КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. справа№ 911/1198/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Власова Ю.Л.

секретар Ігнатюк Г.В.

за участю

представників:

позивача за первісним позовом - Кулієв М.К.;

відповідача за первісним позовом - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2017 р.

у справі № 911/1198/17 (суддя - Мальована Л.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Про"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

про стягнення 176139,92 грн

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Про"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Про" (далі - позивач за первісним позовом) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення 176139,92 грн заборгованості за договором поставки № СД/62-16 від 10.08.2016 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2017 р. порушено провадження у справі № 911/1198/17.

Окрім цього, 24.05.2017 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" було подано зустрічну позовну заяву з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Про" про визнання недійсним договору поставки № СД/62-16 від 10.08.2016 р., яку було повернуто заявнику без розгляду згідно ухвали від 26.05.2017 р.

Разом з цим, постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 р. зазначену ухвалу від 26.05.2017 р. скасовано, а зустрічний позов передано до Господарського суду Київської області для спільного розгляду з первісним.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.08.2017 р. розгляд справи призначено на 16.08.2017 р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.08.2017 р. у справі № 911/1198/17 позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" подало апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі скаржник, зокрема, звертає увагу колегії суддів на неналежне оформлення товаросупровідних документів по поставці товару, а також відсутність письмових заявок з визначення кількості і асортименту товару та товарно-транспортних накладних.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 р. у складі колегії суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л., порушено апеляційне провадження у справі № 911/1198/17 та призначено її до розгляду на 05.10.2017 р.

Ухвалою від 05.10.2017 р. розгляд справи відкладено до 26.10.2017 р. у зв`язку з неявкою представників відповідача за первісним позовом.

До Київського апеляційного господарського суду 26.10.2017 р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку неможливістю забезпечити явку у судове засідання уповноваженого представника.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до п 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З аналізу вказаних норм убачається, що саме лише посилання на неможливість представника юридичної особи з будь-яких причин бути присутнім у засіданні суду не є перешкодою для розгляду справи по суті у конкретному судовому засіданні, оскільки учасники судового процесу не обмежуються законом у праві направити в судове засідання іншого представника, а також забезпечити присутність в засіданні безпосередньо керівника юридичної особи чи іншої посадової особи підприємства.

Отже, враховуючи відсутність будь-якого документального підтвердження того, що представники відповідача за первісним позовом не можуть бути присутніми у даному засіданні суду, а також те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апелянта щодо відкладення судового засідання.

При цьому, неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Наведене також не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», про що судом і зазначалося вище.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, 10.08.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Про" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (покупець) було укладено договір поставки № СД/62-16, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товари народного вжитку, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Згідно з п. п. 1.2 та 1.3 договору найменування, ціна, кількість, асортимент товару, що поставляється постачальником покупцю по даному договору, визначаються у видаткових накладних, які погоджуються сторонами перед поставкою та є невід'ємною частиною договору. Ціна даного договору визначається на основі загальної вартості товару, переданого постачальником покупцю згідно видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.3 договору покупець зобов'язаний оплатити постачальнику повну ціну кожної поставленої по даному договору окремої партії товару протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Під окремою партією товару по даному договору сторони мають на увазі весь об'єм (кількість) товару, переданого постачальником покупцю по одній окремій видатковій накладній.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що оплата отриманого покупцем по даному договору товару розподіляється постачальником в наступному порядку: у першу чергу покупцем здійснюється оплата товару, отриманого покупцем по першій видатковій накладній, а далі - по кожній наступній видатковій накладній, якщо інше не вказано покупцем у реквізитах платіжного документа.

На виконання умов договору поставки позивач у період з 30.12.2016 р. по 15.02.2017 р. поставив відповідачу товар на загальну суму 176139,92 грн, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, копії яких наявні в матеріалах справи. Разом з цим, відповідач станом на час розгляду позову у суді першої інстанції зазначену заборгованість не сплатив. При цьому, у матеріалах справи наявна копія акту звірки взаємних розрахунків по договору поставки № СД/62-16 за період з 10.08.2016 р. по 28.03.2017 р. на суму 176139,92 грн, підписаного обома сторонами. Тобто, фактично, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" підтвердило наявність вказаної вище заборгованості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вказаних обставин, враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції зроблено обгрунтований висновок стосовно задоволення позовних первісного позову про стягнення суми основного боргу за договором поставки № СД/62-16 у розмірі 176139,92 грн.

При цьому, посилання скаржника на неналежне оформлення товаросупровідних документів по поставці товару та відсутність товарно-транспортних накладних колегією суддів відхиляються, оскільки зазначені документи долучалися Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Про" до матеріалів справи, а їхнє оформлення відбувалося відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також, стосовно вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" по зустрічній позовні заяві слід зазначити наступне.

Як на підставу визнання недійсним оспорюваного правочину, скаржник посилається на відсутність у спірному договорі істотних умов, а саме предмета, кількості, якості та ціни товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Зі змісту п. 1.2 спірного договору поставки убачається, що сторони погодили найменування, ціну, кількість, асортимент товару, що поставляється постачальником покупцю по даному договору, шляхом зазначення про це у видаткових накладних, що погоджуються сторонами перед поставкою та є невід'ємною частиною договору.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Про» передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» прийнято товар у кількості та за ціною, що визначені у вищенаведених накладних.

При цьому, оскільки спірний договір та первинні документи, що посвідчують виконання такого договору, містять, зокрема, відомості щодо предмету купівлі-продажу - найменування товару, його кількості та ціни, місцевим господарським судом зроблено обгрунтований висновок стосовно безпідставності посилань скаржника на недійсність договору поставки у зв`язку з відсутністю у ньому істотних умов.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у даній справі та відмови у задоволенні первісного позову, а відтак, і скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2017 р.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2017 р. у справі № 911/1198/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1198/17 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

Ю.Л. Власов