ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р.Справа № 923/507/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Селиверстова М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача не зявився,

від третьої особи ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Насіннєвого фермерського господарства «Руслан»

на рішення господарського суду Херсонської області від 07.09.2017

у справі №923/507/17

за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми «Стройіндустрія»

до Насіннєвого фермерського господарства «Руслан»

за участю третьої особи без самостійних вимог Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк»

про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 224 813, 64 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Представниками сторін в судовому засіданні не було заявлено клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, отже фіксація судового процесу не здійснювалась відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 01.11.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року Приватна виробничо-комерційна фірма «Стройіндустрія» (далі Фірма, позивач) звернулась до господарського суду Херсонської області із позовом до Насіннєвого фермерського господарства «Руслан» (далі Господарство, відповідач), третя особа, без самостійних вимог «Полтава-Банк» (далі Банк, третя особа) про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 224 813,64 грн.

Позов обґрунтований тим, що між позивачем та Банком 24.02.2015 укладено Кредитний договір № 4384 на суму 1 200 000,00 грн.. В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором 24.02.2015 між позивачем та третьою особою було укладено договори застави та іпотеки. У подальшому 26.10.2015 між Банком та Господарством було укладено договір про відступлення права вимоги грошового зобов'язання на суму 1 234 813,64 грн. за кредитним договором № 4384 від 24.02.2015 року, у звязку з чим відповідач 28.10.2015 доручив приватному нотаріусу пред'явити вимогу Фірмі про усунення порушень по борговому зобов'язанню у розмірі 1 234 813,64 грн. На виконання вимоги позивачем внесено на депозитний рахунок приватного нотаріуса всю означену суму коштів. Позивач вважає, що відповідач безпідставно отримав 224 813,64 грн., посилаючись на те, що згідно даних Банку сума боргу Фірми по тілу кредиту складає 1 010 000,00 грн., а всі інші платежі позивач сплачував своєчасно відповідно до графіку (Додаток № 1 до договору).

07.09.2017 позивач надав до суду першої інстанції заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з Господарства на користь Фірми 19 986, 58 грн. безпідставно отриманих коштів.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07.09.2017 (суддя Пригуза П.Д.) позов Фірми задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 19 986,58 грн.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними доказами, які наявні в справі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Господарство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, в ході судового розгляду не доведено обставини, які місцевий суд визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права.

17.10.2017 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Крім цього, відповідач просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

30.10.2017 до апеляційного суду від Банку надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа вважає, що рішення господарського суду ґрунтується на неналежних доказах, а на хибних домислах та безпідставних припущеннях, які не підтверджені у встановленому законом порядку і як наслідок не підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та розглянути дану справу без його участі за наявними матеріалами справи, на підставі ст. 75 ГПК України, адже явка представників сторін судом не визнавалась обов'язковою.

В судовому засіданні 01.11.2017 представник третьої особи надала пояснення, в яких підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд, задовольнити останню.

Представник позивача в судовому засіданні 01.11.2017 надала письмові та усні заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників третьої особи та позивача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2015 року між Банком та Фірмою (Позичальник) було укладено кредитний договір №4384, за умовами якого Банк протягом 5 (пяти) банківських днів з моменту підписання Сторонами цього Договору надає в користування Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної (револьверної) кредитної лінії у сумі (загальний ліміт заборгованості) 1 200 000,00 грн. на умовах, визначених цим Договором. За користування кредитом Позичальник з моменту отримання до повного погашення кредиту сплачує Банку проценти в розмірі 26 (двадцять шість) процентів річних (п. п. 1.1., 2.1. кредитного договору).

Пунктом 4.1. договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з « 23» лютого 2015 року, діє протягом строку дії кредитної лінії і до повного виконання грошових зобовязань за Договором, крім випадків дострокового припинення його дії за згодою Сторін у письмовій формі чи відповідно до закону. У будь-якому разі щодо непогашеної Позичальником заборгованості Договір діє (в тому числі, в частині застосування процентів та пені) до повного погашення заборгованості.

Відповідно до п. 5.1.2. договору при порушенні строків повернення наданого кредиту або неповного повернення суми кредиту, при порушенні строків сплати нарахованих процентів та комісії або при неповній сплаті нарахованих процентів та комісії Позичальник сплачує Банку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також (додатково), за кожний день прострочення платежів, пеню у розмірі, що розраховується, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня та суми боргу.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 24.02.2015 між сторонами було укладено договори застави та іпотеки (а.с. 19-24).

26 жовтня 2015 року між Банком (Первісний кредитор) та Господарством (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги грошового зобов'язання, за умовами якого Первісний кредитор передає Новому кредиторові, а Новий кредитор приймає право вимоги грошового зобов'язання на суму 1 234 813,64 грн. За Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобовязань за Основним договором (Кредитний договір № 4384 від 24.02.2015). Право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту зарахування суми відшкодування (компенсації) за відступлення Права вимоги на умовах, які зазначені у п. 2.1. цього Договору (п. п. 1.1. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору за відступлення права вимоги грошового зобовязання за цим Договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти у розмірі 1 234 813, 64 грн. шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок Первісного кредитора.

На виконання умов договору від 26.10.2015, відповідач сплатив Банку грошові кошти в розмірі 1 234 813, 64 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 1 від 26.10.2015 (а.с. 53).

27.10.2015 Банк листом № 946/150 повідомив позивача, про укладання договору про відступлення права вимоги грошового зобов'язання від 26.10.2015.

28.10.2015 відповідач доручив приватному нотаріусу пред'явити вимогу позивачу про усунення порушень по борговому зобов'язанню у розмірі 1 234 813,64 грн. (а.с. 28-29).

На виконання вимоги відповідача, позивачем внесено на депозитний рахунок приватного нотаріуса всю означену суму коштів, про що не заперечують сторони у справі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що Господарством, предявлено через приватного нотаріуса, як новим кредитором, грошову суму у розмірі 1 234 813, 64 грн. без наявності документів та розрахунків, що підтверджують вказану суму. Оскільки станом на 25.10.2015 року заборгованість позивача як боржника за договором становила 1 214 827,42 грн., отже відповідачем безпідставно було отримано 19 986,58 грн., яку він зобовязаний повернути на користь позивача. Приймаючи рішення суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, проте судова колегія не погоджується з висновками господарського суду з огляду на таке.

Загальні підстави для виникнення зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - це одна із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов'язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися. У разі не дотримання цієї вимоги, настають негативні наслідки. Формою правочину є спосіб вираження волі його сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував відповідачу грошову суму у розмірі 1 234 813, 64 грн. в якості погашення заборгованості за Кредитним договором №4384 від 24.02.2015 року, про що не заперечує позивач та не надав до суду протилежних доказів. У звязку з цим, судова колегія дійшла висновку, що сума коштів в розмірі 19 986,58 грн., яку просить позивач стягнути з відповідача, як безпідставно отриману, є складовою загальної суми 1 234 813,64 грн., які відповідач отримав за наявності достатніх правових підстав та у спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Також, судова колегія зазначає, що оскільки Кредитний договір №4384 від 24.02.2015 року та договір про відступлення права вимоги грошового зобов'язання від 26.10.2015 року, не визнанні судом недійсними, то договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, що було помилково застосовано судом першої інстанції.

Судова колегія дійшла висновку, що позивач не довів і належними доказами не підтвердив факт допущення відповідачем порушення, за яке законом передбачена відповідальність. Отже, позивачем не доведено наявність законних підстав для задоволення його позовних вимог, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Наведене свідчить, що місцевий суд неповністю дослідив фактичні обставини справи та дав неповну оцінку наявним у ній доказам.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що господарським судом не надано належної оцінки всім зазначеним вище обставинам, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду, на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України - скасуванню, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з їх не доведеністю.

Керуючись cm.cm. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Насіннєвого фермерського господарства «Руслан» - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 07.09.2017 скасувати.

3. У задоволенні позову Приватної виробничо-комерційної фірми «Стройіндустрія» - відмовити.

4. Повернути Приватній виробничо-комерційній фірмі «Стройіндустрія» з Державного бюджету України судовий збір в розмірі переплаченої суми 1 772,20 грн.

5. Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3