ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2017 р.Справа № 922/3069/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури, м. Чугуїв в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області
до 1) Зміївської районної державної адміністрації , 2) Фермерського господарства "Альянс", м. Зміїв
про визнання незаконними та скасування розпоряджень
за участю представників сторін та прокурора :

прокуратури - ОСОБА_1 (службове посвідчення № 036688 від 11.12.2015 р.);

позивача не зявився;

1-го відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 01-32/2061 від 01.08.2017 р.);

2-го відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури, м. Чугуїв, Харківська обл. (далі за текстом - прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до 1) Зміївської районної державної адміністрації, м. Зміїв, Харківська обл. (далі за текстом - 1-й відповідач); 2) Фермерського господарства "Альянс", с. Роздольне, Зміївський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - 2-й відповідач), в якій просить суд:

1) визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Зміївської районної державної адміністрації "Про надання дозволу фермерському господарству "Альянс" на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні землі частки (паї) реформованого КСП "Таранівка") для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" № 271 від 26.06.2010 р.;

2) визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Зміївської районної державної адміністрації "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні землі частки (паї) реформованого КСП "Таранівка") фермерському господарству "Альянс" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Таранівської сільської ради" № 120 від 12.04.2013 р.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що зазначені розпорядження суперечать положенням ст. ст. 17, 116, 124 Земельного кодексу України, ст.. 2-5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 1, 51 Закону України «Про охорону земель», Закону України «Про меліорацію».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.10.2017 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

В процесі розгляду справи 1-й відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх. № 32273 від 03.10.2017 р.), в якому позовні вимоги визнає та доводить до відома суду власну правову позицію у спорі по даній справі, зокрема зазначаючи що вищевказані розпорядженні дійсно вимогам діючого законодавства України. При цьому, 1-й відповідач зазначає, що він в порядку, визначеному ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» неодноразово звертався до голови Харківської обласної державної адміністрації з питань скасування останнім зазначених розпоряджень, проте, зазначені розпорядження станом на подання відзиву є не скасованими.

2-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 33653 від 13.10.2017 р.), в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог 2-й відповідач посилається на те, що заявлений позов про скасування рішень органів місцевого самоврядування не може бути задоволено, оскільки такі рішення органу місцевого самоврядування вичерпали свою дію внаслідок виконання, а відтак їх скасування не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право володіння земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Крім того, на думку 2-го відповідача, прокурор при зверненні до суду з позовом по даній справі не обґрунтував необхідності такого звернення в інтересах позивача.

Також 2-й відповідач зазначає, що прокурор при зверненні до суду з позовом по даній справі пропустив встановлений законом строк позовної давності, на застосуванні наслідків спливу якого до спірних правовідносин наполягає 2-й позивач.

Прокурор надав суду письмові пояснення (вх. № 33950 від 17.10.2017 р.) в яких зокрема зазначає, що земельна ділянка, про яку йдеться в спірних розпорядженнях будь-яким особам, в т.ч. 2-му відповідачу, у власність або користування не передавалася.

Позивач надав суду відзив (вх. № 33952 від 17.10.2017 р.), в якому обгрутовує власну правову позицію у спорі по даній справі, та просить суд заявлений прокурором позов задовольнити. Зокрема, на думку позивача, спірні розпорядження голови Зміївської районної державної адміністрації прийняті з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Закону України «Про охорону земель», Закону України «Про меліорацію», тощо.

Прокурор надав суду заперечення на відзив представника відповідача (вх. № 35555 від 30.10.2017 р.) в яких, спростовує доводи, викладені у відзиві 2-го відповідача, та зокрема вказує на те, що вимоги про визнання недійсним рішень органів місцевого самоврядування відповідають вимогам ст. 13 Конституції України, ст. 21, 393 ЦК України, ст. 152 Земельного кодексу України; що прокурором в позові детально обґрунтовано необхідність звернення з ним до суду в межах даної справи; що позовна давність прокурором не пропущена оскільки про наявність відповідних порушень він дізнався в ході проведення досудового розслідування з підстав самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки пл. 235 га, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис № 0000844 від 14.07.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, а саме, після направлення 17.08.2017 р. 2-м відповідачем на адресу прокуратури відповідних документів.

1-й відповідач надав суду письмові пояснення у справі (вх. № 35556 від 30.10.2017 р.) в яких зазначає про неодноразове направлення ним на адресу прокуратури копій спірних розпоряджень голови Зміївської районної державної адміністрації протягом 2012 2017 років.

На судове засідання 30.10.2017 р. прибули представники прокуратури, та 1-го відповідача, які просять суд вимоги, викладені в позовній заяві, задовольнити в повному обсязі.

Позивач та 2-й відповідач на судове засідання 30.10.2017 р. своїх уповноваженого представника не направили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка на судове засідання представників позивача та 2-го відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, прокурор при зверненні до суду з позовом по даній справі обґрунтував необхідність такого звернення наступним.

Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладена функція представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Частиною 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною 2 згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Згідно з частиною другою статті 29 ГПК України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статусу позивача, а в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № Зрн-/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 118 Конституції України передбачено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Згідно з ст. 119 Конституції України місцеві державні адміністрації на відповідній території забезпечують виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади; законність і правопорядок; додержання прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до ст. З Закону України «Про місцеві державні адміністрації» основоположними принципами діяльності місцевих адміністрацій є зокрема принцип законності та відповідальності перед державою за свою діяльність.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцем державні адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постанова v Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законами України, актами Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня.

Відповідно до ч. З ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Як зазначає прокурор, в даному випадку, порушення інтересів держави полягає в недотриманні Зміївською районною державною адміністрацією вищевказаних вимог законодавства, при прийнятті розпоряджень від 26.07.2010 № 271 та від 12.04.2013 № 120, чим підривається авторитет держави в особі місцевих органів виконавчої влади, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території.

Оскільки, держава відповідно до Конституції України відповідає перед людиною за свою діяльність і має своїм головним обов'язком утверджувати та забезпечувати права і свободи людини, тому місцева державна адміністрація зобов'язана відповідально ставитися до виконання своїх обов'язків із забезпечення комплексного соціально-економічного розвитку території та реалізації державної політики у визначених законодавством сферах управління. Остання зобовязання діяти на засадах законності, керуючись у своїй діяльності Конституцією та законами України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України та іншими актами законодавства, а також органів виконавчої влади вищого рівня.

З огляду на викладене, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на припинення незаконної діяльності органу державної виконавчої влади та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, оскільки прийняття незаконних рішень органами державної влади порушує рівновагу у соціально-економічних відносинах та негативно впливає на зміцнення їх авторитету у суспільстві.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до абз. 8 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 №442 ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства, а функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів покладено на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру.

Абзацом 2 п. З зазначеної постанови на Міністерство аграрної політики та продовольства покладено функції із забезпечення формування державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.п. 25 і п. 4 даного Положення Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок, дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Окрім цього, згідно з п.п. 3О п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 від 17.11.2016, Головне управління Держгеокадастру в області здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Однак, як зазначає прокурор, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області до цього часу не вжито заходів щодо усунення порушень вимог вищевказаного законодавства у діяльності Зміївської районної державної адміністрації у звязку з прийняттям оскаржуваного розпорядження.

Розглянувши зазначені доводи, суд вважає що вони можуть бути підставами для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області.

Розглянувши справу по суті суд встановив наступні факти та обставини.

Як свідчать матеріали справи, Розпорядженням голови Зміївської районної державної адміністрації від 26.06.2010р. № 271 Про надання дозволу фермерському господарству Альянс на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП Таранівка) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивачу - Фермерському господарству Альянс надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки площею 236,9115 га. Зобов'язано позивача замовити розробку технічної документації із землеустрою та подати її на розгляд до райдержадміністрації.

У відповідності до положень статті 185 ЗК України, а також на виконання Розпорядження голови Зміївської районної державної адміністрації від 26.06.2010р. № 271, в межах строку, передбаченого частиною 11 статті 151 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Фермерським господарством Альянс було розроблено технічну документацію із землеустрою та подано її на розгляд та затвердження до Зміївської районної державної адміністрації

Розпорядженням голови Зміївської районної державної адміністрації від 12.04.2013 року № 120 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП Таранівка) фермерському господарству Альянс для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Таранівської сільської ради, поданий проект землеустрою - затверджено, надано останньому в тимчасове користування на умовах оренди земельні ділянки загальною площею 235,3906 га, в тому числі 235,3906 га ріллі (не витребувані малопродуктивні землі частки (паї) приватна власність членів реформованого КСП Таранівка), які підлягають консервації шляхом залуження земель на території Таранівської сільської ради за межами населених пунктів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 49 років. Запропоновано Фермерському господарству Альянс у місячний термін з дня прийняття розпорядження звернутися до райдержадміністрації для укладення договору оренди земельних ділянок.

У строки, визначені в Розпорядженні №120 Фермерське господарство Альянс звернулося до Зміївської районної державної адміністрації з пропозицією щодо укладення договору оренди земельних ділянок, але остання його повідомила, що відповідно до статті 206 Земельного кодексу України та Розділу XIII Податкового кодексу України використання землі в Україні є платне. Плата за землю може справлятися у вигляді орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Натомість, оскільки, технічна документація з нормативно - грошової оцінки земельних ділянок, на підставі якої розраховується розмір орендної плати за землі, ще не затверджена, відповідач не може укласти вказаний договір.

В подальшому, в липні 2015 року Фермерське господарство "Альянс", звернувся до господарського суду Харківської області в межах справи № 922/4437/15 з позовною заявою про спонукання Зміївської районної державної адміністрації до укладення договору оренди земельних ділянок (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП "Таранівка", розташованих та території Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, кадастрові номери :01:01:000:0829-:01:000:0835; :01:000:0836 - :01:000:0848; :01:029:0001) та про зобов'язання передати їх за актом-приймання передачі. Позовні вимоги були обґрунтовані невиконанням Зміївською районною державною адміністрацією розпорядження свого голови від 12.04.2013 №120 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП "Таранівка").

Рішенням господарського суду від 20.07.2016 р. по справі № 922/4437/15 в задоволенні позову Фермерського господарства "Альянс" до Зміївської районної державної адміністрації про спонукання до укладення договору оренди земельних ділянок відмовлено.

Як свідчить зазначене судове рішення, підставами для його прийняття стало те, що розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.10.2010 р. № 272 та розпорядження голови районної державної адміністрації від 12.04.2013 р. № 120 були винесені з перевищенням повноважень , оскільки районна державна адміністрація не має повноважень розпоряджатися деградованими, малопродуктивними землями. З урахуванням викладеного, судом зроблено висновок про відсутність підстав для застосування зазначених розпоряджень, та як наслідок, відсутність правових підстав щодо укладання договорів оренди даної категорії земель.

Прокурор при зверненні до суду з позовом по даній справі зазначає, що розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.10.2010 р. № 272 та розпорядження голови районної державної адміністрації від 12.04.2013 р. № 120 суперечать положенням ст. ст. 17, 116, 124 Земельного кодексу України, ст.. 2-5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 1, 51 Закону України «Про охорону земель», Закону України «Про меліорацію», що також було встановлено рішенням господарського суду від 20.07.2016 р. по справі № 922/4437/15, а тому просить суд зазначені розпорядження визнати незаконними та скасувати.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Як вже було зазначено вище, спірним розпорядженням голови районної державної адміністрації від 26.10.2010р. № 272 ФГ Альянс було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки площею 236,9115 га, в т.ч. 236,9115 га ріллі (невитребувані малопродуктивні земельні частки (паї) приватна власність членів реформованого КСП "Таранівка"), які підлягають консервації шляхом залуження земель на території Таранівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При цьому, іншим спірним розпорядженням голови районної державної адміністрації від 12.04.2012р. № 120 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП "Таранівка") для ведення товарного сільськогосподарського виробництва фермерському господарству "Альянс" на території Таранівської сільської ради за межами населених пунктів та надано в тимчасове користування на умовах оренди земельні ділянки загальною площею 235,3906 га, в т.ч. 235,3906 га ріллі (невитребувані малопродуктивні земельні частки (паї) приватна власність членів реформованого КСП "Таранівка"), які підлягають консервації шляхом залуження земель на території Таранівської сільської ради за межами населених пунктів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 49 років.

Відповідно до листа відділу Держземагентства у Зміївському районі від 27.08.2015 р. № 01-15/1503 (який в т.ч. містяться в матеріалах справи № 922/4437/15 та був досліджений судом при прийнятті рішення від 20.07.2016 р.) земельні ділянки площею 438,3676 га ріллі до моменту розробки проекту (шляхом залуження) залишити у власності для подальшого перерозподілу між угіддями (сіножатті та пасовища).

Згідно довідок з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 04.07.2013 року №№01-15/2010, 01-15/2012, 01-15/2016, виданих відділом Держземагентства у Зміївському районі (які в т.ч. містяться в матеріалах справи № 922/4437/15 та були досліджені судом при прийнятті рішення від 20.07.2016 р.), земельні ділянки на які надається дозвіл на розробку технічної документації відносяться до деградованих, малопродуктивних земель, що підлягають консервації шляхом залуження з земельних часток (паїв) членів КСП Таранівка, приватна власність.

Відповідно до Протоколу загальних зборів власників земельних часток (паїв) реформованого КСП «Таранівка» від 17.06.2006 та розпорядження Зміївської райдержадміністрації від 09.08.2006 № 621, яким затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) реформованого КСП «Таранівка», спірні земельні ділянки загальною площею 438,3676 га, між громадянами (членами КСП) не розподілялися (не розпайовувались) та виключені із паювання, як деградовані та малопродуктивні землі, що підлягають консервації шляхом залуження.

Вищевикладене також підтверджується інформацією Зміївської районної державної адміністрації від 19.08.2016 №01-32/2838.

Крім того, згідно з інформацією відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 24.02.2017 №10-20.20-0.2-361/2-17, земельні ділянки загальною площею 235,3906 га, відповідно до державної статистичної звітності (ф.б-ЗЕМ) обліковуються як приватна власність членів реформованого КСП «Таранівка», які підлягають консервації шляхом залуження земель, з послідуючим розподілом між власниками сертифікатів членів КСП «Таранівка».

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)" із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу виключаються деградовані, малопродуктивні, а також техногенне забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації.

Ч. 2 ст. 171 ЗК України до малопродуктивних земель відносяться сільськогосподарські угіддя, ґрунти яких характеризуються негативними природними властивостями, низькою родючістю, а їх господарське використання за призначенням є економічно неефективним.

Згідно з ч.2 ст. 172 ЗК України встановлено, що консервація земель здійснюється шляхом припинення їх господарського використання на визначений термін та залуження або заліснення.

Відповідно до Закону України Про охорону земель консервація земель - припинення господарського використання на визначений термін та залучення або залісення деградованих і малопродуктивних земель, господарське використання яких є екологічно та економічно неефективним. а також техногенне забруднених земельних ділянок, на яких неможливо одержувати екологічно чисту продукцію, а перебування людей на цих земельних ділянках є небезпечним для їх здоров'я.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Відповідно до пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток ( паїв) від 04.02.2004р. №122 нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх оренду.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що статус не витребуваних, нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок, проте, дані земельні ділянки між власниками земельних часток (паїв) реформованого КСП "Таранівка" не розподілялися.

Отже, надання деградованих малопродуктивних земель, які підлягають консервації, для ведення сільськогосподарського виробництва є недоцільним та суперечить ЗК України та Закону України Про охорону земель, про що зазначається в акті перевірки Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 25.03.16 р. № 9 щодо дотримання вимог земельного законодавства районною державною адміністрацією.

Отже, Розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.10.2010р. № 272 ФГ Альянс, яким було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки площею 236,9115 га, в т.ч. 236,9115 га ріллі (невитребувані малопродуктивні земельні частки (паї) приватна власність членів реформованого КСП "Таранівка"), які підлягають консервації шляхом залуження земель на території Таранівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розпорядженням голови районної державної адміністрації від 12.04.2013 р. № 120 про затвердження технічної документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП "Таранівка") для ведення товарного сільськогосподарського виробництва фермерському господарству "Альянс" на території Таранівської сільської ради за межами населених пунктів та надано в тимчасове користування на умовах оренди земельні ділянки загальною площею 235,3906 га, в т.ч. 235,3906 га ріллі (невитребувані малопродуктивні земельні частки (паї) приватна власність членів реформованого КСП "Таранівка"), які підлягають консервації шляхом залуження земель на території Таранівської сільської ради за межами населених пунктів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 49 років та яким запропоновано ФГ "Альянс'' у місячний термін з дня прийняття розпорядження звернутися до райдержадміністрації для укладання договору оренди земельної ділянки та і до використання земельних ділянок тільки після укладання договору оренди та його державної реєстрації були винесені з перевищенням повноважень , оскільки районна державна адміністрація не має повноважень розпоряджатися деградованими, малопродуктивними землями.

Зазначені обставини також були встановлені в рішенні господарського суду від 20.07.2016 р. по справі № 922/4437/15, яке набрало законної сили, та факти встановлені в якому, з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України, мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Таким чином, зазначені розпорядження прийняті з порушенням вимог ст. ст. 17, 116, 124 Земельного кодексу України, ст.. 2-5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 1, 51 Закону України «Про охорону земель», Закону України «Про меліорацію», як про це правомірно зазначив прокурор при зверненні до суду з позовом по даній справі.

Разом з тим, як вже зазначалось, ФГ Альянс заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, позовна давність щодо вимог про визнання недійсним спірних розпоряджень, з урахуванням зазначеної норми Закону, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

За змістом ст. 29 ГПК України, прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач та прокурор, який в судовому процесі також користується правами позивача, повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У позовній заяві прокурор зазначив, що на момент прийняття Зміївською РДА спірних розпоряджень Головне управління Держгеокадастру в області не було уповноважене на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, тому не володіло інформацією щодо переданих Зміївською районною державною адміністрацією в користування земельних ділянок зазначеної категорії.

Однак, суд не погоджується з відповідними доводами прокурора, та зазначає, що останній в процесі виконання покладених на нього функцій не був позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом в визначені законом строк позовної давності, та в разі наявності відповідних обставин звернутися до суду в інтересах іншого державного органу, який станом на час існування спірних правовідносин був наділений повноваженнями на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, або без визначення такого органу.

Прокурор вважає, що перебіг позовної давності щодо відповідних вимог почав свій відлік з 17.08.2017 р., тобто з того часу, коли він дізнався про наявність спірних розпоряджень, що в свою чергу мало лише в ході проведення досудового розслідування з підстав самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки пл. 235 га, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис № 0000844 від 14.07.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, а саме, після направлення 17.08.2017 р. ФГ «Альянс» на адресу прокуратури відповідних документів.

Однак, зазначені доводи прокурора суд також вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, листом від 10.01.2012 року № 01-24/88 на запит прокуратури Зміївського району Зміївською районною державною адміністрацією були надані реєстри розпоряджень голови районної державної адміністрації з питань землеустрою, в тому числі і реєстр за 2010 рік, в якому зазначалось спірне розпорядження від 26.06.2010 року № 271 "Про надання дозволу фермерському господарству "Альянс" на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні землі частки (паї) реформованого КСП "Таранівка") для ведення товарного сільськогосподарського виробництва".

Також, листом від 16.09.2013 року № 01-32/2762 Зміївської районної державної адміністрації на запит прокуратури Зміївського району було надано інформацію щодо відведених протягом 2011-2013 років земель сільськогосподарського призначення у власність та у користування. У вказаній інформації зазначалося розпорядження голови районної державної адміністрації від 12.04.2013 року № 120 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП «Таранівка») фермерському господарству «Альянс» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Таранівської сільської ради».

Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про оскарження зазначених розпоряджень прокурором почав свій відлік з моменту отримання цих листів останнім, оскільки органи прокуратури з моменту їх отримання були обізнані про прийняття оскаржуваних розпорядження від 26.06.2010 року № 271 "Про надання дозволу фермерському господарству "Альянс" на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні землі частки (паї) реформованого КСП "Таранівка") для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" та розпорядження голови районної державної адміністрації від 12.04.2013 року № 120 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (малопродуктивні земельні частки (паї) реформованого КСП «Таранівка») фермерському господарству «Альянс» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Таранівської сільської ради». Як наслідок органи прокуратури могли вчинити відповідні дії щодо оскарження зазначених розпоряджень в судовому порядку в межах строку позовної давності, проте відповідних дій з невідомих причин не вчинили.

Крім того, як свідчать матеріали справи, Прокуратурою Зміївського району Харківської області на адресу Зміївської районної державної адміністрації направлявся лист від 19.07.2012 року щодо здійснення перевірки законності правових актів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади з питань землекористування на території району. У вказаному листі, посилаючись на норми Закону України «Про прокуратуру» (що діяв на той момент), прокуратура Зміївського району Харківської області просила надавати наростаючим підсумком реєстр розпоряджень, виданих головою районної державної адміністрації з земельних питань, щоквартально до 7 числа наступного місяця.

Також, прокуратурою Зміївського району Харківської області на адресу Зміївської районної державної адміністрації направлявся лист від 07.02.2014 року № 04-24-342 вих - 14, в якому зазначалося, що у звязку зі здійснення прокуратурою району конституційних функцій з нагляду за додержанням законів у сфері земельних відносин, районній державній адміністрації необхідно до 01 числа кожного місяця надавати копії прийнятих розпоряджень голови районної державної адміністрації у сфері земельних відносин з документами, які стали підставою для їх видання, копії договорів, укладених районною державною адміністрацією у сфері земельних відносин, про наявність заборгованості за вказаними договорами, а також про розроблені програми, розподіл і цільове використання коштів та виявлення порушень у земельній сфері.

Зазначені свідчить про систематичне виконання органами прокуратури своїх функцій з нагляду за додержанням законів у сфері земельних відносин Зміївською районною державною адміністрацією, та відповідно наявність у прокуратури можливості вжити заходів щодо оскарження спірних розпоряджень, оскільки Зміївською районною державною адміністрацією зазначені вимоги Прокуратури виконувалися регулярно та в повному обсязі, на зазначені листи надавалася відповідна інформація.

Зазначені обставини також свідчать про безпідставний пропуск прокурором при зверненні до суду строку позовної давності щодо оскарження спірних розпоряджень голови Зміївської районної державної адміністрації.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ФГ «Альянс» в процесі розгляду даної справи подано клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Зазначені обставини є підставами для відмови в задоволенні позову прокурора про визнання незаконними та скасування розпоряджень Зміївської районної державної адміністрації.

З урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір у справі покладається на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 29, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_3