісів та допустив їх незаконну рубку, що в свою чергу тягне за собою стягнення з останнього шкоди заподіяної лісу внаслідок порушення норм лісового законодавства в сумі 263043,50 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 (головуючий суддя Данко Л.С., судді Галушко Н.А., Орищин Г.В.) рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.01.2017 скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи не містяться доказів, які б свідчили, що саме відповідач є особою, що відповідно до чинного законодавства, повинна нести відповідальність за вирубку дерев на території Річківської сільської ради.

Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, Державна екологічна інспекція у Івано-Франківської області звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що, в свою чергу, призвело до порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 28.07.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.08.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2017, у зв'язку з відпусткою судді Корсака В.А., визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Сибіга О.М., Ходаківська І.П.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 23.08.2017 та від 30.08.2017 розгляд касаційної скарг було відкладено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2017, у зв'язку з відпусткою судді Ходаківської І.П., визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Сибіга О.М.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у відкритому судовому засіданні 06.09.2017 представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа СВ Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 08.05.2015 №1191 та постанови СВ Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 08.05.2015 Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області проведена позапланова перевірка Національного природного парка "Гуцульщина" в рамка кримінального провадження, відомості про вчинення якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.04.2015 №0000169.

Актом позапланової перевірки від 22.05.2015, складеного з метою перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства на території Шешорського ПНДВ Національного природного парку "Гуцульщина", виявлено порушення та нараховано розмір шкоди.

Згідно розрахунку розмір шкоди, що проведений до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 541, по місцю перевірки ПНДВ Національного природного парку "Гуцульщина", а саме: Шешорське ПНДВ:

при натуральному обстеженні виявлено:

- у кварталі 30 видів №- незаконну рубку сироростючих дерев породи бук - 3 штуки, діаметром: 55, 59, 63 см., що є порушенням Лісового кодексу України, Закону України "ро природно - заповідний фонд" за що розраховано 23382,00 грн. шкоди;

- у кварталі 30 виділ №1 - незаконну рубку сироростучих та сухостійних дерев породи ялина - 6 штук, діаметром: 58, 41, 43, 69, 46, 50 см., породи бук - 1 штука, діаметром: 45 см., породи береза - 1 штука, діаметром: 41 см., що є порушенням Лісового кодексу України, Закону України "Про природно-заповідний фонд", за що розраховано 31851,00 грн. шкоди ;

- у кварталі 31 виділ №13 - незаконну рубку сироростучих та сухостійних дерев породи ялина -13 штуки, діаметром: 55,57, 50, 26, 43, 50, 47,47, 31, 73, 40, 55, 35 см, що є порушенням Лісового кодексу України, Закону України "Про природно - заповідний фонд", за що розраховано 58716,00 грн. шкоди ;

- у кварталі 31 виділ №12 - незаконну рубку сухостійних дерев породи ялина - 15 штук, діаметром: 46,79, 69, 755, 60, 72, 58, 64, 46, 50, 43, 65, 61, 58, 72 см, що є порушенням Лісового кодексу України, Закону України "Про природо-заповідний фонд", за що розраховано 61834,50 грн. шкоди;

- у кварталі 31 виділ №6 - незаконну рубку сироростучих дерев породи ялина - 1 штука, діаметром: 56 см, породи ялиця - 1 штука, діаметром:64 см, що є порушенням Лісового кодексу України, Закону України "Про природно-заповідний фонд", за що розраховано 15972,00 грн. шкоди.

Всього під час перевірки Шешорського ПНДВ, Національного природного парку "Гуцульщина" виявлено порушення та нараховано шкоду за незаконну рубку дерев в сумі 263043,50 грн.

25.05.2015 Державною екологічною інспекцією у Івано-Франківської області на адресу Національного природного парка "Гуцульщіна" надіслано претензію №10/15 про сплату шкоди в розмірі 263043,50 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем вищевказаної претензії Державна екологічна інспекція у Івано-Франківської області звернулась до суду з позовом.

За приписами процесуального законодавства, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленою господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору,і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами чинного законодавства.

Колегія суддів касаційної інстанції перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними та зауважує про обставини, які не були враховані судами під час вирішення даного спору.

Як вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України від 14.05.2002 №456/2002 на території Косівського району Івано-Франківської області створено Національний природний парк "Гуцульщина" (п. 1 Указу).

З даного указу вбачається, що до території Національного природного парку "Гуцульщина" погоджено в установленому порядку включення 32271 гектарів земель державної власності, в тому числі 7606 гектарів земель, що мають бути надані йому в постійне користування, та 24665 гектарів земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів, які зазначені в додатках: №1 та №2.

Так, Додатком № 1 до Указу Президента України від 14.05.2002 року № 456/2002, визначено Перелік землекористувачів, землі яких мають бути надані у постійне користування Національному природному парку "Гуцульщина", а саме: відповідачу (НПП "Гуцульщина") мало бути надано у постійне користування землі Косівського міжгосподарського лісгоспу, площею 816 гектарів, у тому числі: Пістинське лісництво - 503 га, Кобаківське лісництво - 165 га, Рожнівське лісництво - 148 га; Кутського державного лісгоспу Державного комітету лісового господарства України загальною площею 6790 га, у тому числі: Косівське лісництво - 1675 га, Кутське лісництво - 1477 га, Шешорське лісництво - 3030 га, Яблунівське лісництво - 608 га. Усього 7606 га.

Додатком № 2 до Указу Президента України від 14.05.2002 № 456/2002, визначено Перелік землекористувачів, землі яких мають бути включені до складу Національного природного парку "Гуцульщина" без вилучення, а саме: Косівського міжгосподарського лісгоспу, площею 9893 гектари, у тому числі: Великорожинське лісництво - 3912 га, Кобаківське лісництво - 1166 га, Рожнівське лісництво - 754 га; Пістинське лісництво - 1012 га, Яблунівське лісництво - 3049 га; Кутського державного лісгоспу Державного комітету лісового господарства України загальною площею 14772 га, у тому числі: Березівське лісництво - 3116 га, Косівське лісництво - 2392 га, Космацьке лісництво - 4398 га, Кутське лісництво - 1519 га, Яблунівське лісництво - 3347 га. Усього - 24665 га.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.

За приписами статті 16 та частин 1, 3 статті 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Відповідно до частини 4 статті 17 Лісового кодексу України право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Частиною 2 статті 19 Лісового кодексу України визначено, що постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Пунктом 5 частини 1 статті 64 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно зі статтею 86, 89, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законом.

Положеннями статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев.

Таким чином, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Протиправна бездіяльність таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

Разом з тим, досліджуючи матеріали справи, ні суд першої, ні суд апеляційної інстанції не встановили чи вилучалась спірна земельна ділянка у Кутського державного лісгоспу Державного комітету лісового господарства України, чи надавалась вона на праві постійного користування Національному природному парку "Гуцульщина" та якими документами це підтверджується; не з'ясували чи був Кутський державний лісгосп Державного комітету лісового господарства України на момент проведення перевірки постійним користувачем земельної ділянки на якій була незаконна рубка сироростучих та сухостійних дерев та чи несе він обов'язок щодо охорони та захисту лісу на території земельної ділянки на якій була незаконна рубка сироростучих та сухостійних дерев.

З долученого до касаційної скарги Державною екологічною інспекцією у Івано-Франківської області Акта приймання-передачі матеріальних цінностей від 23.08.2002, затвердженого Міністром екології та природних ресурсів України, на виконання Указу Президента від 14.05.2002 № 456/2002 та Наказу Мінекоресурсів від 14.08.2002 №315 вбачається, що у 2002 році комісією у складі: голови комісії, Начальника Державної служби заповідної справи, Заступника начальника Державної служби заповідної справи, Начальника управління бухгалтерського обліку та фінансової звітності Мінекоресурсів, Першого заступника Голови облдержадміністрації, Начальника нормативно-правового управління Мінекоресурсів, Начальника Державного управління екології та природних ресірсів в Івано-Франківській області, Начальника обласного управління лісового господарства, Заступника начальника управління земельних ресурсів облдержадміністрації, Начальника відділу заповідної справи та економережі Державного управління екології та природних ресурсів в Івано-Франківській області, Головного технолога ОП "Івано-Франківськоблагроліс", Голови Косівської районної ради, Першого заступника голови Косівської райдержадміністрації, директора Національного природного парку "Гуцульщина", директора Кутського держлісгоспу та директора Косівського районного підприємства "Райагрополіс" проведено приймання-передачу матеріальних цінностей, лісового фонду та документації від Кутського держлісгоспу та Косівського районного підприємства "Райагрополіс" до сфери управління Мінекоресурсів України.

Передано директору Національного природного парку "Гуцульщина" від директорів Кутського держлісгоспу Дмитрук В.Д. та Косівського районного підприємства "Райагрополіс" Пліхтяк Ю.М., по Кутському ДЛГ: 1.1.) лісовий фонд площею 21562 га; 1.2.) документацію з обліку лісового фонду, таксаційні описи, книги лісових культур, тощо; 1.3.) лісову продукцію, що є в залишку в лісі; 1.4.) лісосічний фонд на який виписані лісорубні квитки і сплачена попенна плата. По Косівському районному підприємству "Райагрополіс": 2.1) лісовий фонд площею 10709 га; 2.2) документацію з обліку лісового фонду, таксаційні описи, книги лісових культур, тощо.

На переданій території Національного природного парку "Гуцульщина" з вилученням земель охорону здійснює служба державної охорони Національного природного парку "Гуцульщина" з часу підписання акту.

Однак, у зв'язку з обмеженнями повноваженнями суду касаційної інстанції, під час нового розгляду даної справи місцевий господарський суд повинен перевірити чи існує вищевказаний Акт, якщо так - надати йому належну правову оцінку, а також з'ясувати чи було передано на його виконання Національному природному парку "Гуцульщина" від директорів Кутського держлісгоспу та Косівського районного підприємства "Райагрополіс" Пліхтяк Ю.М. матеріальні цінності, лісовий фонд та документація.

Згідно з п. 1.1 Положення про Національний природний парк "Гуцульщина" вказаний парк є об'єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Парк розташований на території Косівського району Івано-Франківської області.

У пункті 2.1 вказаного Положення зазначено, що парк створено з метою збереження, відтворення і раціонального використання типових та унікальних природних комплексів Покутських Карпат, що мають важливе природоохоронне, наукове, естетичне, освітнє, рекреаційне та оздоровче значення.

Відповідно до п. 2.2 цього Положення, завданням Національного природного парку "Гуцульщина", є збереження та відтворення цінних природних та історико-культурних комплексів та природних об'єктів Покутських Карпат, включаючи підтримання та забезпечення екологічної природної рівноваги в регіоні; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних комплексів та об'єктів; організація та здійснення наукових досліджень, у тому числі з вивченням природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розроблення та впровадження наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища, відтворення окремих видів флори та фауни, відновлення порушення екосистем, управління та ефективного використання природних ресурсів, організації та проведення моніторингу ландшафтного та біологічного різноманіття; проведення екологічної освітньо-виховної роботи тощо.

З пункту 1.6 Положення вбачається, що загальна площа парку становить 32271 га земель, в тому числі: 7606 га земель, що мають бути надані йому в постійне користування, та 24665 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.

Відповідно до пункту 5.1 Положення, охорона території Парку покладається на службу його охорони, що входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України.

Пунктом 5.2 Положення визначено, що службу державної охорони Парку очолює директор Парку, який несе повну відповідальність за організацію її діяльності та забезпечення додержання режиму території, а також збереження, відтворення та раціональне використання природних комплексів і ресурсів у межах його території. Управління службою держохорони здійснює Мінприроди.

Згідно пункту 5.4 Положення, основними завданнями служби держохорони є: забезпеченням додержання режиму охорони території та природних об'єктів; попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства.

В свою чергу, під час розгляду даної справи суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки вищевказаному Положенню про Національний природний парк "Гуцульщина", а також не з'ясували чи було додержано режим охорони території та природних об'єкті, попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства службою держохорони парку.

Суди не надали і належної оцінки доводам відповідача про те, що останній звернувся до Косівського РВУМВСУ із листами від 18.05.2016 №252/9, від 22.05.2016 №260/9 та 261/9, в яких просив провести розслідування по факту незаконної рубки сироростучих та сухостійних дерев на спірній земельної ділянці невстановленими особами.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що після встановлення всіх вищевикладених обставин, суди попередніх інстанцій повинні належним чином з'ясувати чи є Національний природний парк "Гуцульщина" постійним лісокористувачем спірної земельної ділянки на якій була незаконна рубка сироростучих та сухостійних дерев, та чи є парк відповідальною особою за дії невстановлених осіб щодо незаконної рубки сироростучих та сухостійних дерев, відповідно до статей 19, 64, 86 Лісового кодексу України.

За приписами частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною 1 статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Недодержання судом першої та апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, є підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду згідно приписів пункту 3 частини першої статті 1119 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішуючи питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням матеріалів справи на новий розгляд до суду першої інстанції для установлення обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення даного спору.

Крім того, суд першої інстанції повинен встановити чи є доведеними вимоги позивача, з якими він звернувся, оцінити в сукупності, усі допустимі та належні докази у справі, установити всі фактичні обставини справи, що входять до предмета доведення при вирішенні спору.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 у справі №909/1018/16 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.01.2017 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді В.Корсак

О.Сибіга