ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"03" листопада 2017 р.924/1009/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали

за позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агродім-4", м. Красилів

про стягнення 234515770,89 грн. заборгованості за кредитним договором №31-2012 від 28.02.2012р.

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017р. на адресу суду надійшла позовна заява про стягнення 234515770,89 грн. заборгованості за кредитним договором №31-2012 від 28.02.2012р.

Статтею 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено розміри ставок судового збору, зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивачем, в порушення вимог п. 3 ст. 57 ГПК України та вищенаведених положень Закону України "Про судовий збір", не додано до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Натомість, подано заяву про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення по справі, посилаючись на неплатоспроможність та скрутний фінансовий стан.

Зокрема, звертає увагу на ту обставину, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку до 01.09.2015р. відносилась до пільгових категорій та була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", однак положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015р. уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позбавлені пільг на оплату судового збору. Також, вказано про внесення на розгляд Верховної Ради України законопроекту "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", положення якого передбачають повернення пільг у частині звільнення від сплати судового збору уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Згідно ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Судом наголошується на тому, що положення статті 8 Закону України "Про судовий збір" дають право суду відстрочити сплату судового збору лише за наявності виключних обставин, з урахуванням того, що до прийняття судом рішення по справі заявник матиме фінансову можливість сплатити судовий збір.

Відтак, обов'язковою умовою для відстрочення сплати судового збору є наявність обґрунтованих обставин, що свідчать про неможливість сплати судового збору. При цьому, обов'язок по доведенню наявності таких обставин покладається на заявника. Пунктом 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015р. №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" роз'яснено, що за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади).

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є обєктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є субєктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Відповідно до ст. 4 вказаного закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Таким чином, виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, є завданням Фонду гарантування вкладів, у зв'язку з чим посилання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" та на скрутне фінансове становище банку не може бути підставою для відстрочення сплати судового збору (аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 13.02.2017р. у справі №905/1949/15, від 10.08.2016р. у справі №910/20879/15, від 30.08.2016р. у справі № 910/28405/14).

Крім того, позивачем не було надано суду як доказів того, що у нього на момент подання позову відсутні кошти для сплати судового збору, так і доказів, які би свідчили про вжиття позивачем усіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору, та які би підтверджували можливість сплати судового збору протягом визначеного законом строку розгляду позову до прийняття рішення у справі (при цьому враховано позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України від 23.09.2016р. у справі №911/2086/15).

Щодо посилань позивача на ухвали судів, якими відстрочувалася сплата судового збору, відмічається, що дані процесуальні судові документи не носять преюдиційного характеру, а питання відстрочення судового збору вирішується в кожному конкретному випадку з врахуванням положень, викладених вище.

До того ж, відповідно до ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Отже, відсутність коштів, необхідних для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для такої несплати. Враховуючи даний принцип, а також положення ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484 VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору"), господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення та/або розстрочення (відстрочення) від сплати судового збору.

Також судом зауважується, що у cправі "Креуз проти Польщі" (п. 53, "Case of Kreuz v. Poland", рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р., надалі - Рішення) суд постановив, що "Право на суд", закріплене п.1 ст.6 Конвенції, не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Зокрема, такими обмеженнями є сплата судового збору при зверненні особи до суду. В пункті 60 Рішення Європейський суд з прав людини постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, оскільки позивачем не надано належних доказів, що підтверджували би наявність передбачених ст. 8 Закону України "Про судовий збір" виняткових обставин, які могли би слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору, не підлягає задоволенню заява позивача про відстрочення сплати судового збору. При цьому, судом також враховано правові позиції Вищого господарського суду України щодо застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" (зокрема, викладені в ухвалах Вищого господарського суду України від 28.10.2014р. у справі №910/9244/13, від 29.09.2014р. у справі №904/2275/14, від 14.11.2014р. у справі №916/2254/14, від 03.11.2014р. у справі №916/613/14, від 04.11.2014р. у справі №916/698/14, від 01.12.2014р. у справі №5011-47/11944-2012, від 18.12.2014р. у справі №914/1018/14, від 15.12.2014р. у справі №910/20003/13, від 16.09.2015р. у справі № 14/312, від 19.08.2015р. у справі №910/2597/14, від 07.12.2015р. у справі №905/1884/15, від 09.02.2016р. у справі №910/26941/15).

Згідно з п. 4 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, зокрема, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Подання позивачем позову без надання доказів сплати судового збору, є підставою для повернення позовної заяви без розгляду. Водночас, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень. Суд відмічає, що ухвалою від 02.10.2017р. вказана позовна заява була повернута з тих самих підстав.

Керуючись п. 4 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Додаток: позовна заява і додані до неї документи на 60 аркушах.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 до справи,

2 позивачу (02096, м. Київ, Харківське шосе, 49),

3 відповідачу (31000, м. Красилів, вул. Будівельна, 17).