ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 листопада 2017 року Справа № 922/651/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівМачульського Г.М. (доповідач), Дроботової Т.Б., Кравчука Г.А.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду
від06.06.2017
у справі№922/651/17
Господарського судуХарківської області
за позовомКерівника Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області
до1. Харківської міської ради 2. Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок"
провизнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Касаційна скарга Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" не може бути прийнята до розгляду з таких підстав.

Згідно частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлені вимоги до форми і змісту касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

До касаційної скарги доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі не додано.

Відповідно до п.3 частини першої ст.1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі, отже вказана обставина є підставою для повернення касаційної скарги.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1113 цього кодексу касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, до неї не додано доказів сплати судового збору, проте Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" просить звільнити від сплати судового збору у зв'язку з тим, що є непідприємницькою юридичною особою та не отримує поточного прибутку від підприємницької діяльності, а тому немає фінансової можливості сплатити встановлений законом розмір судового збору.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення п. 1 ст. 6 Конвенції гарантують кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в Господарського процесуального кодексу України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву (в т.ч. касаційну скаргу) заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі", no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Таким чином, враховуючи, що скаржником до матеріалів касаційної скарги не було додано доказів сплати судового збору, а клопотання про відстрочку сплати судового збору є таким, що задоволенню не підлягає, колегія повертає касаційну скаргу без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

В своїй касаційній скарзі Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2017.

У зв'язку із не однаковим застосуванням судами положень Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення однакового застосування норм права та відповідно до положень статті 36 частини другої п.п.2, 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2011 року №11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України" роз'яснив, що у разі подання касаційної скарги на процесуальний документ, який не приймався та відсутній в матеріалах справи, то відповідні обставини виключають перегляд судових рішень у касаційному порядку.

Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 05.05.2011 у справі "Редакція газети "Правоє дєло" та Штекель проти України" загальний підхід національних судів у відповідних справах може бути застосований судами.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказане рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційний господарський суд такої постанови, про яку зазначено у касаційній скарзі, не приймав, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості переглянути процесуальний документ, який у справі не приймався. При цьому, суд касаційної інстанції не вправі переглядати у касаційному порядку судові рішення, які не оскаржувались.

Виходячи з викладеного, оскільки касаційна скарга подана на процесуальний документ суду, який у справі не приймався, підстави для її прийняття відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись п.п.3, 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Відмовити Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі Господарського суду Харківської області №922/651/17, повернути особі, що її подала.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Т.Б. Дроботова

Г.А. Кравчук