ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. Справа № 911/2446/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства Лекхім

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фрам Ко

про стягнення 12908548,97 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 13 від 18.02.2016 року);

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Приватного акціонерного товариства Лекхім до Товариства з обмеженою відповідальністю Фрам Ко про стягнення 12908548,97 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.08.2017 року порушено провадження у справі № 911/2446/17 та призначено справу до розгляду на 28.08.2017 року.

28.08.2017 року представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 28.08.2017 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 14.08.2017 року не виконав, у звязку з чим розгляд справи відкладався до 11.09.2017 року.

11.09.2017 року представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позов, яким останній проти позову заперечує і просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.09.2017 року розгляд справи відкладався до 09.10.2017 року у звязку з необхідністю витребування нових доказів. В судове засідання 11.09.2017 року представник відповідача не зявився.

22.09.2017 року від позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача разом з витребуваними ухвалою суду від 11.09.2017 року документами.

В судовому засіданні 09.10.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання 09.10.2017 року не зявився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.01.2017 року між Приватним акціонерним товариством Лекхім (далі - позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ФРАМ КО (відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки № СР-01/17 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобовязується передавати лікарські засоби та вироби медичного призначення (далі ОСОБА_2) у власність Покупця, а Покупець зобовязується приймати та оплачувати їх, на умовах даного Договору.

Постачальник передає Покупцю ОСОБА_2 в асортименті, кількості та по цінам, які зазначаються у видаткових накладних, які є невідємними частинами даного Договору. Накладні оформлюються на кожну партію ОСОБА_2, що поставляється (п. 1.2 Договору).

Загальна сума Договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних протягом всього терміну дії цього Договору (п. 3.7 Договору).

Покупець здійснює оплату ОСОБА_2 шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений в розділі 11даного Договору, на 55 календарний день з моменту поставки Продукції, що зазначається в видатковій накладній. Дострокова оплата по даному Договору дозволяється (п. 3.8 Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін (п. 9.1 Договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 9.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2017 року (п. 9.2 Договору).

На виконання зобовязань за Договором позивачем протягом лютого - березня 2017 року було поставлено відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін і скріплені їх печатками, які містяться в матеріалах справи.

Однак, відповідач в порушення умов Договору (п. 3.8 Договору), своєчасно та в повному обсязі свої зобовязання з оплати отриманого ОСОБА_2 за спірними видатковими накладними не виконав, розрахувався частково, у звязку з чим, за відповідачем станом на момент розгляду спору рахується заборгованість в сумі 11502071,93 грн.

Відтак, у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань щодо оплати отриманого ОСОБА_2 за Договором в строк передбачений Договором, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути 11502071,93 грн. основного боргу.

В ході розгляду спору відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що додані до позовної заяви видаткові накладні не можуть бути належними доказами поставки ОСОБА_2 за спірним Договором, оскільки не містять усіх необхідних реквізитів первинних документів, що підтверджують дану господарську операцію та вказав на відсутність в доданих до позову документах заявок відповідача на замовлення ОСОБА_2 та товаро-транспортних накладних. У звязку з чим, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Однак, вказане спростовується самим відповідачем, оскільки останній спірну суму боргу за Договором в розмірі 11502071,93 грн. визнав, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками Сторін та скріпленим їх печатками Актом звіряння взаєморозрахунків за період з 01.03.2017 року по 27.03.2017 року на суму 11502071,93 грн., наданим позивачем до суду 22.09.2017 року разом з поясненнями на відзив відповідача, до якого додані товарно-транспортні накладні, підписані повноважними представниками сторін та заявки відповідача на замовлення ОСОБА_2 згідно спірного Договору.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Окрім того, суд погоджується з твердженнями відповідача, викладеними в поданих поясненнях на відзив та зазначає, що відсутність документів на замовлення відповідачем відповідного товару та товарно-транспортних накладних за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 року у справі № 3-77гс15).

Надані позивачем накладні містять достатньо інформації щодо встановлення факту передачі ОСОБА_2 та отримання його уповноваженим представником відповідача, а наведені відповідачем недоліки в оформленні первинних документів не спростовують фактичної поставки ОСОБА_2 та отримання його відповідачем, зважаючи і на те, що сам відповідач у своєму відзиві не спростував факт поставки ОСОБА_2 згідно спірного Договору.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача в сумі 11502071,93 грн., що відповідачем також визнано в Акті звірки взаєморозрахунків, підписаним його уповноваженим представником.

У звязку з простроченням відповідачем строків оплати ОСОБА_2, позивач також заявив у позові вимогу про стягнення з відповідача 910640,76 грн. пені на підставі п. 5.2 Договору, 107600,96 грн. 3% річних та 388235,32 грн. інфляційних порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 29.03.2017 року по 08.08.2017 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку якщо Покупець припустився затримки в оплаті вартості ОСОБА_2, Покупець зобовязується сплатити Постачальнику за вимогою останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нараховується на несплачену суму за кожен день затримки оплати, що діяла в період, за який сплачується пеня. Нарахування пені здійснюється протягом усього часу прострочення грошового зобовязання.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, суд встановив що відповідне нарахування проведено за фактичний період існування заборгованості на фактичні суми заборгованості в розмірі, який не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ, в межами шестимісячного строку нарахування пені, передбаченого п. 6 ст. 232 Господарського кодексу, а відтак вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних, вказані нарахування проведено виходячи із фактичних сум заборгованостей, що існували на відповідні дати, за фактичні періоди прострочення, у звязку з чим, вимоги про стягненні 3 % річних та інфляційних підлягають задоволенню в заявлених розмірах.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ КО (08131, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 114, код 39443405) на користь Приватного акціонерного товариства Лекхім (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 23, код 200291 (одинадцять мільйонів пятсот дві тисячі сімдесят один) грн. 93 коп. основного боргу, 910640 (девятсот десять тисяч шістсот сорок) грн. 76 коп. пені, 107600 (сто сім тисяч шістсот) грн. 96 коп. 3% річних, 388235 (триста вісімдесят вісім тисяч двісті тридцять пять) грн. 32 коп. інфляційних та 198628 (сто девяносто вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.10.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін