ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р.Справа № 922/3127/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до Державного підприємства "ХАРКІВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ АКАДЕМІЧНИЙ ТЕАТР ОПЕРИ ТА БАЛЕТУ ІМЕНІ М.В.ЛИСЕНКА", м. Харків
про поновлення порушеного права шляхом усунення перешкод в користуванні майном
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3, довіреність №7 від 04.01.2017; ОСОБА_1 (особисто);

відповідача - Бунецька Г.Ю., довіреність №08-07/1286 від 28.12.2016; Жуков К.Є., довіреність №01-07/252 від 10.03.2017;

3-я особа - Смірнова О.В., довіреність №65 від 08.06.2017

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державного підприємства "ХАРКІВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ АКАДЕМІЧНИЙ ТЕАТР ОПЕРИ ТА БАЛЕТУ ІМЕНІ М.В.ЛИСЕНКА", в якому просить суд поновити його порушене право на користування - нежитловими приміщеннями загальною площею 43,9 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1, що перебувають на балансі Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери і балету ім. М.В. Лисенка" переданими йому в оренду Фондом державного майна України з метою розміщення їдальні, що не здійснюють продаж товарів підакцизної групи, відповідно до договору оренди № 5681-Н від 04 лютого 2014 року, додаткової угоди № 2 від 17 листопада 2016 року, шляхом усунення перешкод в користуванні, зобов'язавши Державне підприємство "Харківський національний академічний театр опери і балету ім. М.В. Лисенка" відновити електропостачання до орендованого приміщення і припинити будь-які дії, що спрямовані на перешкоджання підприємницькій діяльності позивача в орендованих приміщеннях.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 вересня 2017 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 03 жовтня 2017 року о 12:00 годині.

Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області.

Представник позивача надав до суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових документів (вх. № 32438 від 03.10.2017), яку задоволено судом та надані документи долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 32318 від 03.10.2017), який разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову, зокрема посилаючись на те, що постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, проте позивач не вчинив жодних дій для укладення договору про відшкодування витрат за використану електроенергію на наступний термін. Отже, за відсутності відповідних договірних відносин та можливості контролю кількості використаної позивачем електричної енергії, відповідачем було відключено орендовані позивачем приміщення від електропостачання.

Представник 3-ої особи надав до суду письмові пояснення (вх. № 32433 від 03.10.2017), які разом з доданими до них документами долучено судом до матеріалів справи.

У своїх письмових поясненнях 3-я особа заперечує проти задоволення позову, зокрема посилаючись на те, що саме на позивача відповідно до умов договору оренди покладено обов'язок укладення договору про відшкодування витрат за використану електроенергію, проте відповідного договору не було укладено на новий термін. Крім того, 3-я особа вважає, що обраний позивачем спосіб захисту прав позивача не може бути застосований судом, оскільки позивач не є власником орендованого майна.

В судовому засіданні 03.10.2017 було оголошено перерву до 14:30 год. 11 жовтня 2017 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України, для надання можливості позивачу надати обґрунтовані письмові пояснення стосовно доводів 3-ої особи викладених у письмових поясненнях та надати обґрунтовані письмові пояснення стосовно доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача 10 жовтня 2017 р. надав до суду додаткові письмові пояснення (вх. №33208), які судом долучено до матеріалів справи.

У своїх письмових поясненнях представник позивача заперечує проти доводів відповідача та 3-ї особи, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях наданих до суду, зокрема посилаючись на те, що у разі пролонгації договору оренди, договір на відшкодування витрат, який за своєю правовою природою є похідним від договору оренди також повинен бути пролонгованим. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до приписів ст. 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Представник 3-ої особи 10 жовтня 2017 р. надав до суду письмові пояснення (вх. №33244), які судом долучено до матеріалів справи.

У своїх письмових поясненнях 3-я особа повідомляє, що в Харківському апеляційному господарському суді розглядаються апеляційні скарги на рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2017 у справі № 922/1676/17 про розірвання договору оренди № 5681-Н від 04.02.2014 року, розгляд яких призначено на 12.10.2017 р. 10:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено на 01 листопада 2017 р. о 14:20 год.

31 жовтня 2017 року позивач надав заяву ( вх. №35785), в якій просить суд поновити його порушене право на користування орендованим майном - нежитловими приміщеннями загальною площею 43, 9 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1, що перебувають на балансі Державного підприємства "Харківський національний академічний театр опери і балету ім. М.В. Лисенка" переданими йому, ФО-П ОСОБА_1 в оренду Фондом державного майна України з метою розміщення їдальні, що не здійснюють продаж товарів підакцизної групи, відповідно до Договору оренди № 5681 -Н від 04 лютого 2014 року, Додаткової угоди № 2 від 17 листопада 2016 року до Договору оренди № 5681-Н від 04 лютого 2014 року шляхом усунення перешкод в користуванні орендованим майном, забов'язавши Державне підприємство "Харківський національний академічний театр опери і балету ім. М.В. Лисенка відновити електропостачання до орендованого ним приміщення, визнавши договір № 13 від 01.10.2013 року про відшкодування витрат за використану електричну енергію пролонгованим на строк дії договору оренди до 04 грудня 2019 року і припинити будь-які дії, що спрямовані на перешкоджання його підприємницькій діяльності в орендованих приміщеннях в тому числі і шляхом будь-якого обмеження вільного доступу ОСОБА_1 до них.

Дослідивши вищевказану заяву, судом встановлено, що позивачем доповнено позов новими вимогами немайнового характеру, а саме вимогами про визнання договору № 13 від 01.10.2013 року про відшкодування витрат за використану електричну енергію пролонгованим та припинення дій направлених на обмеження вільного доступу ОСОБА_1 до орендованих приміщень.

Проте, відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

У п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 господарським судам надані роз'яснення, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Крім того, у п. 3.11., 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 господарським судам надані роз'яснення, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

За таких обставин, а також приймаючи до уваги, що у вищезазначеній заяві позивача фактично йдеться про подання іншого позову, суд відмовляє в задоволенні цієї заяви (вх.35785 від 31.10.2017) і приєднує її до матеріалів справи. Однак, відмова в задоволенні цієї заяви не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Представники відповідача надали до суду додаткові письмові пояснення (вх. №35162 від 26.10.2017), які судом долучено до матеріалів справи.

У наданих до суду письмових поясненнях відповідач повідомляє про відсутність між сторонами договірних відносин з відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та зазначає, що неможливість отримання позивачем електричної енергії до орендованих приміщень є наслідком його власних дій, внаслідок ухилення від підписання проекту договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію із відповідачем, а тому з боку відповідача відсутні будь-які перешкоди в користуванні позивачем орендованим майном.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні 01.11.2017 підтримали позов та просили суд його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, а також заперечували проти доводів відповідача та 3-ї особи, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях наданих до суду.

Представники відповідача заперечували проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додатково наданих письмових поясненнях.

Представник 3-ої особи заперечував проти задоволення позову, з підстав викладених у письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

04.02.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (надалі - Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Орендар) було укладено договір оренди №5681-Н (надалі - договір оренди), відповідно до умов якого (з урахуванням Додаткової угоди №1 від 17.11.2016) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально-визначене майно: нежитлові приміщення - кім. № 118, площею 5,0 кв.м., кім. № 119, площею 24,9 кв.м. та частина кім. № 113 (до барної стійки площею 14,0 кв.м.) на третьому поверсі 8-поверхової будівлі в осях 15, 17-У (зона «Б»), інв. №103/001, літ. «А-7», реєстровий номер 38385217.1.ЮЖВЦСД1677 (надалі - Майно), загальною площею 43,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває на балансі Державного підприємства «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В. Лисенка», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість оцінки станом на 16.08.2016 і становить 393 000,00 грн. (п.1.1. Договору оренди).

Відповідно до п. 1.2 договору оренди, майно передається в оренду з метою: розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи за графіком роботи: вівторок-субота з 12:00 до 17:00.

Згідно з п. 1.3 договору оренди, стан майна на момент укладання договору ремонту потребує поточного ремонту, що визначається в акті приймання-передавання згідно довідки Балансоутримувача.

Відповідно до п. 2.1 договору оренди, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна (Додаток № 1).

За актом приймання - передачі орендованого майна від 04.02.2014 вищевказані нежитлові приміщення були передані позивачу.

Відповідно до п. 5.1 договору оренди, орендар зобов`язаний використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору.

Згідно з п. 5.12 договору оренди, орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого Майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг Орендарю, з наданням Орендодавцю копії цих Договорів.

Цей Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців , що діє з 04 лютого 2014 року до 04 січня 2017 року (п.10.1. Договору).

Додатковою угодою №2 від 17.11.2016 до договору оренди, було внесено зміни до п.10.1. договору оренди та викладено його у наступній редакції: "Цей Договір продовжено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, тобто до 04.12.2019р.".

На виконання п. 5.12 договору оренди, позивачем було укладено ряд договорів, зокрема судом встановлено, що 04.02.2014 між Державним підприємством "ХАРКІВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ АКАДЕМІЧНИЙ ТЕАТР ОПЕРИ ТА БАЛЕТУ ІМЕНІ М.В.ЛИСЕНКА" (надалі - Балансоутримувач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Орендар) було укладено договір №4 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна (надалі - Договір №4).

Відповідно до п.1.1. Договору №4 Балансоутримувач забезпечує обслуговування та експлуатацію будівлі, а саме орендованих приміщень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Будівля), а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим договором.

Згідно з п.1.2. Договору №4 Орендар користується наступними нежитловими приміщеннями: кімнатою № 118 - площею 5,0 кв.м., кімнатою № 119 - площею 24,9 кв.м, частиною кімнати №113 (до барної стійки площею 14,0 кв.м.) на третьому поверсі 8-поверхової будівлі в осях 15,17-У (зона "Б"), інв. № 103/001, літ. "А-7", реєстровий номер 38385217.1. ЮЖВЦСД1677, загальною площею 43,9 кв.м. розташованими за адресою: АДРЕСА_1, відповідно Договору оренди № 5681 від 04.02.2014 р.

Орендоване майно використовується з метою розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до п.4.1. Договору №4 за цим договором Орендар сплачує Балансоутримувачу експлуатаційні витрати щодо утримання орендованого майна на підставі розрахунку експлуатаційних витрат (додаток № 1), відповідно до виставлених рахунків.

На підставі розрахунку експлуатаційних витрат Орендар сплачує Балансоутримувачу, зокрема адміністративно - управлінські витрати, витрати на утримання ліфтів, утримання пожежної охорони, вивіз сміття, дезпослуги, придбання матеріалів для прибирання, поточний ремонт, утримання обслуговуючого персоналу.

У п.6.1. Договору №4 сторони домовилися, що цей договір діє з 04 лютого 2014 року до закінчення строку фактичного користування орендованим приміщенням театру за Договором оренди майна. У випадку пролонгації Договору оренди майна, дія цього договору продовжується на той же строк до закінчення терміну фактичного користування орендованим приміщенням театру без підписання додаткової угоди.

Крім того, 04.02.2014 між Державним підприємством "ХАРКІВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ АКАДЕМІЧНИЙ ТЕАТР ОПЕРИ ТА БАЛЕТУ ІМЕНІ М.В.ЛИСЕНКА" (надалі - Балансоутримувач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Орендар) було укладено договір №5 про відшкодування витрат податку на землю (надалі - Договір №5).

Відповідно до п.1.1. Договору №5 Балансоутримувач сплачує податок за землю, а Орендар відшкодовує Балансоутримувачу витрати по сплаті податку за землю.

Згідно з п.1.2. Договору №5 Орендар користується наступними нежитловими приміщеннями: кімнатою № 118 - площею 5,0 кв.м., кімнатою № 119 - площею 24,9 кв.м, частиною кімнати №113 (до барної стійки площею 14,0 кв.м.) на третьому поверсі 8-поверхової будівлі в осях 15,17-У (зона "Б"), інв. № 103/001, літ. "А-7", реєстровий номер 38385217.1. ЮЖВЦСД1677, загальною площею 43,9 кв.м. розташованими за адресою: АДРЕСА_1, відповідно Договору оренди № 5681 від 04.02.2014 р.

Орендоване майно використовується з метою розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Згідно з п.2.2.1. Договору №5 Орендар зобов'язується не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, вносити компенсацію плати за землю на рахунок Балансоутримувача.

Відповідно до п.4.1. Договору №5 Орендар компенсує Балансоутримувачу суму податку за землю пропорційно орендованій площі, відповідно до розрахунку (додаток № 1) на підставі виставлених рахунків.

Також, у п.6.1. вказаного Договору № 5 сторони дійшли згоди, що цей договір діє з 04.02.2014 року на весь час дії договору оренди майна №5681-Н від 04.02.14 р.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами, до укладення договору оренди №5681-Н від 04.02.2014 існували правовідносини на відшкодування витрат за спожиту електроенергію, а саме договір 01.10.2013.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім того, статтею 629 Цивільного кодексу України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, 01.10.2013 між Державним підприємством "ХАРКІВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ АКАДЕМІЧНИЙ ТЕАТР ОПЕРИ ТА БАЛЕТУ ІМЕНІ М.В.ЛИСЕНКА" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Споживач) було укладено договір про відшкодування витрат за спожиту електроенергію (надалі - Договір №13).

Відповідно до п.1 Договору №13 сторони зобов'язуються керуватися чинними "Правилами користування електричною енергією".

Згідно з п.2 Договору №13 Державне підприємство "ХАРКІВСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ АКАДЕМІЧНИЙ ТЕАТР ОПЕРИ ТА БАЛЕТУ ІМЕНІ М.В.ЛИСЕНКА" зобов'язується поставляти Споживачеві електричну енергію, відповідно до установленому йому лімітами електроспоживання, в режимі постачальника електроенергії - АК "Харківобленерго". Споживач зобов'язується прийняти з своєчасно оплатити спожиту електроенергію відповідно до умов цього договору на об'єкті, розташованому за адресою АДРЕСА_1.

У п.11 Договору №13 сторони домовилися, що цей договір укладається на термін до 01.10.2014 та може бути продовжений за згодою Сторін, що оформлюється додатковою угоду до цього договору.

Зазначена умова була визначена на розсуд сторін та узгоджується з принципом свободи договору.

Додатковою угодою №13/1 від 01.10.2014 до Договору №13, сторонами було внесено зміни до п.11. Договору №13 та викладено його у наступній редакції: "Цей договір укладається на термін до 04.01.2017".

В подальшому між сторонами не укладалися письмові додаткові угоди щодо продовження терміну дії вказаного Договору № 13, як це передбачено п.11 Договору № 13, а тому строк дії цього договору сплив 04.01.2017.

Доводи позивача стосовно того, що вказаний договір про відшкодування витрат за спожиту електроенергію має похідний характер від договору оренди є безпідставними, оскільки його було укладено сторонами ще до укладення договору оренди №5681-Н від 04.02.2014, а тому відсутні правові підстави вважати, що Договір № 13 укладений на виконання п.5.12. договору оренди.

Також, судом встановлено, що відповідач листом за вих. №01-07/80 від 26.01.2017 попередив позивача про припинення постачання електроенергії до нежитлових приміщень позивача з 27.01.2017, у зв'язку з закінченням строку дії договору №13.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідачем припинено постачання електроенергії до орендованих позивачем приміщень з 27.01.2017 року.

Такі дії, на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та стали підставою для звернення з даним позовом до суду про усунення перешкод в користуванні орендованим майном шляхом зобов'язання Державне підприємство "Харківський національний академічний театр опери і балету ім. М.В. Лисенка" відновити електропостачання до орендованого приміщення і припинити будь-які дії, що спрямовані на перешкоджання підприємницькій діяльності позивача в орендованих приміщеннях.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За змістом статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З урахуванням положень статті 287 ГК передача в оренду цілісних майнових комплексів, які належать до державного сектора економіки, або є комунальною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у статті 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також, частиною 2 ст. 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Отже, ч.2 ст. 28 вказаного Закону передбачає такий спосіб захисту прав орендаря як усунення перешкод у користуванні орендованим майном.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 2 ст. 275 Господарського кодексу України, відпуск енергії без оформлення договору енергоспостачання не допускається.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці визначаються Законом України "Про електроенергетику", який також регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 названого Закону, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до п. 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Згідно з п. 5.3 Правил при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

Як свідчать матеріали справи у позивача відсутній окремий договір з енергопостачальником на споживання електричної енергії, а також як вищевстановлено, договір про відшкодування витрат за спожиту електроенергію № 13 від 01.10.2013 припинив свою дію на момент відключення відповідачем електроенергії.

Враховуючи вищевикладені обставини та встановлені судом факти щодо відсутності у позивача права користування електричною енергією, суд вважає, що відповідачем не порушено право позивача за захистом якого він звернувся - про усунення перешкод у користуванні орендованим майном шляхом відновлення електропостачання до орендованого приміщення і припинення будь-яких дій, що спрямовані на перешкоджання підприємницькій діяльності позивача в орендованих приміщеннях.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 20, 181 Господарського кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 82-85, ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 06.11.2017 р.

Суддя І.О. Чистякова