Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" жовтня 2017 р. Справа № 906/760/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Ертус С.В. - адвокат (посвідчення №30 від 24.02.2012);

від відповідача: Скиданчук І.В. - довіреність від 04.01.2017;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (смт. Іршанськ

Хорошівський район Житомирська область)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного

товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Житомир)

про стягнення 43856,16 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 43856,16грн. за неналежне виконання договору №2 про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 12.04.2017. Також просить стягнути з відповідача 1600,00грн. судового збору та 4300,00грн. витрат на оплату юридичних послуг адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з оплати вартості здійсненого позивачем перевезення вантажу за договором про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, вартість якого становить 43856,16грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні факт існування боргу за надані послуги не заперечив, проте письмового відзиву не подав. Разом з тим, підтримав подану заяву про застосування строку позовної давності від 06.10.2017 (а.с.73-75).

25.10.2017 позивачем подано до суду письмове заперечення на заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності. Вважає безпідставним заявлене клопотання, оскільки позивачем при зверненні до суду дотримано всіх норм законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2017 між Філією "Володарсько-Волинський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (замовник/відповідач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (перевізник/позивач) укладено договір №2 про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (а.с.16), за умовами якого перевізник зобов'язується доставляти ввірені (передані) йому вантажовідправниками вантажі до пунктів призначення в установлений строк та видавати їх вантажоодержувачам, а замовник приймати та оплачувати виконані перевезення (п.1 договору).

Перевезення вантажів за цим договором здійснюються транспортом перевізника, який належить йому на праві власності або перебуває у законному володінні, або шляхом укладення перевізником договорів перевезення з іншими перевізниками. Цей договір є достатньою підставою для укладення перевізником від власного імені, але в інтересах та за рахунок замовника договорів/угод з іншими перевізниками, відповідно до яких інші перевізники зобов'язуються здійснювати перевезення вантажів, визначених цим договором (п.2 договору).

Вид, найменування вантажу, його кількість (тоннаж), пункти відправлення та призначення, а також інші умови перевезення вказуються в заявці. Сторони погодили, що до договору, в межах строку його дії, може бути подано необмежену кількість заявок (п.3 договору).

Відповідно до п.4.1 договору після виконання перевезення по кожній заявці, перевізник складає акт наданих послуг, в якому фіксує факт перевезення вантажу, його кількість (тоннаж), належне (неналежне) виконання, вартість перевезення та суму додаткових витрат, не врахованих у складі вартості перевезення, пов'язаних з перевезенням. Допускається складання акту наданих послуг за декількома заявками або за певний період, за умови, що тривалість періоду не перевищує та не виходить за межі звітного податкового місяця.

За умовами п.4.2 договору акт наданих послуг складається у 2 (двох) оригінальних примірниках, підписується уповноваженою особою перевізника, скріплюється печаткою перевізника та передається на затвердження замовнику шляхом особистого вручення, кур'єром або за допомогою поштового зв'язку. Якщо в акті наданих послуг перевізником вказана сума додаткових витрат, не врахованих у складі вартості перевезення, більше 0 (нуль) гривень, до акту наданих послуг обов'язково додаються оригінали документів, що підтверджують зазначені в ньому витрати, а також пояснення Перевізника щодо необхідності здійснення таких витрат.

Замовник протягом 1 (одного) робочого дня з дати отримання акту наданих послуг затверджує його або надає письмову мотивовану відмову. Затвердження здійснюється шляхом підписання уповноваженою особою замовника акту наданих послуг та направлення одного із його примірників перевізнику. З моменту затвердження акту наданих послуг заявки, на підставі яких він складений, вважаються виконаними.

Ціна договору представляє собою арифметичну суму вартості перевезення за усіма заявками, виконаними відповідно до умов цього договору (п.5.1 договору).

Вартість перевезення складає 1,33 грн. за тонну/кілометр без ПДВ та вказується в рахунках та/або актах наданих послуг (п.5.2 договору).

Відповідно до п.5.3 договору розрахунки між сторонами здійснюються шляхом попередньої 100% оплати та/або з відстрочкою платежу до 5 робочих днів, згідно виставлених рахунків перевізником замовнику.

Розрахунки здійснюються у безготівковій формі шляхом банківського переказу на поточний рахунок перевізника. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Перевізника (п.5.4 договору).

Згідно п.6.2 договору замовник зобов'язується своєчасно та в повному розмірі здійснити розрахунки із перевізником.

Договір набирає чинності з моменту підписання його повноважними представниками сторін і діє протягом одного року. Закінчення строку (терміну) дії договору не звільняє сторони від виконання своїх обов'язків, які виникли під час дії договору або у зв'язку із його виконанням (п.11.2 договору).

На виконання умов договору позивач в період з 12.04.2017 по 27.04.2017 надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 43856,16грн., що підтверджуються наступними документами:

1. Акт здачі і прийняття робіт "надання послуг" №19/4 від 27.04.2017, підтверджений товарно-транспортними накладними № 899347 від 24.04.2017 та шляховим листом № 899347 від 24.04.2017, загальна вартість робіт на суму 4948,88грн.

2. Акт здачі і прийняття робіт "надання послуг" №19/4 від 27.04.2017, підтверджений товарно-транспортними накладними №899336 від 13.04.2017, шляховим листом №899336 від 13.04.2017 року, товарно-транспортними накладними №899337 від 14.04.2017, шляховим листом № 899337 від 14.04.2017 року, товарно-транспортними накладними № 899339 від 18.04.2017, шляховим листом № 899339 від 18.04.2017, загальна вартість робіт на суму 6392,30 грн.

3. Акт здачі і прийняття робіт "надання послуг" №19/4 від 27.04.2017, підтверджений товарно-транспортними накладними №899334 від 14.04.2017, шляховим листом № 899334 від 13.04.2017, товарно-транспортними накладними № 899335 від 14.04.2017, товарно-транспортними накладними №899338 від 18.04.2017, шляховим листом №899338 від 18.04.2017, загальна вартість робіт на суму 11122,31 грн.

4. Акт здачі і прийняття робіт "надання послуг" №19/4 від 27.04.2017, підтверджений товарно-транспортними накладними №899349 від 19.04.2017, шляховим листом № 899349 від 19.04.2017 року, товарно-транспортними накладними № 899350 від 20.04.2017, шляховим листом № 899350 від 20.04.1017, товарно-транспортними накладними № 899348 від 21.04.2017, шляховим листом № 899348 від 21.04.2017, загальна вартість робіт 11472,31грн.

5. Акт здачі і прийняття робіт "надання послуг" №19/4 від 27.04.2017, підтверджений товарно-транспортними накладними № 899352 від 20.03.2017 та шляховим листом № 899352 від 20.03.2017, товарно-транспортними накладними №899352 від 20.04.2017, товарно-транспортними накладними № 899346 від 24.04.2017, загальна вартість робіт 9920,36грн. (а.с. 26-54).

В порушення прийнятих на себе договірних зобовязань, відповідач кошти за надані позивачем послуги з перевезення вантажу не сплатив.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензії б/н від 09.08.2017 щодо погашення заборгованості,(а.с.20-23). Зазначені претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день розгляду справи не змінилась та становить 43856,16грн., що підтверджується розрахунком позивача, матеріалами справи та актом звірки розрахунків від 22.06.2017, підписаним представниками обох сторін (а.с.25).

Не проведення відповідачем розрахунків за отримані послуги перевезення стало приводом для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір та інші правочини.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За своєю правовою природою договір №2 від 12.04.2017 є договором перевезення, відтак до нього застосовуються положення глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Частиною першою статті 306 ГК України визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Згідно з ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Наведена правова норма кореспондується з пп.6 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (із змінами і доповненнями), відповідно до якого договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. При цьому, оскільки відповідно до п.1.1 договору, укладеного між сторонами, перевезення здійснювалося автомобільним транспортом, до даного договору застосовуються приписи Закону України "Про автомобільний транспорт", згідно з ч. 1 ст. 50 якого договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений момент пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

В силу ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань не надав, доводи позивача не спростував.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем договірних зобов'язань, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 43856,16грн. боргу є обґрунтованими.

Водночас, 09.10.2017 відповідачем направлено суду заяву за вих.№1247 від 06.10.2017 про застосування строку позовної давності.

Відповідно до приписів статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін ст.260 ЦК України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Згідно з ч.5 ст.315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ч.1 ст.223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Отже, між нормами ч. 3 ст. 925 ЦК України та ч. 5 ст. 315 ГК України немає суперечності, оскільки вони співвідносяться як загальна та спеціальна норми: за загальним правилом, до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Аналогічна правова позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, у постанові від 08 листопада 2016 року у справі № 914/595/16.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права та положення договору, суд, встановивши, що між сторонами у справі виникли правовідносини з перевезення вантажу, і позивач є перевізником, а відповідач (замовник) - вантажовідправником вантажу за вказаним договором перевезення, констатує, що до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ч. 5 ст.315 ГК України, яку позивачем не було пропущено при зверненні з позовом до суду, адже зобов'язання щодо оплати послуг з перевезення вантажу виникло з 10.05.2017, а до суду позивач звернувся 23.08.2017.

Відтак, господарський суд приходить до висновку, що строк позовної давності при поданні позивачем відповідного позову до суду не сплинув, а посилання відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставними.

За таких обставин, заява відповідача про сплив позовної давності не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу понесених судових витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 4300,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.44 ГПК України, судові витрати складаються, зокрема, з оплати послуг адвоката.

Таким чином, для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката є факти надання правової допомоги саме адвокатом, здійснення оплати на підставі відповідного договору, підтверджені відповідними платіжними документами.

В обґрунтування вимоги про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката позивачем надано договір про надання правової допомоги від 22.06.2017, розрахунок витрат на правову допомогу, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 18.07.2017, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ертус С.В. №30 від 24.02.2012 (а.с.55-59).

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до норм чинного законодавства, підтверджені належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за приписами ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, )

- на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (12110, Житомирська область, Хорошівський район, смт. Іршанськ, ід.номер НОМЕР_1):

- 43856,16грн. - боргу;

- 1600,00 грн. - судового збору;

- 4300,00грн. - витрат на оплату юридичних послуг адвоката.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31 жовтня 2017 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою).