ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р.Справа № 922/2989/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальності "Агро-Технолоджи", м.Київ,
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Братеницьке", с.Братениця Богодухівського району Харківської області,
про стягнення 2860561,76 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 21.07.2017);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 14.07.2017р.);

за участю 31.10.2017 посадової особи - колишнього директора

СТОВ "Братеницьке" - ОСОБА_3;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальності "Агро-Технолоджи", м.Київ, звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Братеницьке", с.Братениця Богодухівського району Харківської області, заборгованості за Договором поставки № 89/17У від 01.03.2017 в загальному розмірі 2860561,76 грн., у тому числі: 2593952,83 грн. основного боргу, 89647,37 грн. інфляційних втрат, 176961,56 грн. суми за прострочення виконання грошових зобов'язань. Позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати по справі.

У відзиві на позовну заяву, який було надано до суду 11.10.2017, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність належних доказів щодо факту здійснення позивачем поставки за договором.

У судовому засіданні, яке було розпочато 11.10.2017, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та на підтвердження здійснення поставки надав копії видаткових накладних та копії товарно-транспортних накладних.

Представник відповідача проти позову заперечував та звернувся до суду з усним клопотанням про витребування у позивача специфікацій, які є невід'ємною частиною договору та мають суттєве значення для вирішення спору по суті, а також просив надати відповідачу можливість ознайомитися з наданими позивачем документами для підготування відповідних письмових пояснень.

Клопотання відповідача були задоволені судом як обґрунтовані та в судовому засіданні було оголошено перерву до 31.10.2017 до 10:50 год.

31.10.2017 представник позивача надав письмові пояснення щодо видаткових накладних та специфікацій, складених на виконання договору поставки.

Представник відповідача надала додаткові письмові пояснення стосовно невідповідності інформації, що міститься в товаротранспортних накладних, та звернулась до суду з клопотанням про зменшення розміру неустойки у разі прийняття рішення по справі щодо задоволення позовних вимог.

Присутня у судовому засіданні ОСОБА_3, яка займала посаду директора СТОВ "Братеницьке" на час спірних правовідносин, надала пояснення щодо виконання умов Договору № 89/17У від 01.03.2017 та підтвердила факт отримання відповідачем товару за цим договором у повному обсязі.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 01.11.2017 до 12:15 год.

Після перерви представники сторін своїх позицій у справі не змінили.

Представник позивача надав письмові пояснення щодо заперечень відповідача проти позову.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд встановив наступне.

01.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Технолоджи" (позивачем) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Братеницьке" (відповідачем) було укладено Договір поставки мінеральних добрив № 89/17У, згідно п. 1.1. якого позивач, як постачальник, зобов'язався передати у встановлений у даному Договорі термін мінеральні добрива у власність відповідача, як покупця, а відповідач зобов'язався прийняти товар та сплатити за нього грошові кошти.

Відповідно до п. 3.1. Договору, поставка товару за даним Договором відбувається окремими партіями на підставі заявки (транспортної інструкції) покупця у термін, який визначається у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 3.3. Договору передбачене право постачальника відвантажити товар покупцю на підставі заявки до отримання 100% передоплати.

Згідно п. 3.5. Договору, датою поставки товару вважається дата приймання товару до перевезення, яку вказано у видатковій накладній. Факт відвантаження підтверджується відповідними печатками та підписами уповноважених осіб на накладних.

Як вказує позивач, постачальник - TOB "Агро-Технолоджи" належним чином здійснив поставку передбаченого сторонами товару на суму 2593952,83 грн.

Зокрема, на виконання Договору № 89/17У поставки мінеральних добрив від 01.03.2017 уповноваженими особами сторін було складено специфікації № 1 від 01.03.2017, № 2 від 10.03.2017, № 3 від 10.03.2017, № 4 від 17.03.2017, № 5 від 28.03.2017, № 6 від 14.04.2017, № 7 від 02.05.2017, № 8 від 05.05.2017, № 9 від 19.05.2017.

Зазначені специфікації підписані уповноваженою особою СТОВ "Братеницьке" ОСОБА_3, яка як директор даного товариства, в силу вимог ст. 62 Господарського кодексу України, мала право діяти без довіреності.

За вказаними специфікаціями окремими партіями було поставлено товар за такими видатковими накладними: № РН-03-03/1 від 03.03.2017, № РН-04-03/1 від 04.03.2017, № РН-11-03/1 від 11.03.2017, № РН-11-03/2 від 11.03.2017, № РН-17-03/1 від 17.03.2017, № РН-20-03/1 від 20.03.2017, № РН-24-03/1 від 24.03.2017, № РН-29-03/1 від 29.03.2017, № РН-14-04/1 від 14.04.2017, № РН-21-04/1 від 21.04.2017, № РН-25-04/1 від 25.04.2017, № РН-26-04/1 від 26.04.2017, № РН-03-05/2 від 03.05.2017, № РН-08-05/1 від 08.05.2017, № РН-12-05/1 від 12.05.2017р. (підписані ОСОБА_3, яка як директор в силу вимог ст. 62 Господарського кодексу України мала право діяти без довіреності, містять печатку товариства), № РН-22-05/1 від 22.05.2017, № РН-22-05/2 від 22.05.2017, № РН-23-05/2 від 23.05.2017, № РН-26-04/1 від 26.04.2017, № РН-16-06/1 від 16.06.2017 (підписані ОСОБА_4 за довіреністю б/н від 22.05.2017, без печатки товариства).

Товар був прийнятий відповідачем без будь-яких претензій щодо його якості та кількості.

Факт отримання товару за вищевказаними накладними в повному обсязі підтверджується посадовою особою - колишнім директором СТОВ "Братеницьке" ОСОБА_3

Заперечуючи проти факту поставки позивачем товару СТОВ "Братеницьке", відповідач посилається на недостовірність Договору поставки мінеральних добрив № 89/17У від 01.03.2017, специфікацій до нього та видаткових накладних, оскільки ОСОБА_3, якою були підписані дані документи з боку покупця, було звільнено з посади директора СТОВ "Братеницьке" 22.05.2017 у звязку з неналежним виконанням обов'язків. Після звільнення ОСОБА_3 вся документація, пов'язана з діяльністю відповідача за період виконання ОСОБА_3 своїх обов'язків, зникла, за фактом чого порушено кримінальне провадження. Крім того, відповідач заперечує проти достовірності інформації, зазначеної у товарно-транспортних накладних.

З цього приводу суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_3 належних повноважень на підписання вищевказаних документів, зокрема, вироку суду у кримінальній справі. Також відсутні докази, які б свідчили про втрату печатки та штампів СТОВ "Братеницьке", їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, наявні у матеріалах справи копії Договору та видаткових накладних, факт підписання яких засвідчений особисто повноважною на той час посадовою особою ОСОБА_3, є належними та допустимими доказами по справі.

Що стосується товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що даний вид документу не є первинним бухгалтерським документом господарської операції з поставки товару, оскільки призначений для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, тобто визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.

Відтак, товарно-транспортні накладні не містять інформації щодо змісту та обсягу господарської операції - поставки товару, одиницю виміру господарської операції, та, на відміну від видаткових накладних, не можуть підтверджувати факт поставки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За приписами ч 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов'язкові реквізити, зокрема, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що факт поставки товару позивачем відповідачу підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними.

Відповідно до п. 4.3. Договору, у разі поставки товару постачальником в порядку, який передбачений п. 3.3. даного Договору, покупець зобов'язаний сплатити грошові кошти на рахунок постачальника протягом 2-х банківських днів з моменту відвантаження товару покупцеві.

Проте, відповідач своїх зобов'язань з оплати товару не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 2593952,83 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У пункті 6.1. Договору сторони узгодили, що у разі поставки товару постачальником у порядку п. 3.3. даного договору та неотримання оплати в порядку, передбаченому п. 4.3. даного договору, покупець зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 2% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, що є платою за користування чужими грошовими коштами (у відповідності до ст. 536 та ч. 2. ст. 625 ЦК України). Відсотки сплачуються за весь період прострочки платежу.

Частиною третьою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.1., 6.2., 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити - кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Згідно п. 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ані видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією.

У статтях 549 та 692 ЦК України відсутні застереження законодавця про їх застосування на зразок "якщо інше не встановлене законом". Тобто, зазначені норми закону не містять виключень щодо їх одночасного застосування.

В силу п. 6.1. Договору, сума за прострочення виконання грошових зобов'язань є процентами за користування чужими грошовими коштами.

Керуючись загальними засадами цивільного законодавства, встановленими ст. 3 ЦК України, а саме справедливістю, добросовісністю та розумністю, на підставі принципу диспозитивності, сторони договору визначили правові наслідки за прострочення виконання грошового зобов'язання лише у вигляді процентів за користування чужими грошовими коштами, без застосування пені.

При цьому, позивач за власною ініціативою знизив розмір плати за користування чужими грошовими коштами (у відповідності до ст. 536 та ч. 2. ст. 625 ЦК України) та обчислив зазначені проценти на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що встановлені п. 6.1. Договору проценти за користування чужими грошовими коштами є пенею, є помилковими.

Верховний Суд України при розгляді справи № 3-37гс13 у своїй постанові від 24.12.2013 дійшов наступного висновку - "згідно з частиною другою статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною третьою статті 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Частиною 3 статті 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником".

Вищий господарський суд України при розгляду справи № 8/5025/1402/12 у своїй постанові від 21.01.2014 виклав наступний висновок - "частиною 3 ст. 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником".

Приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

На підставі викладеного, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 89647,37 грн. інфляційних втрат та 176961,56 грн. процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання законними та обґрунтованими.

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, передбачено право господарського суду, під час прийняття рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлено позовних вимог ані про стягнення штрафу, ані про стягнення пені, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 2860561,76 грн., у тому числі: 2593952,83 грн. основного боргу, 89647,37 грн. інфляційних втрат та 176961,56 грн. процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Технолоджи" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 3, 525, 526, 530, 536, 549, 610, 611, 612, 625, 627, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Братеницьке" (62121, Харківська область, Богодухівський район, с.Братениця; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Технолоджи" (02660, м.Київ, вул.Магнітогорська, 1-І, офіс 1; ) - 2860561,76 грн. (у тому числі: 2593952,83 грн. основного боргу, 89647,37 грн. інфляційних втрат та 176961,56 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання), а також 42908,43 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_5