КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

06.11.2017 Справа №925/1874/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на ухвалу Господарського суду міста Черкаської області від 17.10.2017 року

за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю «УкрЛідербуд»;

2) приватного підприємства «Бізнес Гранд»

про визнання угоди недійсною,

в межах справи № 925/1874/13

за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до приватного підприємства «Бізнес Гранд»

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.10.2017 у межах справи №925/1874/13 з задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 31.10.2016 (вх. суду №22170/17 від 01.11.2016) відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 17.10.2017, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.10.2017 у справі № 925/1874/13 та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2017 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у справі № 925/1874/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Верховець А.А., суддів: Остапенко О.М., Сотніков С.В.

На стадії прийняття апеляційної скарги колегією суду встановлено обставини, які виключають можливість участі головуючого суддів Верховця А.А. у розгляді даної справи.

Так, постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2015 у справі № 910/16120/14 прийняту за участю головуючого судді Верховця А.А. скасовано постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2015.

Згідно ст. 20 ГПК України суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами.

При наявності зазначених підстав суддя повинен заявити самовідвід.

В зв`язку з чим, головуючим суддею Верховцем А.А. заявлено заяву про самовідвід від розгляду справи № 925/1874/13, яка мотивована наявністю обставин, які виключають можливість участі суддів у розгляді даної справи, а також з огляду на наступне.

За змістом положень статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ: "Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ".

Згідно зі ст. 2-1 ГПК Ураїни у господарських судах функціонує автоматизована система документообігу, що забезпечує, зокрема, об'єктивний та неупереджений розподіл справ між суддями з додержанням принципів черговості та рівної кількості справ для кожного судді.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом.

Порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду визначається Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

У відповідності до ст.ст. 2-1, 20 ГПК України визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебуває у провадженні судді, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання, з урахуванням спеціалізації суддів. Порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленного ч. 3 ст. 2-1 ГПК України, є підставою для відводу судді.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні в справі "Занд проти Австрії" Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на склад колегії у кожній справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (заява №21722/11).

З наведеного вище вбачається, що склад колегії суддів було визначено із застосування автоматизованої системи документообігу за принципом вірогідності. Однак, передача апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на розгляд колегії суддів у складі, зокрема, головуючого судді - Верховця А.А. порушує зазначений принцип, що в свою чергу порушує вимоги встановлені законом, щодо розгляду справи судом.

Розглянувши заяву головуючого суддів Верховця А.А. про самовідвід колегія суддів встановила наступне.

Частина 2 статті 20 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що за наявності підстав, викладених у ч. 1 вказаної статті, суддя повинен заявити самовідвід.

Самовідвід - особиста заява судді про усунення себе від участі у розгляді даної справи. Заявлення самовідводу є обов'язком судді, який він має виконати, як тільки йому стають відомі обставини, що є підставою для відводу, зазначені у ч. 1 даної статті.

Питання про відвід судді вирішується судом у нарадчій кімнаті. У такому ж порядку вирішується питання про самовідвід суддів. У разі колегіального розгляду справи винесенню ухвали може передувати відповідна письмова заява судді з наведенням мотивів самовідводу.

Форми заявлення самовідводу судді процесуальним законом не передбачені. Отже, достатнім є зазначення про це у відповідній ухвалі, винесеній згідно з частиною п'ятою статті 20 ГПК України та з урахуванням вимог статті 86 названого Кодексу.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Фельдман проти України", no. 76556/01 та 38779/04, від 08.04.2010, констатує, що Суд визнає, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право у світлі своєї оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи. Логічним наслідком принципу загального застосування законів є те, що законодавчі акти не завжди є чітко сформульованими. Необхідність уникати надмірної жорсткості у формулюваннях та відповідати обставинам, що змінюються, означає, що багато законів неминуче мають більшою або меншою мірою нечіткі формулювання. Тлумачення та застосування таких актів залежить від практики.

У рішеннях Суду у справі "Шульга проти України", no. 16652/04 від 02.12.2010 та у рішенні Суду у справі "Білий проти України" no. 14475/03 від 21.10.2010 зазначено, що Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок, швидкими та ефективними.

А також, у рішенні Суду у справі "Олександр Волков проти України", no. 21722/11, від 09.01.2013, наголошено, що "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість.

Розглянувши подану головуючим суддею Верховцем А.А. заяву про самовідвід, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки вищенаведене унеможливлює подальший розгляд справи №925/1874/13 у даному складі суддів.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 ГПК України у разі задоволення відводу (самовідводу) одному з суддів або всьому складу суду справа розглядається в тому самому господарському суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому ч. 3 ст. 2-1 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 20 та 86 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву головуючого суддів Верховця А.А. про самовідвід у справі №925/1874/13 задовольнити.

2. Матеріали справи №925/1874/13 передати для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков