ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 р. Справа № 909/740/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гриняк Б.П. , секретар судового засідання Михайлюк А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Івано-Франківської міської ради , вул. Грушевського , 21 , м. Івано-Франківськ , 76004

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю " Прикарпатекосервіс" , вул. Левинського , 3а , м. Івано-Франківськ , 76014

про : стягнення збитків в сумі 92151,06 грн.

за участю:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 2315/01-20/14в від 30.12.2016р. ) - представник;

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 22.08.2017 р.) - представник ;

ВСТАНОВИВ: Івано-Франківська міська рада звернулась до господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатекосервіс" про стягнення збитків в сумі 92 151,06 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що товариством з обмеженою відповідальністю "Прикарпатекосервіс" використовуються земельні ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів, що призвело до заподіяння територіальній громаді м. Івано-Франківська збитків у вигляді неодержаного доходу за використання земельних ділянок в сумі 92151,06 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. 156, 157 Земельного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обґрунтовує безпідставністю заявленого позову, мотивуючи відсутністю протиправної поведінки відповідача стосовно ухилення від укладання договору оренди земельної ділянки чи сплати коштів за користування спірною земельною ділянкою. Разом з тим, відповідач вказує на те, що позивач пред'явив вимоги про сплату грошових коштів за межами позовної давності.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, вислухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Інспекторами з самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 16.09.2016р. проведено обстеження земельної ділянки за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Левинського, 3А, про що складено акт обстеження № 48, та встановлено, що на день проведення обстеження земельної ділянки площею 0,3184 га використовується без правовстановлюючих документів. Згідно публічної кадастрової карти кадастровий номер ділянок НОМЕР_1 (площа становить 0,3184 га). Площа ділянок відповідає договору оренди землі, укладених між Івано-Франківською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю " Прикарпатекосервіс" від 03.10.2006 р.

Зазначений Договір оренди землі від 03.10.2006 р. укладено строком на 3 роки для обслуговування переобладнання орендованих нежитлових будівель під виробничі приміщення переробки вторинної сировини. Договір оренди зареєстровано 06.12.2006 року №70 і діяв до 05.12.2009 р. включно.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав, відповідачу на праві приватної власності належить нежитлові приміщення за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Левинського, 3 а. Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 12.01.2007 р. Відповідно до технічного паспорту, площа нерухомого майна складає 832,6 кв.м.

З метою додержання вимог Земельного кодексу України, Департаментом комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради на адресу Відповідача 28.09.2016р.направлено клопотання № 1064/34.3-02/18-в про необхідність оформлення документів на землекористування, яке відповідачем залишено без розгляду.

На засіданні комісії з визначення та відшкодування територіальній громаді м. Івано-Франківська збитків від 29.11.2016, визначено розмір збитків, нанесених Івано-Франківській міській раді, у вигляді упущеної вигоди у розмірі неодержаної міською радою плати за оренду земельної ділянки, що виникли внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, які становлять 95 151,06 грн., про що складено відповідний акт.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.01.2017р. № 17 затверджено акт про визначення збитків власнику землі від 29.11.2016, згідно якого сума неодержаного територіальною громадою м. Івано-Франківська доходу визначається збитками в розмірі 95151,06 грн., за період з 29.11.2013 по 29.11.2016р.

При здійсненні розрахунку було взято до уваги інформацію надану ДПІ у м. Івано-Франківську про сплату відповідача 55 432,12 грн. за вказаний період.

Відповідно до п. 2 зазначеного рішення, збитки підлягають відшкодуванню власнику землі, особами що їх заподіяли, не пізніше одного місяця після затвердження виконавчим комітетом міської ради актів Комісії.

Проте, відповідачем не виконано рішення виконавчого комітету та не оплачено заподіяні збитки в сумі 95151,06 грн. до міського бюджету.

З метою врегулювання даного спору у досудовому порядку відповідачу надіслано лист від 19.01.2017 р. №80/01-18/19-в про необхідність добровільного відшкодування завданих збитків, який останнім залишено без розгляду.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого було порушено. З урахуванням положень частини 2 статті 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

З огляду на загальні положення наведених вище норм, для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. При цьому, для стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) також необхідним є встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Приписами статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За статтею 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного Кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренду земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а пунктом "д" статті 156 Земельного кодексу України передбачено відшкодування власникам землі та іншим землекористувачам збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом статті 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 288.1. статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідач, не оформивши відповідно до чинного законодавства користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні йому об'єкти нерухомості, порушив наведені вище положення законодавства.

Використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушене.

Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що розмір збитків при використанні земель без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) земельної ділянки, дорівнює сумі, яка могла б надійти до місцевого бюджету в разі, якщо б зазначений договір був укладений між орендодавцем та орендарем та нараховується на підставі даних нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Суд звертає увагу, що саме на відповідача покладено обов'язок оформити права на землю, зокрема, вчинити дії з виготовлення та погодження технічної документації із землеустрою. Невиконання ж цього обов'язку свідчить про наявність складу правопорушення в діях відповідача, що, як наслідок, зумовлює його відповідальність у вигляді відшкодування шкоди збитків), завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

При цьому судом враховано фактично сплачені суми коштів за оренду земельної ділянки, тому до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатекосервіс" підлягають 95 151,06 грн. збитків, за період з 29.11.2013 по 29.11.2016р.

Щодо тверджень відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності щодо можливості стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди слід зазначити наступне.

Предметом позову у даній справі є не стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 29.11. 2013р. по 29.11. 2016р., яка є періодичним платежем, і щодо якої строки позовної давності можуть буди застосовані до кожного платежу окремо, а відшкодування збитків заподіяних Івано-Франківській міській раді внаслідок незаконного використання земельної ділянки Відповідачем без правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

В даному випадку строк позовної давності слід обраховувати з моменту складання комісією з визначення збитків власнику землі при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради акту визначення збитків власнику землі від 29.11.2016 р. Даний акт затверджений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 12.01.2017р. Тобто виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради факт заподіяння збитків внаслідок користування земельними ділянками встановлено 12.01.2017р. і саме з цього моменту слід обраховувати строк позовної давності.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За наведених обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 92 151,06 грн. збитків у вигляді неодержаного доходу за використання земельних ділянок, за період з 29.11.2013р. по 29.11.2016р., є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст. 49Господарського процесуального кодексу України, слід покласти витрати понесені позивачем в зв'язку з розглядом справи, а саме: 1600,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 33, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Івано-Франківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю " Прикарпатекосервіс" про стягнення збитків в сумі 92151,06 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Прикарпатекосервіс" , вул. Левинського , 3а , м. Івано-Франківськ , 76014, ( ) на користь Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004, ( ) 92 151,06 грн. ( дев'яносто дві тисячі сто п'ятдесят одну гривню 06 коп.) збитків за період з 29.11.2013 р. по 29.11.2016р. та 1600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.11.17

Суддя Гриняк Б.П.