ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Справа № 922/3660/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Карабаня В.Я. Кондратової І.Д.,
за участі представників: позивача: відповідача: Тищенко П.В., Загребельний М.С. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний консалтинг"
на рішення та постановуГосподарського суду Харківської області від 19 грудня 2016 року Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2017 року
у справі№ 922/3660/16
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний консалтинг"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Водомер"
про розірвання договору та стягнення 491 892,00 грн
та за зустрічним позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Водомер"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний консалтинг"
простягнення 276 809,01 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання укладеного 07.08.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичний консалтинг" і товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Водомер" договору № 81 про виконання робіт щодо розробки проектної документації вузлів контролю та обліку води, технологічних вод і стоків, а також виконання комплексу шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт по встановленню вузлів обліку на ПСП "ШАХТА" ПІОНЕР" ТОВ "ДТЕК ДОБРОПОЛЬЕУГОЛЬ". Також просив стягнути з відповідача 328 423,20 грн сплачених коштів за поставлене обладнання та виготовлену документацію, 1 188,00 грн штрафу, 162 280,80 грн пені за невиконання робіт у передбаченні договором строки.

У листопаді 2016 року ТОВ "Науково - виробниче підприємство "Водомер" звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з ТОВ "Енергетичний консалтинг" 2 886,19 грн, з яких 1 069,94 грн - пеня, 1 692,33 грн - інфляційні втрати, 123,92 грн - 3% річних згідно з актом про надання послуг № 202 від 03.09.2014; 105 652,33 грн, з яких 57 600,00 грн - основний борг, 11 802,48 грн - пеня, 32 964,28 грн - інфляційні втрати, 3 285,57 грн - 3% річних згідно з акту про надання послуг № 250 від 27.10.2014; 13 996,98 грн, з яких 6 258,27 грн - пеня, 7 017,60 грн - інфляційні втрати, 721,11 грн - 3% річних за видатковою накладною № 213 від 12.09.2014; 70 635,51 грн, з яких 29 417,55 грн - основний борг, 14 513,44 грн - пеня, 24 390,35 грн - інфляційні втрати, 2 314,17 грн - 3% річних за видатковою накладною № 260 від 03.11.2014; 83 638,00 грн, з яких 45 924,00 грн - основний борг, 10 234.13 грн - пеня, 24 935.81 грн - інфляційні втрати, 2 544,06 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.12.2016 (суддя - Светлічний Ю.В.) первісний позов задоволено частково.

Розірвано договір № 81 від 07.08.2014, укладений між ТОВ "Енергетичний консалтинг" та ТОВ "Науково - виробниче підприємство "Водомер" про виконання робіт щодо розробки проектної документації вузлів контролю та обліку води, технологічних пусконалагоджувальних робіт по встановленню вузлів обліку на ПСП ШАХТА ПІОНЕР ТОВ ДТЕК ДОБРОПОЛЬЕУГОЛЬ у зв'язку з порушенням істотних умов договору.

Стягнуто з ТОВ "Науково - виробниче підприємство "Водомер" на користь ТОВ "Енергетичний консалтинг" 1 188,00 грн штрафу за невиконання робіт у визначені строки, 162 280,80 грн пені та судовий збір.

У частині позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Науково - виробниче підприємство "Водомер" суми несплачених коштів за поставлене обладнання та виконану документацію у розмірі 328 423,20 грн у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Енергетичний консалтинг" на користь ТОВ "Науково - виробниче підприємство "Водомер" 276 809,01 грн та судовий збір.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 (головуючий - Ільїн О.В., судді - Гетьман Р.А., Хачатрян В.С.) рішення Господарського суду Харківської області від 19.12.2016 в частині задоволених первісних позовних вимог скасовано. Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ Енергетичний консалтинг до ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Водомер" про розірвання договору № 81 від 07.08.2014 відмовлено.

В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 19.12.2016 залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 19.12.2016 в частині відмови у стягненні з ТОВ "Науково - виробниче підприємство "Водомер" 328 423,20 грн сплачених за поставлене обладнання та виконану проектну документацію та в частині задоволення зустрічного позову та постанову апеляційного суду та первісну позовну заяву задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, 07.08.2014 між ТОВ "Енергетичний консалтинг" та ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Водомер" було укладено договір № 81 про виконання робіт щодо розробки проектної документації вузлів контролю та обліку води, технологічних вод і стоків, а також виконання комплексу шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт по встановленню вузлів обліку на ПСП ШАХТА ПІОНЕР ТОВ ДТЕК ДОБРОПОЛЬЕУГОЛЬ, за умовами якого роботи з установки вузлів обліку включали в себе також поставку обладнання, необхідного для виконання робіт з установлення вузлів обліку.

За п. 1.4 договору результатом виконаного комплексу робіт по влаштуванню вузлів обліку є належним чином змонтовані, налагоджені, функціонально завершені вузли контролю та обліку води, технологічних вод та стоків.

Цей договір був укладений з боку ТОВ "Енергетичний консалтинг" з ТОВ "НВП "Водомер" на підставі договору № 476-ДУ від 23.06.2014 з ТОВ "ДТЕК ДОБРОПОЛЬЕУГОЛЬ", в якому ТОВ "Енергетичний консалтинг" виступає підрядником на виконання робіт з розробки проекту та встановленню автоматизованої системи контролю та обліку водоспоживання та водовідведення на ПСП "Шахта" Піонер".

Пунктом 1.6 договору визначено, що установка вузлів обліку вважається закінченою, з моменту закінчення пусконалагоджувальних робіт.

Згідно з п. 11.1 договору він вступає в силу в день його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2014, але не менш строку повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе обов'язків.

Відповідно до п. 11.2 договору у випадках, не передбачених умовами даного договору, дострокове розірвання договору допускається тільки за згодою обох сторін, або у випадках, прямо передбачених законами України.

Задовольняючи частково первісний позов, місцевий господарський суд виходив з того, що ТОВ "НВП" Водомер" не виконав належним чином умови договору, не здійснив роботи в повному обсязі, що є істотних порушенням його умов і підставою для розірвання договору № 81 від 07.08.2014, укладеного між ТОВ "Енергетичний консалтинг" та ТОВ "НВП "Водомер".

Проте, погодитись з таким висновком місцевого суду неможливо, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Такий спосіб захисту цивільних прав (припинення правовідношення) може бути пов'язаний з необхідністю змінити чи припинити існуюче правовідношення, наприклад, у зв'язку з порушенням його однією із сторін (ст. ст. 651, 652 ЦК - для договірних зобов'язань).

Отже, припинення правовідношення застосовують, як правило, у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх обов'язків або неправомірного використання кредитором свого права. Припинення правовідношення як спосіб захисту права найчастіше застосовується у разі розірвання договорів.

Частина 2 ст. 651 ЦК України передбачає можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 32 - 34, 43, 82, 84 ГПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Здійснивши аналіз наявних у матеріалах справи доказів та врахувавши, що відповідачем роботи з виготовлення проектної документації були виконанні (п. 1.1. договору); останній здійснив поставку обладнання (п. 1.2.1 договору); частково були виконані роботи з шефмонтажу, пусконалагодження обладнання (з 22 точок обліку, виконав шефмонтажні роботи на 13 точках обліку та на 3 точках виконав роботи з пусконалагодження обладнання) (п. 1.2.2 договору), а також взявши до уваги те, що затримка відповідачем виконання робіт була зумовлена саме через невиконання своїх зобов'язань за договором позивачем, прийшов до правильного висновку, що останнім не було доведено істотного порушення умов договору відповідачем, апеляційний суд, скасовуючи частково рішення місцевого суду, правомірно і обґрунтовано відмовив у позові щодо розірвання спірного договору.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не виконав п. 1.2.2. договору, то вони є безпідставними, адже останнім виконувались вказані роботи (факт виконання відповідачем робіт з шефмонтажу та пусконалагодження був визнаний представником позивача, про що свідчить, зокрема, його заява про зменшення позовних вимог до ТОВ "НВП "Водомер" і що не було враховано місцевим судом). Разом з тим, як було встановлено апеляційним судом і вбачається із матеріалів справи, саме у зв'язку із невиконанням позивачем умов договору, відповідач не зміг виконувати свої зобов'язання належним чином і що стало підставою для призупинення виконання відповідачем робіт в силу вимог ст. ст. 538, 856 ЦК України.

Згідно з п. 3.2. договору передача обладнання підрядником ТОВ "НВП" Водомер" на склад замовника ТОВ "Енергетичний консалтинг" здійснюється за видатковою накладною, а замовник зобов'язаний видати довіреність на прийомку матеріальних цінностей. При прийманні обладнання складається акт приймання передачі обладнання, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 5.9. договору розрахунки за поставлене обладнання, здійснюється замовником ТОВ "Енергетичний консалтинг" шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника ТОВ "НВП" Водомер" протягом 10 робочих днів з дати поставки відповідної партії обладнання на підставі отриманого рахунку. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку замовника ТОВ "Енергетичний консалтинг".

Судами встановлено, що ТОВ "НВП" Водомер" поставив, а ТОВ "Енергетичний консалтинг" прийняв обладнання на загальну суму 422 400,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 213 від 12.09.2014, № 260 від 03.11.2014, № 270 від 17.11.2014, а також прийняв роботи, виконані ТОВ "НВП" Водомер", про що свідчать акти про надання послуг № 202 від 03.09.2014 на суму 21 600,00 грн та № 250 від 27.10.2014 на суму 57 600,00 грн. Вказані роботи були оплачені позивачем у сумі 21 600,00 грн та частково позивач оплатив отримане обладнання.

Враховуючи те, що на виконання умов договору, ТОВ "НВП" Водомер" здійснило поставку обладнання і виконав роботи, які ТОВ "Енергетичний консалтинг" прийняло та частково оплатило, та те, що зобов'язання за розірваним договору припиняються на майбутнє, апеляційний суд прийшов до правильного висновку про безпідставність вимог щодо стягнення з відповідача 306 823,20 грн за поставлене обладнання та 21 600,00 грн за виготовлену документацію.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 8.7. договору у випадку порушення ТОВ "НВП" Водомер" (підрядник) строків виконання робіт з влаштуванню вузлів обліку, підрядник виплачує замовнику неустойку у вигляді штрафу в розмірі 0,5 % від вартості невиконаних робіт. У випадку порушення підрядником своїх зобов'язань відповідно до цього пункту більше ніж 10 (десять) календарних днів, підрядник додатково сплачує неустойку в розмірі 0,1 % від вартості виконаних в термін робіт за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Сторонами у договорі не було збільшено тривалості позовної давності.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

В матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності.

Таким чином, встановивши що річний термін позовної давності для стягнення пені, штрафу в цьому випадку починається з 09.11.2014, а позивач звернувся до суду 25.10.2016, що підтверджується відміткою на поштовому конверті в якому надійшла позовна заява, то апеляційний суд прийшов до правомірного висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності щодо стягнення пені і штрафу і за таких обставин суд апеляційної інстанції правильно відмовив у позові щодо їх стягнення та обґрунтовано скасував в цій частині рішення місцевого суду.

Щодо зустрічних позовних вимог, то суди правомірно відмовили у їх задоволенні виходячи з такого.

Здійснивши аналіз умов договору, суди прийшли до правильного висновку, що цей договір є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Відповідно до специфікації до договору № 81 від 07.08.2014 відповідач зобов'язаний виготовити проектні роботи на 22 точках обліку. Вартість робіт з виготовленню технічної документації за одну точку обліку становила 3 600,00 грн, що разом становить 79 200,00 грн.

За п. 5.10. договору розрахунки за виконані роботи по монтажу вузлів здійснюється ТОВ "Енергетичний консалтинг" шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника ТОВ "НВП" Водомер" протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін актів виконаних робіт з на підставі отриманого рахунку. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з особового рахунку замовника ТОВ "Енергетичний консалтинг".

Оскільки позивач - ТОВ "Енергетичний консалтинг" не оплатив поставлене обладнання на суму 75 341,55 грн та прийнятті проектні роботи на суму 57 600,00 грн, господарські суди правомірно стягнули з ТОВ "Енергетичний консалтинг" на користь ТОВ "НВП"Водомер" 132 941,55 грн (75 341,55 грн + 57 600,00 грн) на підставі ст. ст. 526, 610 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.8. договору у випадку порушення замовником строків оплати, передбачених п. 5.2.-5.10. договору, він виплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення зобов`язання.

Встановивши прострочення виконання позивачем свого зобов'язання, господарські суди правомірно стягнули з ТОВ "Енергетичний консалтинг" на користь відповідача 43 878,26 грн пені згідно з п. 5.8. договору та 91 000,37 грн інфляційних втрат, 8 988,83 грн 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо доводів позивача про те, що апеляційним судом було порушено вимоги ст. 4-3 ГПК України, оскільки судом безпідставно не задоволено його клопотання про відкладення перегляду справи, то слід зазначити таке.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (справа "Смірнова проти України").

Оскільки апеляційний суд явку позивача не визнав обов'язковою і останній не був позбавлений можливості забезпечити у засідання явку іншого свого представника, то апеляційний господарський суд, керуючись ст. ст. 75, 77 ГПК України, правомірно переглянув справу за наявними в ній матеріалами.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення позивачем нормативних актів, на підставі яких вирішено спір, але правильності висновків апеляційного господарського суду не спростовують, в зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції, зміст якої відповідає вимогам ст. 105 ГПК України та ґрунтується на зібраних у справі доказах, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний консалтинг" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2017 року у справі за № 922/3660/16 - без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19 грудня 2016 року.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя В. Карабань
Суддя І. Кондратова