ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. Справа № 911/2841/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м.Київ

До 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с.Мархалівка

2. Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС», село Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровської області

Про стягнення 2 392,09 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов б/н від 02.06.2016 року

Від відповідача 1: не зявився

Від відповідача 2: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (відповідач1) та Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» (відповідач2) про стягнення 2 392,09 грн.

Провадження у справі №911/2841/17 порушено відповідно до ухвали суду від 25.09.2017 року та призначено справу до розгляду на 10.10.2017 року.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 10.10.2017 року без поважних причин не зявились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

У звязку з чим, ухвалою від 10.10.2017 року розгляд справи відкладався до 26.10.2017 року.

Позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 20 000,00 грн. заборгованості, з відповідача2 108 597,87 грн. заборгованості, 4 135,45 грн. 3%річних, 37 863,35 грн. інфляційних втрат, 12 436,87 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 26.10.2017 року без поважних причин не зявились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

Згідно з п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомленими про судове засідання та те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, пункт 4 частини третьої 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд встановив:

Позивач в позові зазначає, що 01 квітня 2011 року між ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ та Асоціацією фермерів «АГРОКОМПЛЕКС», був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2, відповідно до умов викладених в ньому.

У звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Асоціацією фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року, 16 лютого 2012 року ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення із Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» суми боргу за поставлений товару із врахуванням відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 82 279,35 грн., пені та штрафу за період із 02.10.2011 року по 16.02.2012 року згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року у справі №20/5005/1890/2012, позов ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ задоволено.

Відповідно до Постанови ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області від 15 червня 2012 року відкрито виконавче провадження №37876517 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2012 року у справі №20/5005/1890/2012.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по справі №20/5005/1890/2012 від 17 квітня 2013 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі №20/5005/1890/2012 від 04 травня 2012 року задоволено.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по справі №20/5005/1890/2012 від 17 квітня 2013 року здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення господарського суду, змінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі №20/5005/1890/2012 від 04 травня 2012 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» на її правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС».

У звязку із подальшим невиконанням Асоціацією фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року, 13 березня 2015 року ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення, зокрема, пені, 3%-річних, інфляційних втрат, відсотків за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на суму заборгованості 138 182,42 грн., за період із 27 липня 2013 року по 13 березня 2015 року згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року та на підставі Угоди №15-11/12-119 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24 квітня 2015 року у справі №911/5431/14, позов ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено частково.

Судом встановлено, що грошове зобовязання Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року в частині погашення суми основного боргу за поставлений (проте не оплачений) товар у розмірі 79 268,79 грн. та 58 918,63 грн. суми нарахованої заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці станом на 26 серпня 2014 року) у відповідності до рішення Господарського суду Київської області від 27 жовтня 2014 року у справі №911/4109/14 та згідно договору поставки, не виконано станом на 06 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Тобто, Договору слід застосовувати загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Судом встановлено, що сторонами передбачено в розділі 6 договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року, у зв'язку з тим, що товар буде оплачуватися покупцем не в момент укладення договору, то всі платежі, що передбачені договором, підлягають індексації, а покупець зобов'язується сплатити постачальнику проіндексовані суми відповідних платежів у строки, встановлені договором. Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К1/К2) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, СП - сума платежу за договором, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату здійснення такого платежу за договором, К1 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату укладення договору.

При зверненні Постачальника до суду із позовною заявою про стягнення із Покупця заборгованості за цим Договором, сума заборгованості Покупця перед Постачальником, визначається таким чином: СЗ = (К2/К1) х СПП, де СЗ - сума заборгованості (основного боргу) Покупця перед Постачальником, СПП - сума всіх прострочених Покупцем платежів,

К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату складання позовної заяви Постачальником про стягнення із Покупця заборгованості за цим Договором, К1 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату укладення Договору.

Якщо на якусь дату Національним банком України не встановлений офіційний курс гривні до долару США, то сторони беруть офіційний курс гривні до долару США встановлений НБУ у найближчий до такої дати попередній день.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що умовами договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року, сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні з урахуванням курсу долара США на час укладення договору та на день фактичної оплати товару, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а його умови визначені на розсуд сторін і погодженні ними, що вказує на принцип свободи договору.

Фактично за такою умовою договору сторони визначили особливості формування ціни договору. Так, покупець взяв на себе обов'язок здійснювати оплату вартості товару виходячи з вартості товару на момент підписання договору з урахуванням курсу долару США на день такої оплати.

Як встановлено та підтверджено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року у справі №20/5005/1890/2012, зобовязання належним чином та у повному обсязі Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року щодо оплати вартості отриманого товару було виконано із порушенням строків, передбачених договором.

Судом встановлено, що зобовязання належним чином та у повному обсязі Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року щодо оплати вартості отриманого товару, не виконано й станом на дату винесення рішення.

Станом на 06 жовтня 2017 року заборгованість (індексація ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці) згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року становить 187 516,50 грн.

Натомість, суд зазначає, що оскільки рішенням Господарського суду Київської області від 27 жовтня 2014 року у справі №911/4109/14 було стягнуто 58 918,63 грн. заборгованість (індексація ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці) станом на 26 серпня 2014 року, то позовну вимогу про стягнення заборгованості, котра підлягає задоволенню у даному позові, становить 128 597 (сто двадцять вісім тисяч пятсот девяносто сім) гривень 87 копійок (187 516,50 58 918,63).

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобовязання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Судом встановлено наявність у ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ права вимоги щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3%річних, інфляційних витрат та штрафу згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року за період існування боргу.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити.

Згідно з ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 15 листопада 2012 року між ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено Угоду №15-11/12-119 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ) відступає Новому кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») право вимоги виконання Асоціацією фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» (), зобовязання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), штрафу, пені, 3%-річних, відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних витрат, набутих ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Асоціацією фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» грошового зобовязання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року.

Відповідно до додаткових угод до Угоди №15-11/12-119 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), штрафу, пені, 3%річних, відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних витрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року.

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ було передано Позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання відповідачем2 обумовленого зобов'язання. У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ повідомленням від про зміну кредитора у зобовязані, належним чином повідомило Асоціацію фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» про зазначені вище обставини.

Судом встановлено, що з моменту укладення даної Угоди Новий кредитор наділяється всіма правами Первісного кредитора, що випливають із умов договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року, по відношенню до Боржника щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), штрафу, пені, 3%річних, відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних витрат, у звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року пункт 2.3. Угоди.

Виходячи із викладеного, позивачу передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України та із дотриманням положень статті 514 ЦК України.

Судом встановлено, що як зазначає позивач в позові, відповідачем2 прострочено виконання грошового зобовязання, які виникли на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року на суму 138 187,42 грн. із 14 березня 2015 року.

В ході розгляду спору позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій надав уточнений арифметично правильний розрахунок позовних вимог і просить, зокрема також стягнути 4 135,45 грн. 3%річних за період із 14.03.2015р. по 15.03.2016р на суму 138 187,42 грн., 37 863,35 грн. інфляційних втрат за період із березня по червень 2015 року на суму 138 187,42 грн., 12 436,87 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами за період із 14.03.2015р. по 31.03.2015р на суму 138 187,42 грн. та судові витрати.

Також, позивач в позові зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №15-11/12-119 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, 21 листопада 2014 року між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» (Кредитор) та ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручитель) було укладено Договір поруки №21-11-2014, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Асоціацією фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» () щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору поставки та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується «основний договір»). пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №15-11/12-119 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки:

Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру заборгованості у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Пункт 4.1. - У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обов'язку за основною угодою, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

Статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів статті 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Позивач додатково звернувся до відповідача1 із вимогою вих. №27-3/11 від 27 листопада 2014 року, котра була одержана відповідачем1 29 грудня 2014 року, проте до сьогодні не виконана.

Враховуючи, що мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання за Угодою №15-11/12-119 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15 листопада 2012 року, укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010411/2 від 01 квітня 2011 року, позивач за захистом свого права звернувся до господарського суду з даним позовом.

Таким чином, враховуючи підтвердженість матеріалами справи існування заборгованості протягом наведених в розрахунку позову періодів прострочення, позовні вимоги про стягнення із відповідачів солідарно 20 000,00 грн. заборгованості, із відповідача2 108 597,87 грн. заборгованості, 4 135,45 грн. 3%річних, 37 863,35 грн. інфляційних втрат, 12 436,87 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, обґрунтовані та правомірні.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як передбачено п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, що складаються з 2745,50 грн. судового збору, покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо кожного, зокрема, з солідарної вимоги (300 грн.) по 150 грн. з кожного, решта 2445,50 грн. з відповідача2.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» (51215, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Орлівщина, вул. Куйбишева, 3, код 25521214) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок заборгованості.

3. Стягнути з Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» (51215, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Орлівщина, вул. Куйбишева, 3, код 25521214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 108 597 (сто вісім тисяч пятсот девяносто сім) гривень 87 копійок заборгованості, 4 135 (чотири тисячі сто тридцять пять) гривень 45 копійок 3%річних, 37 863 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 35 копійок інфляційних втрат, 12 436 (дванадцять тисяч чотириста тридцять шість) гривень 87 копійок відсотків за користування чужими грошовими коштами та 2595,50 (дві тисячі пятсот девяносто пять) гривень 50 копійок судових витрат.

4. Стягнути з Асоціації фермерів «АГРОКОМПЛЕКС» (51215, Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Орлівщина, вул. Куйбишева, 3, код 25521214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 150,00 (сто пятдесят) гривень судових витрат.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 10.11.2017 року.