Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

"06" листопада 2017 року справа № 927/750/17

Заступник прокурора Чернігівської області в інтересах держави,

вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000

В особі позивача: Менської міської ради,

вул. Титаренка Сергія, 7, м. Мена Чернігівської області,15600

Відповідач:Приватне акціонерне товариство Корпорація Інтерагросистема, вул. Гастелло, 4, м. Мена, Чернігівської області, 15600

Предмет спору: про стягнення 315353,00 грн.

Суддя Мурашко І.Г.

Представники сторін:

від прокуратури:ОСОБА_1, посвідчення № 043955 від 16.08.2016, прокурор відділу

від позивача:ОСОБА_2, довіреність № 329/04-11 від 06.03.2017, представник

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність серії АА №016 від 01.06.2016, представник

ОСОБА_4, довіреність серії АА №017 від 11.01.2017, представник

В судовому засіданні 06.11.2017, після закінчення оголошених перерв у судових засіданнях 02.10.2017, 12.10.2017, 23.10.2017, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

СУТЬ СПОРУ:

Заступником прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Менської міської ради заявлено позов до Приватного акціонерного товариства Корпорація Інтерагросистема про стягнення 315353,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 16.08.2016 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена.

Автоматизованою системою документообігу суду, згідно протоколу від 02.08.2017 автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 927/750/17 розподілена суду у складі судді Федоренко Ю.В (а.с.33, т.1/2). Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 03.08.2017 порушено провадження по справі № 927/750/17 (а.с.1 т.1/2).

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 13.09.2017, на підставі статті 20 Господарського процесуального кодексу України, задоволено заяву про самовідвід судді Федоренко Ю.В. по справі № 927/750/17, у звязку з чим проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за наслідками якого справа № 927/750/17 розподілена суду у складі судді Мурашко І.Г., згідно протоколу від 13.09.2017 повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.80-84, т.1/2).

У судових засіданнях 02.10.2017, 12.10.2017 та 06.11.2017 прокурор просив суд задовольнити заявлений позов в повному обсязі. Позивач у судових засіданнях 02.10.2017, 12.10.2017, 23.10.2017 та 06.11.2017 позовні вимоги підтримав.

Обгрунтовуючи заявлений позов прокурор та позивач зазначили, що 16 серпня 2016 року між Менською міською радою та Приватним акціонерним товариством «Корпорація «Інтерагросистема» було укладено договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, виходячи з умов якого ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» взяла на себе зобовязання прийняти пайову участь у створені та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена шляхом відрахування до цільового фонду розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена коштів у сумі 730707,00 грн., у звязку із будівництвом ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» добудови навісу складу під встановлення технологічної лінії з виробництва картоплі ФРІ по вул. Індустріальна, 17, м. Мена, Чернігівської області.

Як вказали прокурор та позивач,спірний договір був частково виконаний відповідачем. 19 серпня 2016 року ним на виконання умов вказаного договору,з урахуванням погодженого сторонами графіку платежів, було перераховано позивачу 60000,00 грн., про те наступні платежі в добровільному порядку сплачені не були. Як ствердили позивач та прокурор, відповідач користується інфраструктурою міста, однак від сплати пайового внеску після введенням обєкту будівництва в експлуатацію ухиляється.

Відмова відповідача виконувати договірні зобовязання перед Менською міською радою за договором від 16.08.2016 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, зумовило предявлення даного позову до суду.

Прокурор та позивач наголосили, що договір від 16.08.2016 про пайову участь у створенні та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, є чинним, і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Позивач та прокурор пояснили, що відповідач вже намагався визнати вказаний правочин недійсним з підстав укладення його під впливом помилки, так як обєкт будівництва знаходиться поза межами міста Мена, шляхом предявлення до Менської міської ради зустрічного позову в межах справи № 927/387/17. Однак рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.06.2017 по справі № 927/387/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017, було відмовлено ПрАТ «Інтерагросистема» у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору від 16.08.2016 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена (а.с.7-10, 20-25, 106-108, т. 2/2).

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 02.10.2017 за клопотанням позивача, задоволеного судом, витребувано в Управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Чернігівській області належним чином завірену копію Декларації про готовність до експлуатації Добудови навісу складу під встановлення технологічної лінії з виробництва картоплі фрі, який належить до І ІІІ категорії складності та знаходиться за адресою вул. Індустріальна, 17, м. Мена, Чернігівська область, 15600, зареєстрованої 07.02.2017 за № ЧГ 01 (а.с.153-154, т. 1/1). Належним чином засвідчена копія вказаного документа залучена судом до матеріалів справи (а.с.2-5, т.2/2).

Відповідач відзивом на позов та повноважні представники у судових засіданнях 02.10.2017, 12.10.2017, 23.10.2017 та 06.11.2017 проти заявленого позову заперечили в повному обсязі, посилаючись на те, що обєкт будівництва розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:000:0504 знаходиться поза межами міста Мена, а відтак на правовідносини сторін не поширюється дія ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», в тому числі імперативні приписи ст. 40 вказаного Закону, що передбачає обовязкову пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, де вказаний обєкт будівництва знаходиться. Наведене також виключає застосування до відносин сторін Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена та Методики розрахунку розмірів залучення коштів замовників на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, затверджених рішенням 39 сесії 6 скликання Менської міської ради від 18.09.2014 року, на підставі яких позивачем було визначено розмір пайової участі відповідача за договором від 16.08.2016. На думку відповідача, договір від 16.08.2016 про пайову участь у створенні та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена за своєю суттю є договором пожертви (ст. 729 ЦКУ), що укладений сторонами без дотримання вимог ч. 5 ст. 719 ЦКУ, тобто без нотаріального посвідчення. Як вважає відповідач, за відсутності нотаріального посвідчення оскаржуваний договір є нікчемним, а від так зобовязання за вказаним правочином у відповідача не виникають(а.с.37, а.с.118-128- т.1/2, а.с.31-33, 164-170, т.2/2).

Однак, правом на пред»явлення зустрічного позову із зазначених підстав, відповідач не скористався, натомість 02 жовтня 2017 року, після початку розгляду справи по суті, відповідач, керуючись нормами матеріального права, а саме ст.ст. 203, 215, 216, 220 Цивільного кодексу України, заявив письмове клопотання про визнання договору від 16.08.2016 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, - таким що є нікчемним з моменту його укладення, та просив суд застосувати відповідні наслідки нікчемності правочину у вигляді повернення усіх сплачених за договором сум (а.с.150, 151-152, т. 1/2). В подальшому, зазначене клопотання було відкликано (не підтримано в судовому засіданні) відповідачем, про що свідчить протокол судового засідання від 12.10.2017 (а.с.90-91, т.2/2).

Натомість, у судовому засіданні 12.10.2017 відповідачем, на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, було заявлено інше письмове клопотання про надання судом при винесені рішення оцінки договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена від 16.08.2016, укладеного між ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» та Менською міською радою, як такого, що є договором добровільної пожертви, який вимагає обовязкового нотаріального посвідчення. При цьому, згідно заявленого клопотання відповідач просив суд на підставі статей 203, 215, 216, 220 Цивільного кодексу України, визнати вказаний вище договір таким, що є нікчемним з моменту його укладення, у звязку з недотриманням нотаріальної форми правочину та застосувати відповідні наслідки нікчемності правочину, у вигляді повернення усіх сплачених за договором сум (а.с.85, т.2/1). Зазначене клопотання було підтримано представниками відповідача в судовому засіданні та було прийнято судом для розгляду по суті при винесенні рішення у даній справі

Також у судовому засіданні 12.10.2017 відповідачем було заявлено клопотання про призначення судової експертизи. Згідно заявленого клопотання відповідач просив суд призначити в межах справи № 927/750/17 земельно технічне дослідження в експертній установі, визначеній на розсуд суду, з метою встановлення чи знаходиться ділянка кадастровий № :03:000:0504 загальною площею 2,32 га у межах населеного пункту міста Мена Чернігівської області, визначених Постановою Верховної Ради України № 2644-III від 11 липня 2001 року Про зміну меж міста Мена Менського району Чернігівської області (а.с.86, т.2/2).

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 12.10.2017, за клопотанням відповідача задоволеного судом, витребувано у Державного підприємства «Чернігівський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» належним чином завірені копії картографічних матеріалів, які відображають чинну межу міста Мена Чернігівської області (а.с.79, 92-94, т.2/2).

Враховуючи що у судовому засіданні 23.10.2017 Державним підприємством «Чернігівський науково дослідний та проектний інститут землеустрою»було надано на огляд суду проект землеустрою щодо встановлення (зміни) адміністративних меж м. Мена, Менського району, Чернігівської області, витяг з якого залучено судом до матеріалів справи (а.с.110-114, т.2/2), відповідачем відкликано ( не підтримане) клопотання про призначення судової експертизи в межах даної справи, про що свідчить протокол судового засідання від 23.10.2017 (а.с.115-116, т.2/2).

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд, -

ВСТАНОВИВ :

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2016 року між Менською міською радою Чернігівської області (позивач по справі) в особі міського голови ОСОБА_5 та Приватним акціонерним товариством «Корпорація «Інтерагросистема» (відповідачем по справі) в особі генерального директора ОСОБА_6 було укладено договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена (далі спірний договір), предметом якого є пайова участь ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена, яка полягає у відрахуванні замовником визначеної цим договором суми коштів (пайового внеску) до цільового фонду розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена, у звязку з здійсненням ним будівництва: добудова навісу - складу (незавершене будівництво завода глубокой переработки картофеля... під встановлення технологічної лінії виробництва картоплі ФРІ по вул. Індустріальна, №17 в м. Мена Чернігівської області (а.с.10-14, т.1/2).

Відповідно до пункту 1.2 договору відповідач взяв на себе зобовязання здійснити пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена та переказати на рахунок цільового фонду позивача грошові кошти на пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена у розмірі, встановленому в розділі 2 даного договору.

На позивача, з огляду на зміст пунктів 3.1-3.3 договору, покладено обовязок визначити розмір пайової участі відповідно до Положення про залучення коштів замовника на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена та Методики розрахунку розмірів залучення коштів замовників на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, затверджених 39 сесією 6 скликання від 18.09.2014 року (а.с.12, 97-106, т.1/2); забезпечити цільове використання коштів перерахованих відповідачем до цільового фонду розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена; розробити графік сплати пайового внеску.

Згідно пункту 2.2 договору розмір пайового внеску відповідача становить 8 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами помноженої на коефіцієнт 0,8 та складає 730707,00 грн.

За приписами пункту 3.5 договору, відповідач зобовязався сплатити пайовий внесок на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, розмір якого визначений в пункті 2.2 договору, частками з урахуванням індексу інфляції, відповідно до графіку, що додається до договору та є його невідємною частиною (додаток № 2) (а.с.14), а саме:

-на протязі 10 календарних днів з дня підписання цього договору 60000,00 грн.;

- до 01 листопада 2016 р. 40000,00 грн.;

- до 20 липня 2017 р. 315353,00 грн.;

- до 20 липня 2018 р. 315354,00 грн.

Пайовий внесок, з урахуванням індексу інфляції, відповідач перераховує у грошовій безготівковій формі на бюджетний рахунок цільового фонду позивача, ГУДКСУ в Чернігівській області, МФО 853592, , р/р 0277, отримувач УК в Менському районі/ м. Мена/ 24170000, найменування платежу: пайовий внесок замовника у створені і розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена. Перерахування пайового внеску проводиться частинами у терміни встановлені графіком (пункти 4.1, 4.2 договору).

Сторони встановили, що договір набирає чинності після підписання його сторонами і діє до моменту виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (пункти 5.1-5.2 договору). Пунктом 7.2 договору, сторони визначили, що одностороння зміна умов або одностороння відмова від цього договору не допускається, що узгоджується з приписами ст. 525 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором від 16.08.2016 виконав належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що постійною комісією позивача з питань соціально економічного розвитку бюджету, соціального захисту та підприємництва, на підставі погоджених сторонами п.3.1-3.3 договору, відповідно до яких сторони домовились саме на підставі Положення про залучення коштів замовника на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена та Методики розрахунку розмірів залучення коштів замовників на розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, затверджених 39 сесією 6 скликання від 18.09.2014 року, позивачем було визначено розмір пайової участі відповідача в сумі 730707,00 грн., яка також була погоджена сторонами в пунктах 2.2 та 3.5 договору (а.с.12, 95-106, т.1/2).

Позивачем також при розробленні графіку сплати пайових внесків було враховано клопотання від 08.06.2016 за № 42 відповідача та розстрочено сплату пайових внесків з урахуванням пропозиції останнього (а.с.14, 129, т.1/2).

Відповідач частково виконав договірні зобовязання перед позивачем, сплативши згідно платіжного доручення від 19.08.2016 за № 169 в добровільному порядку пайовий внесок в сумі 60000,00 грн., з урахуванням вимог пунктів 3.5 договору (а.с.15).

Як встановлено судом, наступний платіж за договором від 16.08.2016 в сумі 40000,00 грн. був присуджений до стягнення з відповідача за рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.06.2017 по справі № 927/387/17, залишеним в силі Київським апеляційним господарським судом згідно постанови від 17.07.2017 (а.с.16-26, т.1/2).

На виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.06.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 по справі № 927/387/17, відповідачем було сплачено черговий пайовий внесок в сумі 40000,00 грн. згідно платіжного доручення від 05.09.2017 за № 180 (а.с.90, т. 1/2).

Також в межах справи № 927/387/17 відповідачем було заявлено зустрічний позов до Менської міської ради про визнання недійсним спірного договору від 16.08.2016 про пайову участь з підстав укладення його під впливом помилки (стаття 229 ЦКУ). В задоволенні зустрічного позову про визнання спірного договору недійсним, відповідачу було відмовлено згідно вказаних рішень судів першої та апеляційної інстанції. Таким чином, на момент розгляду справи, договір, що є підставою даного позову є чинним.

Виходячи з умов чинного договору від 16.08.2016, а саме пункту 3.5 та графіку сплати пайових внесків (додатку № 2 до договору від 16.08.2016), черговий платіж в сумі 315353,00 грн. мав бути сплачений відповідачем в строк до 20 липня 2017 року.

Відповідач порушив договірні зобовязання перед позивачем, своєчасно платіж в сумі 315353,00 грн. не сплатив.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 26.07.2017 за № 533/04-03 про сплату чергового пайового внеску за договором від 16.08.2016, однак відповідач у відповідь на виставлену претензію направив на адресу позивача листи від 31.07.2017 за № 107/1, № 108 та від 11.08.2017 за № 112, згідно яких відмовився від здійснення наступних оплат за договором від 16.08.2016 (а.с.42-47, т. 1/2).

У відповідності до cт. 193 Господарського кодексу України та cт. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з умов діючого договору від 16.08.2016, відповідач взяв на себе зобовязання перед позивачем щодо пайової участі у створені та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена шляхом відрахування до цільового фонду міста Мена коштів в сумі 730707,00 грн., згідно погодженого сторонами графіку, строк платежу за яким настав станом на 20 липня 2017 року в сумі 315353,00 грн.

З огляду на зазначене, суд дослідивши матеріали справи та заслухавши прокурора та повноважних представників сторін, дійшов висновку про задоволення заявленого позову в повному обсязі.

Відповідачем було заявлено клопотання, в якому відповідач просив суд (а.с.85, т.2/1):

- відповідно до ст. 83 ГПК України дати оцінку договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена від 16.08.2016, укладеного між ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» та Менською міською радою, як такого, що є договором добровільної пожертви, який вимагає обовязкового нотаріального посвідчення.

- у звязку з недотриманням нотаріальної форми правочину, на підставі ст.ст. 203, 215, 216, 220 ЦК України, визнати договір про пайову участь у створені та розвитку інженерно технологічної та соціальної інфраструктури міста Мена від 16.08.2016, укладений між ПрАТ «Корпорація «Інтерагросистема» та Менською міською радою, таким, що є нікчемним з моменту його укладення та застосувати відповідні наслідки нікчемності правочину у вигляді повернення усіх сплачених за договором сум.

За змістом поданого клопотання відповідач просить суд надати оцінку спірного договору як такого, що є договором добровільної пожертви, тобто , на думку суду, це є вимогою про тлумачення договору, право на яке виникає на підставі частини 2 ст. 213 Цивільного кодексу України ( а ні ст..83 ГПК України,), згідно якої на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ст.. 16 вказаного Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу переліченими у статті способами захисту цивільних прав та інтересів, що не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В той же час вимога про тлумачення змісту договору від 16.08.2016 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена, в порядку позовного провадження ( в якості зустрічного позову) на підставі закону, а саме, ч.2 ст.213 ЦК України. відповідачем заявлена не була.

Крім того, доводи відповідача, що спірний договір за правовим змістом є договором пожертви, залишені судом поза увагою, оскільки на відміну від договору дарування (пожертви) спірний договір має двосторонні обов»язки для сторін, а згідно із ст.. 717 Цивільного кодексу України, договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь яку дію майнового чи немайнового характеру, не є договором дарування, тобто, визначальної ознакою вказаного правочину є відсутність зустрічних зобовязань майнового чи немайнового характеру обдарованої сторони за договором. В той же час, розмір пожертви не може залежити, як в спірному договорі, від кошторисної вартості будівництва та обовязку обдаровуваного визначати розмір пожертви згідно порядку чи на підставі певних методик, визначених сторонами при укладенні договору, договір пожертви не може містити обов»язок дарувальника сплатити пожерту на користь обдарованої сторони (в даному випадку територіальної громади, інтереси якої представляє районна рада), тощо.

Згідно приписів ст.. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, в тому числі визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, в цивільно правових відносинах діє презумпція правомірності правочину.

Законом, а саме ч.1 ст..220 ЦК України, на яку посилається відповідач, дійсно встановлено нікчемність договорів у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, однак, чинне законодавство України не містить вимоги щодо нотаріального посвідчення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста,а тому спірний договір не є нікчемним в зв»язку із відсутністю нотаріального посвідчення даного договору.

Крім того, як встановлено судом, Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.06.2017 по справі № 927/387/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017, було відмовлено ПрАТ «Інтерагросистема» у задоволені зустрічного позову про визнання недійсним спірного договору з підстав укладення його під впливом помилки, яка полягала в саме в тому, що відповідач помилявся щодо місця розташування об»єкту будівництва поза межами населеного пункту.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У судовому засіданні 06.11.2017 відповідач надав до суду письмові пояснення по суті спору, згідно яких просив суд, розглядаючи раніше заявлене клопотання у межах частини 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, надати оцінку договору, як такого, що суперечить, нормам чинного законодавства, зокрема приписам ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 5 ст. 719 Цивільного кодексу України, підпункту 7 пункту а) частини 1 статті 27 та підпункту 5 пункту а) частини 1 статті 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», а також п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України - в частині добросовісності, враховуючи що Менська міська рада знала (не могла не знати), що земельна ділянка, на якій розташований обєкт будівництва, знаходиться за межами населеного пункту і все ж уклала договір в порядку та за правилами ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 19 Конституції України встановлено що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено імперативний припис про те, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Згідно підпункту 7 пункту а) частини 2 ст. 27 та підпункту 5 пункту а) частини 2 статті 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів міських рад у сфері соціально економічного та культурного розвитку, планування та обліку та у галузі бюджету, фінансів та цін, - належить залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в комплексному соціально-економічному розвитку сіл, селищ, міст, в тому числі залучення на договірних засадах їх коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

Однак, як встановлено судом, оскаржуваний договір не містить посилань на приписи ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто твердження відповідача про укладення оскаржуваного правочину виключно на підставі імперативних приписів частини 2 вказаної статті та поза його волею, - є безпідставним. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що свідчили б про наявність примусу з боку органів місцевого самоврядування на відповідача щодо пайової участі останнього у створені та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста Мена. Оскаржуваний договір від імені Менської міської ради укладений міським головою ОСОБА_7, який виходячи з приписів ЗУ «Про місцеве самоврядування, а саме ст. 12, підпунктів 14, 16 ч. 4 ст. 42, очолює виконавчий комітет Менської міської ради, представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства. З огляду на зазначене,укладаючи оскаржуваний правочин міський голова Менської міської ради діяв в межах своїх повноважень.

В той же час, за приписами статті 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Наявність волевиявлення відповідача і спрямованість на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, підтверджується матеріалами справи, зокрема, клопотанням відповідача до позивача від 08.06.2016 за № 42 (на стадії укладення спірного договору), на підставі якого позивачем було розстрочено сплату пайових внесків з урахуванням пропозиції відповідача (а.с.129, т.1/2), добровільним частковим виконанням відповідачем зобов»язань за договором шляхом своєчасного перерахування позивачу 19 серпня 2016 року 60000,00 грн. згідно погодженого сторонами графіку платежів, про що також відповідачем було зазначено в декларації про готовність до експлуатації обєкта, зареєстрованої Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області 07.02.2017 р. за № ЧГ 61, (а.с.2-5, т. 2/2) на підставі якої відповідачем був зданий в експлуатацію побудований об»єкт саме за адресою м. Мена, вул. Індустріальна,17.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :03:000:504, на якій відповідач (як зазначено в спірному договорі про пайову участь) здійснює будівництво: добудова навісу - складу (незавершене будівництво завода глубокой переработки картофеля, - знаходиться на території Менської міської ради, про що зазначено як в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно, сформованої станом на 11.10.2017 р.(а.с.11-16, т.2/2),так і в договорі оренди землі від 21.06.2007,наданий до матеріалів справи відповідачем, як орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення яка знаходиться на території Менської міської ради (а.с.138-139, т.1/2).

Пунктом 3 частини 9 статті 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 за № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські, районні у містах ради мають право мати обєкти комунальної власності за межами відповідних адміністративно територіальних одиниць. Частиною 2 статті 83 Земельного кодексу України встановлено, що у комунальній власності територіальних громад перебувають, в тому числі земельні ділянки, на яких розташовані, обєкти, споруди, інші обєкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування, що згідно пояснень представника позивача , наданих в судовому засіданні 06.11.2017, має місце і в даному випадку. Крім того, частиною 3 ст. 83 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Тобто, саме відповідач має довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з клопотанням про визнання недійсним спірного договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем до матеріалів справи не були надані належні та допустимі докази на підтвердження відсутності рішення органу виконавчої влади про передачу в комунальну власність земельної ділянки, в той же час, як встановлено судом, згідно до проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) адміністративної межі м. Мена Менського району Чернігівської області, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні 23.10.2017 та витяг з якого залучено судом до матеріалів справи (а.с.110-114, т.2/2), дійсно передбачено включення земельної ділянки площею 2,32 га кадастровий номер :03:000:0504, наданої Менською райдержадміністрацією в оренду відповідачу на термін з 21 червня 2007 року до 21 червня 2056 року на підставі договору від 21.06.2007, у межу міста Мена Менського району Чернігівської області. Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) адміністративної межі м. Мена Менського району Чернігівської області, затверджений Менським міським головою ОСОБА_7, заступником голови Менської районної державної адміністрації ОСОБА_8, начальником відділу Держгеокадастру у Менському районі ОСОБА_9, начальником відділу регіонального розвитку містобудування і архітектури райдержадміністрації ОСОБА_10, головним державним санітарним лікарем Менського району ОСОБА_11, головним спеціалістом Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Чернігівській області, спеціалістом із земельних питань та містобудування міської ради ОСОБА_12

Менською районною державною адміністрацією Чернігівської області при видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, саме за адресою: м. Мена, вул. Індустріальна, 17, було використано генеральний план м.Мена 2015р. ( а ні 2001р.), про що зазначено в п.8 Умов, при цьому в пункті 9, вказано, що вимоги щодо благоустрою (в тому числі щодо відновлення благоустрою) встановлені відповідно до ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», пп. 7.26-7.42, ДБН Б 2.2.-5:211 «Благоустрій територій», СНиП ІІ-89-80 «Генеральные планы промышленных предприятий», п. 3.70-3.86, «Правил благоустрою міста Мена» (а.с.17-19, т.2/2).

Суд також критично оцінює ствердження відповідача про те, що він не користується інфраструктурою міста Мена. На підтвердження своїх доводів відповідачем були надані до матеріалів справи належним чином завірені копії договорів поставки товару від 23.08.2017 за № 637-ЮГКІ17, від 16.06.2016 за № 18, від 18.10.2016 за № 18/10/2016-1к, від 28.11.2016 за № 28/11/2016-1к, від 18.02.2016 за № 18/02/16 1-Ф, договору купівлі продажу продукції від 20.09.2017 за № 251, контракти від 06.02.2017 за № VED/16/44KI, від 29.09.2016 за № 5-09/16, виходячи з умов яких відповідач отримує сировину на умовах DAP,DDP,CPT (Інкотермс 2000, 2010)(а.с.142-157, т. 2/2). Отже, поставка проводилась виключно автомобільним транспортом (на умовах DAP,DDP,CPT), що підтверджують позицію позивача про те, що відповідач, здійснюючи власну господарську діяльність, користується інфраструктурою міста Мена, в тому числі центральними та підїзними дорогами, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Мена та підтримуються у належному стані за її рахунок, про що позивач надав до матеріалів справи проектно кошторисну документацію на капітальний ремонт вулиць, зокрема вул. Індустріальна м. Мена, на якій знаходиться спірна земельна ділянка, що забудовувалась відповідачем ,а також, згідно матеріалів справи за вказаною адресою знаходяться склади відповідача, з використанням яких здійснюється завантаження та розвантаження продукції, що поставляється ним чи його контрагентами.

Враховуючи все вищевикладене, суд за наявними матеріалами справи не вважає за можливе скористатись своїм правом, наданим суду ч.1 ст.83 ГПК України щодо визнання спірного договору недійсним, з огляду на недостатність належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених відповідачем підстав недійсності спірного правочину.

З огляду на вказані вище обставини справи, судом відхилено клопотання відповідача, заявлене на підставі пункту 1 частини 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати по сплаті судового збору у справі покласти на відповідача з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 22, 29, 32, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема» (15600, Чернігівська область, м. Мена, вул. Гастелло, 4, , р/р 5 в ПАТ ОСОБА_13 ОСОБА_10, МФО 380805) на користь Менської міської ради (15600, Чернігівська область, м. Мена, вул. Титаренка Сергія, 7, , на бюджетний рахунок цільового фонду міської ради р/р 0277 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592) 315353,00 грн. боргу.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Корпорація «Інтерагросистема» (15600, Чернігівська область, м. Мена, вул. Гастелло, 4, ,р/р 5 в ПАТ ОСОБА_13 ОСОБА_10, МФО 380805) на користь Прокуратури Чернігівської області (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9, , р. 6008ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 4730,30 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 09.11.2017.

Суддя І.Г. Мурашко