ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2017 р. Справа №917/1601/17

За позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39801

2. ОСОБА_2, вул.Доватора, буд.29, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50089

до 1. Приватного підприємства "РГК", вул.Горького, буд.151, м.Горішні Плавні, Полтавська область, 39800

2. ОСОБА_3, АДРЕСА_3

3. ОСОБА_4, АДРЕСА_2, 39600

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

Від позивача1: Урін Ф.О. адвокат свідоцтво №690 від 25.09.2009р.

Від позивача 2: Урін Ф.О. адвокат свідоцтво №690 від 25.09.2009р.

Від відповідача 1: Пузь Ю.А. дов б/н від 04.09.2017р.

Від відповідача 2: ОСОБА_7 дов. №4211 від 09.08.2017р.

Від відповідача 3: представник не з"явився

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про виключення зі складу учасників ПП «РГК» () ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2).

Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не внесли до статутного фонду ПП "РГК" свої частки.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позову не заперечує.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що відповідно до Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24 жовтня 2008 року № 13 виключення учасника з ТОВ чи ТДВ відповідно до статті 59 Закону про господарські товариства належить до компетенції зборів ТОВ (ТДВ), а не суду.

Відповідач 3 явку представника у засідання не забезпечив. Ухвали суду, які направлялися в на адресу відповідача, вказану у позові та підтверджується відомостями, що містяться на веб-сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, не повернулися до суду.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України N18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо), то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, суд вважає, що ним вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача у справі про дату, час та місце розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Відповідно до Статуту Приватного підприємства "РГК" (затвердженого загальними зборами учасників Приватного підприємства "РГК", протокол № 1 від 29.10.2010 року, зареєстрований Виконкомом Комсомольської міської ради Полтавської області 15.11.2010 року номер державної реєстрації 0000910 Приватне підприємства "РГК" (далі - ПП "РГК") створене на кошти громадян України. Учасниками підприємствами являються чотири фізичні особи, а саме:

ОСОБА_3 - частку в 9750,00 грн., що складає 32,5% у статутному фонді;

ОСОБА_4 - частку в 9750,00 грн., що складає 32,5% у статутному фонді;

ОСОБА_8 - частку в 5250,00 грн., що складає 17,5% у статутному фонді;

ОСОБА_2 - частку в 5250,00 грн., що складає 17,5% у статутному фонді.

Пунктом 5.1. Статуту визначено, що внеском учасників в майно ПП "РГК" можуть бути грошові кошти, цінні папери, а також будівлі, споруди, устаткування, право користування землею, а також інше майно на розсуд учасників підприємства, а також майнові права, в тому силі інтелектуальна власність.

За результатами проведеної ревізії фінансово - господарської діяльності ПП "РГК" з питання формування статутного фонду за період з 15.11.2010 року по 01.08.2017 року по наданим документам ПП "РГК" встановлено що учасниками сплачено частки в загальній сумі 10500,00 грн., в т.ч.:

- ОСОБА_2 по прибутковому касовому ордеру №5 від 16.03.2011 року в сумі 5250,00 грн. з призначенням платежу «внески до статутного фонду», кореспондуючий рахунок 46;

- ОСОБА_8 по прибутковому касовому ордеру №5 від 16.03.2011 року в сумі 5250,00 грн. з призначенням платежу «внески до статутного фонду», кореспондуючий рахунок 46.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до даних бухгалтерського обліку ПП «РГК» не сплачували вартості своїх часток у статутному фонді ПП "РГК".

Позивачами обгрунтовані позовні вимоги тим, що ПП «РГК» є приватним корпоративним підприємством, та за своєю організаційно-правовою формою є! господарським товариством.

Питання щодо строку сплати статутного капіталу (внесення вкладів до статутного капіталу) учасниками Товариства - до закінчення першого року з дня державної реєстрації Товариства (абзац перший частини третьої статті 144 ЦК України, частина перша статті 52 Закону). Цей строк надається для поступового виконання кожним учасником свого корпоративного обов'язку перед Товариством щодо формування статутного капіталу (вносити свої вклади у розмірі, порядку та коштами (засобами), що передбачені установчими документами) (пункти 1,2 частини першої статті 117 ЦК України, абзац третій частини третьої статті 88 ГК України, пункт "б" статті 11 Закону).

Отже протягом першого року з дня державної реєстрації Товариства його учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі, незалежно від факту повного чи часткового внесення (сплати) вкладів.

Після спливу одного року учасники мають кількість голосів виключно пропорційну розміру їх фактично внесених часток. Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свої частки не внесли у повному розмірі, то кількість їх голосів дорівнює 0%.

22 вересня 2017 р. відбулись загальні збори учасників ПП «РГК», на яких прийнято рішення про виключення із складу учасників ПП «РГК» ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зменшення статутного фонду та перерозподіл часток у статутному фонді ПП «РГК». Однак виконати зазначені рішення загальних зборів учасників ПП «РГК» не представляється можливим, у зв'язку із чим права позивачів підлягають захисту в судовому порядку.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Вищий господарський суд України у своїй практиці виходить з того, що якщо статутний фонд приватного підприємства розділений на частки, в цьому випадку приватне підприємство є господарським товариством.

Вказана позиція не заперечується також представником позивачів.

Як визначено ст. 97 Цивільного кодексу України, управління товариством здійснюють його органи.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Також, ст. 145 Цивільного кодексу України передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про господарські товариства" учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере. Виключення учасника з товариства призводить до наслідків, передбачених статтями 54 і 55 цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 144 ЦКУ, частиною другою статті 52 Закону про господарські товариства загальні збори учасників Товариства приймають одне з таких рішень:

- про виключення із його складу тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі;

- про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі;

- про ліквідацію Товариства».

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спрів" (№13 від 24.10.2008р.) визначено, що виключення учасника з ТОВ чи ТДВ відповідно до статті 59 Закону про господарські товариства належить до компетенції зборів ТОВ (ТДВ), а не суду.

Крім того, відповідно до пункту 4.24. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016 під час вирішення спорів, пов'язаних з виключенням учасників з господарських товариств, господарським судам слід враховувати, що прийняття рішення про виключення учасника з господарського товариства законом віднесено до компетенції загальних зборів учасників цих товариств, а не суду. Виключення учасника з товариства судом є втручанням у господарську діяльність товариства, а тому суд не має права брати на себе функції органів управління товариством; суд перевіряє обґрунтованість та законність прийняття рішення про виключення учасника у разі подання ним позову про визнання такого рішення недійсним.

В судовому засіданні представник позивачів не надав суду доказів повідомлення учасників Приватного підприємства "РГК" ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про проведення 22 вересня 2017 року загальних зборів учасників.

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищевикладене, керуючись ст. 140 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 50, 51, 53, 64 Закону України „Про господарські товариства", ст. 116, 140 Цивільного кодексу України, ст. 167 Господарського кодексу України, господарський суд відмовляє ОСОБА_8 та ОСОБА_2 у задоволенні позову до Приватного підприємства "РГК", ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судом покладаються на позивача у зв'язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Повне рішення складено 06.11.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.