РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2017Справа №910/23385/16

Господарський суд міста Києва в складі:
головуючого судді Привалова А.І.
при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/23385/16
за позовом Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил
України)
до публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна"
про стягнення 31 985, 04 грн.

Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Печерський П.М., довіреність № 87 від 11.09.2017р.;
від третьої особи: не з`явився.

обставини справи:

Військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (надалі - відповідач) про стягнення 31 985, 04 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено гарантійні зобов`язання, якими забезпечувалось виконання ТОВ "Росінтек-Україна" зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014 р., укладеного між позивачем та ТОВ "Росінтек-Україна". Оскільки останній не виконав умови вказаного договору, відповідач повинен сплатити Військовій частині 20 000,00 грн. суми гарантії, інфляційну складову боргу у сумі 10 956,00 грн. та 3 % річних у сумі 1 029,04 грн., а всього - 31 985,04 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2016р. порушено провадження у справі № 910/23385/16 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна" (надалі - третя особа).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017р., в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2017р. касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2017р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017р. у справі №910/23385/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно з розпорядженням В.о. керівника апарату суду № 05-23/2427 від 16.08.2017р., призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого справу №910/23385/16 передано на розгляд судді Привалову А.І.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2017р. прийнято справу №910/23385/16 до провадження та розгляд справи призначений на 21.09.2017р.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017р. розгляд справи було відкладено на 19.10.2017р., у зв`язку з клопотанням представника позивача та неподанням витребуваних судом доказів.
28.09.2017р. на адресу суду від позивача надійшли витребувані судом докази.
12.10.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано заперечення на позовну заяву.
Присутній у судовому засіданні 19.10.2017р. представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.
Представники позивача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, наявних у матеріалах справи, у нарадчій кімнаті.
Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2014р. між Військовою частиною НОМЕР_1 (за договором - замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна" (за договором - постачальник) був укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти № 96/14 (далі - договір). Відповідно до цього договору постачальник зобов`язується у 2014 році поставити замовникові товар, зазначений у пункті 1.2 та у специфікації товару (додаток № 1 до договору), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар.
Найменування товару: лот № 2 - авіаційні шини 1300х480 м.1А або еквівалент (далі-товар), код 22.11.1. Шини та камери гумові нові, згідно з державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010. Кількість товару зазначена у специфікації товару (додаток № 1 до договору) (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 14.4 договору, постачальник здійснює постачання товару за цим договором, після отримання від замовника (командира військової частини НОМЕР_1 ) письмового повідомлення про готовість до виконання умов договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі товару.
Пунктом 3.1 договору визначено, що сума цього договору становить 1 313 660, 00 грн.
Розрахунки за товар здійснюються за фактом постачання згідно з чинним законодавством протягом 2014 бюджетного року, за умови проведення платежів Головним управлінням ДКСУ у Вінницький області, після отримання представником замовника наступних документів: рахунку фактури; видаткової накладної; акту прийому поставленого товару; акту прийому, затвердженого командиром Військової частини НОМЕР_1 (п. 4.1 договору).
Пунктом 5.1 договору та специфікацією до договору передбачено, що товар постачається до 01.10.2014р., після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору. Замовник може надавати таке повідомлення на поставку як повного обсягу товару, так і на партію товару.
Згідно з п. 5.4 договору, перехід права власності та ризиків на товар відбувається після розвантаження на склад та передачі його в розпорядження вантажоотримувача замовника. При передачі товару повинні бути оформленні наступні приймально-здавальні документи: видаткова накладна постачальника, яка виписується в чотирьох примірниках; акт прийому (форма № 4, затверджена наказом МОУ від 24.12.10 № 690) в чотирьох примірниках; копія сертифікату якості підприємства-виробника; оригінал або нотаріально завірена копія документа, який підтверджує виготовлення товару підприємством-виробником.
Датою виконання зобов`язань постачальника з постачання товару є дата затвердження замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) акту прийому поставленого товару (форма - додаток № 4 до договору). Зазначений акт затверджується замовником у термін не пізніше ніж п`ять днів від дати отримання військовою частиною НОМЕР_2 документів, які визначено у пункті 4.1 договору (п. 5.5 договору).
Відповідно до пункту 6.2.1 договору замовник має право зменшити обсяги закупівлі товару та загальну суму договору в залежності від реального фінансування видатків на цілі, передбачені специфікацією товару. Замовник у 10 - денний строк з дня отримання інформації про зменшення бюджетних призначень на цілі, передбачені умовами договору, письмово повідомляє постачальника про зменшення обсягу закупівлі товару, у такому випадку сторони вносять відповідні зміни до договору.
Сторонами у п. 11.6 договору передбачено, що постачальником внесено забезпечення виконання умов договору в розмірі 20 000,00 грн. Видом надання забезпечення виконання договору про закупівлю є гарантія (безвідклична, безумовна банківська гарантія, оформлена відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України від 15.12.2014 № 639).
ПАТ "Банк Михайлівський" був наданий Військовій частині НОМЕР_1 гарантійний лист № 24-05-1814 від 25.07.2014р. (Гарантія № 105/07-Г про забезпечення виконання договору про закупівлю).
Відповідно до умов вказаного гарантійного листа, ПАТ "Банк Михайлівський", як гарант, зобов`язується виплатити Військовій частині НОМЕР_1 , як бенефіціару, будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що становить 20 000,00 грн., після одержання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціара, в якій бенефіціар заявляє щодо невиконання або несвоєчасного виконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі та/або порушення якості (комплектності) та/або кількості товару.
Гарант в десятиденний строк з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара (з доданими до неї документами) розглядає та перевіряє її відповідність умовам даної гарантії, та перераховує на рахунок бенефіціара суму, яка визначена в цій гарантії.
Гарант має право відмовити бенефіціарові, якщо вимога або додані до неї документи: не відповідають умовам гарантії; подані гарантові по закінчення строку дії гарантії.
Письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена на поштову адресу гаранта: 01001, м. Київ, провулок Рильський, буд. 10-12/3, разом з копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал (ТОВ "Росінтек-Україна") не виконав свої зобов`язання за договором; карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Зобов`язання гаранта за цією гарантією припиняються у разі: сплати бенефіціару загальної суми цієї гарантії; закінчення строку, на який видана гарантія; відмови бенефіціара від свої прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією; закінчення строку дії договору.
Термін дії банківської гарантії встановлений до 31.01.2015р. включно. При цьому, гарантія цілком і автоматично втрачає свою силу після закінчення строку гарантії. Передача бенефіціаром та/або іншою особою вимоги за гарантією установі зв`язку до закінчення останнього дня строку гарантії не може розцінюватися як своєчасне пред`явлення такої вимоги, якщо така вимога отримана гарантом після закінчення строку гарантії.
Згідно із статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Розділом І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення) визначено, що гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.
04.12.2014р. позивач повідомив відповідача про порушення принципалом (ТОВ "Росінтек-Україна") зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014р. та звернувся до відповідача з листом-вимогою № 350/129/138/3074/пс, в якому просив виплатити належну йому гарантію у сумі 20 000,00 грн. Дана вимога позивача була підписана тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Сідаш В.В.
В додатках до вказаної вимоги зазначено про надання: завіреної копії повідомлення № 350/129/138/1500/пс; завіреної копії доповіді про порушення строків постачання; завіреної копії картки зі зразками підписів; завіреної гарантії забезпечення виконання договору про закупівлю № 105/07-Г.
Відповідач листом за № 24-02-4941 від 19.12.2014р. відмовив бенефіціарові (позивачу) у задоволенні зазначеної вимоги, посилаючись на те, що її було підписано неуповноваженою на те особою, а також не було надано всіх належним чином оформлених документів: 1) картки із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копій документів, посвідчених бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором закупівлі № 96/14 від 29.07.2014р., де повинні міститься відомості про предмет, що відповідає умовам гарантії та строки виконання поставки товарів, що є порушеними.
20.01.2015р. позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою № 350/129/138/137/пс, за підписом командира військової частини НОМЕР_1 Байдак Ю.А. про виплату грошових коштів у сумі 20 000,00 грн., визначених гарантією.
В додатках до даної вимоги зазначено про надання: листа Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи; завіреної копії договору від 29.07.2014р. № 96/14.
У відповідь на вказану вимогу відповідач у своєму листі від 03.02.2015р. № 24-05-1545 зазначив, що бенефіціар не дотримався умов гарантії та не надав банку всіх належним чином оформлених документів, передбачених гарантією, а саме: 1) картку із зразками підпису посадової особи бенефіціара (оригінал), що підписала вимогу, посвідченої нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копії документів, посвідчених бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором.
Крім того, банк зазначив, що відповідно до умов гарантії, остання видана з метою забезпечення виконання принципалом зобов`язань за договором № АШ-1300від 25.07.2014р., а згідно наданих позивачем документів невиконання зобов`язань принципалом здійснено за іншим договором про закупівлю товару за державні кошти - № 96/14 від 29.07.2014р., що також не відповідає умовам гарантії.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися гарантією.
Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії (ст. 566 ЦК України).
Статтею 563 Цивільного кодексу України України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Частиною першою статті 565 Цивільного кодексу України України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.
Водночас, у силу ст. 562 Цивільного кодексу України України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Навпаки, відповідно до ч. 3 ст. 565 ЦК України, якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 639, у п.п. 1, 2 глави 4 розділу ІІ передбачає, що банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, має переконатися в достовірності цієї вимоги. У разі отримання вимоги від бенефіціара банк-гарант (резидент) повинен перевірити справжність підписів на вимозі або в разі отримання повідомлення від іншого банку про виставлення бенефіціаром вимоги - перевірити ключі, підписи, формат SWIFT. Одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.
Таким чином, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 № 3-63гс11).
Отже, з аналізу законодавчо закріплених вимог до гарантії та з умов гарантії слід дійти висновку, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 № 3-63гс11.
Умовами Гарантії від 25.07.2014р. № 24-05-1814 визначено, що Письмова вимога бенефіціара має бути відправлена на адресу гаранта разом з копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал - ТОВ ,,Росінтек-Україна" не виконав свої зобов`язання за договором та карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Крім того, відповідно до п.6.1 Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012р. № 758, передбачено, що для відкриття рахунків клієнти подають до органів Казначейства у двох примірниках картку із зразками підписів та відбитка печатки (додаток 7 до цього Порядку). До картки включаються зразки підписів осіб, яким відповідно до законодавства або установчих документів надано право розпорядження рахунками та підписання платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів. До картки обов`язково включається зразок відбитка печатки (для фізичної особи - підприємця - за наявності).
Відповідно до п.6.3 вказаних Правил, картка із зразками підписів та відбитка печатки засвідчується у нотаріальному порядку або підписами керівника (заступника керівника) та печаткою установи/організації, яка координує діяльність клієнта або якій клієнт підпорядкований, або до складу якої входить.
Тобто, умовами Гарантії та нормами вищенаведеного нормативно-правового акта визначено, що картка із зразками підпису посадової особи бенефіціара надається бенефіціаром гарантові у вигляді оригіналу.
Водночас, в додатках до вимоги № 350/129/138/3074/пс від 04.12.2014р. зазначено про надання завіреної копії картки із зразками підписів, у вимозі № 350/129/138/137/пс від 20.01.2015р. - про надання листа Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи, однак, не оригіналу картки зі зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, який посвідчено нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Отже, картки із зразками підписів, додані позивачем до вимог у копіях, не оформлені відповідно до положень Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, яким визначено порядок оформлення картки із зразками підписів, та не оформлені відповідно до умов Гарантії.
При цьому, посилання позивача на ту обставину, що картка із зразками підпису посадової особи, що підписала вимогу засвідчена належним чином згідно з вимогами п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 та п. 2.9.22 наказу Генерального штабу Збройних Сил України № 200 від 16.09.2013, тобто, на його думку, було виконано всі необхідні написи та реквізити для засвідчення копії картки із зразками підпису, судом відхиляються, оскільки гарантією та чинним законодавством передбачено надання саме оригіналу такої картки, а п.2.9.22 зазначеного позивачем наказу № 200 від 16.09.2013 та п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 регулюють засвідчення копій документів.
Щодо надання визначених гарантією копій засвідчених бенефіціаром відповідних документів, які підтверджують, що принципал не виконав свої зобов`язання за договором, суд зазначає таке.
З вищевказаних вимог позивача, а саме, з додатків до вимог, вбачається, що до вимоги від 04.12.2014р. № 350/129/138/3074пс позивачем було додано, зокрема, завірену копію повідомлення № 350/129/138/1500/пс; завірену копію доповіді про порушення строків постачання; завірену копію картки зі зразками підписів; завірену гарантію забезпечення виконання договору про закупівлю № 105/07-Г, а до вимоги від 20.01.2015р. № 350/129/138/137 - листа Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області щодо підтвердження підпису та печатки уповноваженої особи та завірену копію договору від 29.07.2014р. № 96/14.
Водночас, в зазначених додатках та в матеріалах справи відсутні докази надсилання повідомлення № 350/129/138/1500/пс від 30.07.2014р. про готовність до виконання умов договору на адресу принципала, та, відповідно, отримання його останнім, що є суттєвим для встановлення обставин невиконання зобов`язань за договором з огляду на те, що умовами договору та специфікацією до договору сторони погодили, що товар постачається в термін до 01.10.2014 року, та товар постачається після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі товару.
Додані позивачем до вимоги від 04.12.2014р. № 350/129/138/3074пс завірена копія повідомлення № 350/129/138/1500/пс та завірена копія доповіді про порушення строків постачання не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України, якими можна підтвердити, що строк виконання зобов`язання настав та принципал не виконав свої зобов`язання за договором.
Судом встановлено, що при першому зверненні до ПАТ "Банк Михайлівський" із вимогою № 350/129/138/3074/пс від 04.12.2014р. про сплату гарантії позивач порушив правила, встановлені ст. 563 Цивільного кодексу України, оскільки, направляючи вказану вимогу не додав до неї документів, передбачених гарантією.
Щодо другої вимоги № 350/129/138/137/пс від 20.01.2015 р., направленої позивачем ПАТ "Банк Михайлівський" про сплату гарантії у сумі 20 000,00 грн., суд встановив, що позивач також не надав гаранту жодного документу, що передбачений гарантійним листом для виплати гарантії.
Інші додатки до вимог № 350/129/138/3074пс та № 350/129/138/137/пс, на думку суду, також не підтверджують невиконання Принципалом - ТОВ "Росінтек-Україна" своїх зобов`язань за договором, як того вимагають умови Гарантії.
Так, позивач не надав ані доказів порушення принципалом зобов`язань за договором закупівлі, ані оригіналу картки із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано гаранту документів, надання яких передбачено гарантією, що, в свою чергу свідчить про правомірність відмови відповідача в задоволенні вимог про сплату коштів за гарантією, оскільки таке право гаранта визначене як ст. 565 ЦК України, так і умовами гарантії.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено і документально не підтверджено того факту, що ним було додано до своїх вимог ті документи, які передбачені Гарантійним листом та необхідні для задоволення гарантом вимог бенефіціара, зокрема, оригіналу картки із зразками підписів та документів на підтвердження факту наявності прострочення принципалом зобов`язання за договором закупівлі, зобов`язання у принципала перед бенефіціаром за договором закупівлі відсутнє.
До того ж, суд встановив, що відповідно до умов Гарантії, остання видана з метою забезпечення виконання Принципалом зобов`язань за договором № АШ-1300 від 25.07.2014р., а згідно з наданими позивачем документами невиконання зобов`язань Принципалом здійснено за іншим договором про закупівлю товару за державні кошти - № 96/14 від 29.07.2014р., що не відповідає умовам Гарантії, та є додатковою обставиною необґрунтованості позовних вимог.
Отже, позивачем не надано суду доказів, що спірною Гарантією було забезпечено виконання зобов`язань саме за договором про закупівлю товару за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014р., у зв`язку з невиконанням якого позивач звернувся з позовом у даній справі.
Оскільки позовні вимоги про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції є похідними від основної суми боргу, та судом встановлено безпідставність заявлених вимог в частині основного боргу, похідні вимоги також задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Крім цього, слід зазначити, що рішенням Національного Банку України від № 14/БТ від 23.05.2016 р. ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних банків.
23.05.2016 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 812 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у відповідача.
12.07.2016 р. рішенням Правління Національного банку України № 124-рш було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, в зв`язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 12.07.2016 р. № 1213 "Про початок здійснення процедури ліквідації відповідача, та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію".
Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Відповідно до ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".
Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав, окрім безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч. 2 ст. 46 вказаного Закону України).
Частиною 2 ст. 49 вказаного Закону України визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.
Оскільки у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником, а у період запровадження у банку процедури тимчасової адміністрації чи ліквідації виконання будь-яких розрахунково-касових операцій банком обмежується положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому, на думку суду, це також є додатковою підставою для відмови у стягненні з відповідача гарантійного зобов`язання.
Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.
Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.10.2017р.

Суддя А.І. Привалов