ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р. Справа № 926/2119/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

секретарі судового засідання: Фака С.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Жентол», вих. № 19/09/19-09 від 19.09.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4528/17 від 27.09.2017р.),

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року

у справі № 926/2119/17 (суддя Миронюк С.О.),

порушеній за позовом Заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі:

позивача: Чернівецької обласної ради, м. Чернівці,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Жентол», с. Берегомет, Кіцманського району, Чернівецької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Обласне комунальне підприємство «Центр комунального майна», м. Чернівці,

про стягнення заборгованості в сумі 18913,82 грн. за договором оренди № 1/12 від 01.01.2012 р. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від прокуратури: прокурор Рогожнікова Н.Б. (посвідчення № 011146 від 24.10.2012 р.);

від апелянта/відповідача: ОСОБА_2 (п/к на підставі довіреності б/н від 15.08.2016р.);

від позивача: ОСОБА_3 (п/к на підставі довіреності № 01.11/11-249 від 31.03.2017 р.), від третьої особи: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28, 29 ГПК України представникам розясненні та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представників сторін повідомлено, що в судовому засіданні проводиться технічна фіксація судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2017 р., справу № 926/2119/17 Господарського суду Чернівецької області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жентол», вих. № 19/09/19-09 від 19.09.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4528/17 від 27.09.2017р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 18.10.2017 року, про що сторони, прокурор та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи)(том ІІ, а. с. 5, 6, 7, 8).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 01.11.2017 р., про що сторони, прокурор та третя особа були належним чином повідомлені у порядку та у спосіб передбачений Інструкцією з діловодства в господарських судах України (том ІІ, а. с. 35-36/зворот) та представники сторін і прокуратури, особисто, під розписку (том ІІ, а. с. 30).

В судове засідання представник апелянта/відповідача прибув, надав усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги підтримав, навів свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході розгляду даної справи, просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2017 р. по справі № 926/2119/17 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник прокуратури в судове засідання прибув, через поштове відділення звязку, подав Заперечення на апеляційну скаргу № 05-1347-17 від 13.10.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/7137/17 від 23.10.2017 р.), надав пояснення по суті апеляційної скарги, навів свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході розгляду даної справи, просить апеляційну скаргу ТзОВ «Жентол» на рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2017 р. залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

Від позивача в судове засідання представник прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, просить в задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Жентол» відмовити та залишити рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2017 р. в справі № 926/2119/17 без змін.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача представник в судове засідання - не прибув, на виконання вимог ухвали суду, на електронну адресу суду, надіслав відзив на апеляційну скаргу б/н від 31.10.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/7376/17 від 01.11.2017 р.), просить в задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Жентол» відмовити та залишити рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2017 р. в справі № 926/2119/17 без змін, також просить справу розглянути у відсутності представника третьої особи, та додатково зазначає, що з відзивом позивача на апеляційну скаргу ознайомленні та підтримують в повному обсязі. Крім того, третьою особою через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду подано оригінальний примірник відзиву на апеляційну скаргу № 153 від 26.10.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/7388/17 від 01.11.2017 р.), просить в задоволенні апеляційної скарги ТзОВ «Жентол» відмовити та залишити рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2017 р. в справі № 926/2119/17 без змін, до відзиву долучив копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жентол», вих. № 19/09/19-09 від 19.09.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4528/17 від 27.09.2017р.), до провадження та в судовому засіданні 18.10.2017 р. розгляд справи було відкладено на 01.11.2017 р., про що сторони, прокурор та третя особа були належним чином повідомлені (том ІІ, а. с. 35-36/зворот).

Однак, уповноважений представник третьої особи в судове засідання не прибув, зазначивши у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 31.10.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/7376/17 від 01.11.2017 р.), справу розглянути у відсутності представника третьої особи, та додатково зазначивши, що з відзивом позивача на апеляційну скаргу ознайомленні та підтримують в повному обсязі.

Крім того, слід зазначити, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість одного з представників сторін бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за наявними в матеріалах справи документами, так як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах ОСОБА_2 та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Крім того, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 р. участь уповноважених представників сторін обовязковою не визнавалась.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи № 926/2119/17 та прийшла до висновку, розглядати справу без участі представника третьої особи, розглядати дану справу за наявними у справі та зібраними судом першої інстанції доказами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення місцевого суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2017 року у справі № 926/2119/17 (суддя Миронюк С.О.), позов задоволено, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Жентол» (59332, Чернівецька область, Кіцманський район, с. Берегомет, вул. Молодіжна, 34, корпус Б, ) на користь Чернівецької обласної ради обласний бюджет, код 37836095, р/р 0001 в ГУДКСУ Чернівецької області МФО 856135, борг в розмірі 18913,82 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Жентол» (59332, Чернівецька область, Кіцманський район, с. Берегомет, вул. Молодіжна, 34, корпус Б, ) на користь прокуратури Чернівецької області (одержувач: Прокуратура Чернівецької області; код ЄДРПУО: 02910120; р/рахунок: 4946; ОСОБА_2: ДКСУ м. Київ; МФО: 820172; класифікація видатків бюджету 2800) судовий збір в сумі 1600,00 грн. (пункти 1-3 резолютивної частини судового рішення). Пунктом четвертим резолютивної частини вирішено повернути на користь прокуратури Чернівецької області (одержувач: Прокуратура Чернівецької області; код ЄДРПУО: 02910120; р/рахунок: 4946; ОСОБА_2: ДКСУ м. Київ; МФО: 820172; класифікація видатків бюджету 2800) судовий збір у розмірі 1144,30 грн., зайво сплачений за платіжним дорученням № 616 від 09 червня 2017 року (том І, а. с. 188, 189-191).

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду апелянт/відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Жентол») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том ІІ, а. с. 9-13), просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2017 р. по справі № 926/2119/17 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову (п. 2 прохальної частини апеляційної скарги).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального права при недотримання норм процесуального права, оскільки судом неповно зясовано усі фактичні обставин справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Так, апелянт/відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову послався тільки на те, що 01.01.2012 р. між Чернівецькою обласною радою як орендодавцем та приватним підприємством «ЖенНафта», як орендарем (в подальшому правонаступник ТОВ «Жентол») був укладений договір оренди №1/12, згідно якого за актом приймання-передачі від 03.01.2012 р. було передано в оренду спірне нерухоме майно, яке після закінчення договору оренди відповідачем у встановленому законом порядку не повернуто позивачу. Однак, з таким висновком суду першої інстанції апелянт не погоджується, оскільки спірне нерухоме майно не існує, так як з дозволу орендодавця (позивача) в ході реконструкції повністю знесено і ніяк не може перебувати у користуванні відповідача, та тим більше звільненим, так як воно перестало існувати в природі.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідив докази, які надані на підтвердження обставин знесення орендованого приміщення операторної АЗС, а саме рішення Чернівецької обласної ради, дозвіл на виконання будівельних робіт від 23.10.2012 р. та Висновок № ED-6604-1-661.17 експертного будівельно-технічного дослідження, складеним судовим експертом ОСОБА_4 30.01.2017 року, які додані до відзиву на позовну заяву від 29.06.2017 р., оскільки згідно вказаного висновку будівельно-технічного дослідження однозначно вбачається, що орендоване приміщення фактично відсутнє.

Крім цього, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення та проведення судової будівельно-технічної експертизи та у зупиненні провадження у справі від 21.08.2017 р., оскільки при проведенні вказаної експертизи однозначно можна б було підтвердити чи спростувати обставини фактичного існування приміщення операторної АЗС літ. Д.

Також суд першої інстанції, на думку скаржника, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про огляд та дослідження доказів у місці їх знаходження від 21.08.2017 р., так як на думку останнього, у разі задоволення вказаного клопотання дало б можливість суду переконатись в тому, що вказане орендоване майно не існує і не може продовжувати перебувати у користуванні товариства, як об'єкт оренди.

Апелянт також покликається на ту обставину, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в рішенні господарського суду Чернівецької області від 11.01.2017 р. в справі № 926/3701/16, яким зобов'язано ТОВ «Жентол» звільнити орендовану будівлю літ.»Д», площею 29,8 кв.м., яка знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Енергетична,2 та передати балансоутримувачу - ОКП «Центр комунального майна» зазначено, що правових підстав для припинення провадження у звязку з відсутністю предмета спору в даній справі немає, оскільки відповідач не обґрунтував та не підтвердив належними та допустимими доказами і фактичними обставинами свої доводи, які б мали значення для правильного вирішення спору, відтак, все це свідчить про те, що по справі № 926/3701/16 відповідач не довів належними і допустимими доказами, що орендоване приміщення не існує, однак на думку апелянта, це ніяк не означає що орендоване приміщення фактично є в наявності.

Крім того, на думку відповідача обставини наявності чи відсутності орендованого приміщення операторної АЗС літ.»Д», за оренду якого позивач просить стягнути кошти в сумі 18 913,82 грн., суд першої інстанції зобовязаний був з'ясувати і з урахуванням цих обставин прийняти рішення по справі.

Враховуючи вищенаведене апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для справи, а саме не врахувавши, що комунальне майно не перебуває в користуванні відповідача, що об'єкт оренди не існує і ніяк не може бути в користуванні відповідача, прийняв неправильне рішення, яким задовольнив позов заступника прокурора Чернівецької обласної в інтересах держави в особі Чернівецької обласної ради про стягнення з відповідача боргу в розмірі 18913,82 грн. та судового збору в сумі 1600,00 грн.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що апелянт/відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Жентол» є правонаступником Приватного підприємства «ЖенНафта», та є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 31595484, місцезнаходження: 59332, Чернівецька обл., Кіцманський район, с. Берегомет, вул. Молодіжна, буд. 34, корпус Б, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) (том ІІ, а. с. 29).

Позивач: Чернівецька обласна рада, є органом місцевого самоврядування, юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 25081241, місцезнаходження: 58000, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Михайла Грушевського, буд. 1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Обласне комунальне підприємство «Центр комунального майна» є юридичною особою, організаційно-правова форма: комунальне підприємство, ідентифікаційний код юридичної особи 21413657, місцезнаходження юридичної особи: 58009, Чернівецька, обл., м. Чернівці, провулок Текстильників, буд. 1, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ, випискою та витягом є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Заступником прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Чернівецької обласної ради 23.03.2017 р. (через поштове відділення звязку 20.03.2017 р.) подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жентол» про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 18913,82 грн. (том І, а. с. 7-12).

Стаття 121 Конституції України передбачає, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Пред'явлення Заступником прокурора Чернівецької області даної позовної заяви в інтересах держави в особі Чернівецької обласної ради, як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах, викликано винятково захистом порушених інтересів держави та здійснюється відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України, оскільки відповідно до вказаних положень Конституції та п. 2 ст. 5 Закону України «Про прокуратуру», однією із функцій, що покладаються на прокуратуру України є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року за № 3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У зв'язку з вищевикладеним, заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону, згідно п. 2 ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3/-рп/99, звертається з позовом до Господарського суду Чернівецької області в інтересах держави Чернівецької обласної ради, як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах. Враховуючи те, що термін «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, чи в чому існує загроза інтересам держави. Відтак прокурор правомірно звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі позивача.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 23.06.2017 р. ухвалою суду провадження у справі було порушено та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.07.2017 р., також вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції було залучено до участі у справі Обласне комунальне підприємство «Центр комунального майна» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (том І, а. с. 2).

Ухвалами суду від 04.07.2017 р., від 08.08.2017 р. та від 22.08.2017 р. розгляду справи відкладався, зокрема ухвалою суду від 22.08.2017 р. судом першої інстанції за клопотанням представника відповідача продовжено строк розгляду спору (том І, а. с. 170).

З матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи відповідачем було подано клопотання про призначення та проведення судової будівельно-технічної експертизи, та зупинення провадження у справі вих. № 21/08/17-08 від 21.08.2017 р. (вх. № 2680 від 22.08.2017 р.) (том І, а. с. 160-161), також було подано клопотання про призначення справи до колегіального розгляду вих. № 05/09/17-09 від 05.09.2017 р. (вх. № 2784 від 05.09.2017 р.) (том І, а. с. 172-175), у задоволенні яких, місцевим господарським судом було відмовлено, з чим погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

В частині відмови місцевим судом у задоволенні клопотання відповідача про призначення та проведення судової будівельно-технічної експертизи, та зупинення провадження у справі, слід зазначити наступне.

Як вбачається з вищезазначеного клопотання про призначення та проведення судової будівельно-технічної експертизи, відповідач на вирішення даної експертизи надав орієнтовний перелік питань, які мають бути роз'яснені експертом, а саме:

Чи знаходяться фактично приміщення операторної АЗС літ. Д., загальною площею 29,8 кв. м., що була передана в оренду для розміщення операторної АЗС з можливою реконструкцією Чернівецькою обласною радою Товариству з обмеженою відповідальністю «Жентол», відповідно до умов п. 1.1. договору оренди нерухомого майна № 1/12 від 01.01.2012 р. за адресою: м. Чернівці, вул. Енергетична, 2. У разі його відсутності встановити, чи створено на вказаному місці в результаті реконструкції нове майно і яке саме.

Місцевий господарський суд, розглянув подане представником відповідача клопотання про призначення та проведення судової будівельно-технічної експертизи, заслухав представників сторін, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку, зокрема, призначення судової експертизи.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч. 1 ст. 79 ГПК України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України).

Виходячи зі змісту частини другої статті 79 ГПК України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог, а призначення судової експертизи у відповідності до ст. 41 ГПК України можливе у випадку, коли при вирішенні господарського спору виникають питання, які потребують спеціальних знань.

Згідно з ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Тобто, висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів і не має заздалегідь установленої сили.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як встановлено колегією суддів предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором оренди № 1/12 від 01.01.2012 р. в сумі 18913,82 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що за актом приймання-передачі від 03.01.2012 р. обєкт оренди був переданий орендарю без будь-яких зауважень чи застережень.

Відповідно до заявленого відповідачем питання, яке лід поставити судовому експерту вбачається, що відповідач просить встановити чи знаходиться фактично приміщення операторної АЗС літ. Д., яке було передано за актом-приймання передачі від 03.01.2012 р., яке підписано та засвідчено печатками товариства без будь-яких зауважень чи заперечень.

Отже, призначення експертизи на предмет наявності спірного обєкта оренди суперечить предмету спору.

Крім того, слід зазначити, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

При цьому, на думку колегії суддів, зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених ст. 79 ГПК України, порушує розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу є порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права сторони на ефективний засіб юридичного захисту своїх прав в національному органі.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 12 постанови від 23.03.2012 № 4 зауважив про необхідність врахування того, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

З огляду на все вищенаведене в сукупності та враховуючи обставини справи встановлені місцевим судом, які стосуються призначення судової будівельно-технічної експертизи про проведення якої клопотав відповідач, колегія суддів встановила, що господарським судом Чернівецької області правомірно було відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про призначення та проведення судової експертизи.

Щодо клопотання відповідача про призначення справи до колегіального розгляду вих. № 05/09/17-09 від 05.09.2017 р. (вх. № 2784 від 05.09.2017 р.) (том І, а. с. 172-175), колегія суддів зазначає наступне.

Питання щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції врегульовано статтею 15 Закону України Про судоустрій України і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VІ, де, зокрема, встановлено, що справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів.

Законодавчий припис щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції кореспондується із частиною 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, згідно з вимогами якої справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Таким чином, частина 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України не містить імперативного припису розглядати господарські справи, а відносить вирішення такого питання на розсуд суду, який має право, взявши до уваги категорію і складність справи призначити колегіальний розгляд справи.

Разом з тим, враховуючи, що справа № 926/2119/17 згідно зі своїми підставами позову, предметом спору, доказами у справі, не відноситься до категорії складних справ, місцевий суд правомірно вважав, що справа не підлягає колегіальному розглядові у складі трьох суддів.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано процедуру передбачену нормами процесуального права, відтак, твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі є надуманими та такими, що не заслуговують на увагу колегії суду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 06.09.2017 р. прокурор та позивач звернулись з заявою про уточнення позовних вимог в якій просять стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендної плати та неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення в сумі 18913,82 грн. (том І, а. с. 184, 185), однак, з поданого уточнення вбачається, що вказана заява за своєю суттю є фактично поясненнями по справі, а тому приймається правомірно прийнята місцевим судом.

Розглянувши матеріали справи, за апеляційною скаргою скаржника, оцінивши зібрані місцевим господарським судом докази у даній справі, заслухавши пояснення представника сторін та прокурора, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 15 жовтня 2008 року між Чернівецькою обласною радою (Орендодавець за договором, Позивач у справі) та Приватним підприємством «ЖенНафта» правонаступником якого є ТзОВ «Жентол» (ОСОБА_5 за договором, Відповідач у справі) було укладено договір оренди № 01/12 (надалі - Договір) (том І, а. с. 24-27).

Відповідно до п. 1.1. Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно - приміщення операторної АЗС літ. Д, загальною площею 29,8 кв.м., розміщене за адресою: м. Чернівці, вул. Енергетична, 2, що є на балансі обласного комунального підприємства Інватранс, вартість якого визначена згідно звіту про оцінку майна і становить 89457,00 грн.

Факт передачі майна в оренду відповідачу підтверджується актом приймання-передачі від 03.01.2012 р., який є додатком № 1 до Договору № 1/12 від 03.01.2012 р. (том І, а. с. 28), слід зазначити, що зазначений акт приймання-передачі спірного обєкта оренди підписано та засвідчено печатками сторін без будь-яких зауважень чи заперечень, та є правомірним правочином, оскільки сторонами, зокрема відповідачем/апелянтом протилежного не доведено.

Згідно п.1.2. Договору, даний договір укладався строком на 2 роки 364 дні - з 01.01.2012 р. до 30.12.2014 р. включно. Однак, він, неодноразово, продовжувався та додатковою угодою від 29 березня 2016 року термін дії договору продовжено до 30.09.2016 р. (том І, а. с. 33).

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що майно передавалось в оренду для розміщення операторної АЗС з можливою реконструкцією.

Згідно пункту 9.4. договору оренди останній припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 9.11 договору встановлено, що взаємовідносини сторін, які не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством.

Згідно ч. 2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, 30 вересня 2016 року сплив термін дії договору оренди № 1/12 від 1.01.2012 р., що є підставою для його припинення.

Також з матеріалів справи вбачається, що дані обставини було встановлені рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.01.2017 р., яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 р., по справі № 926/3701/16 за позовом Чернівецької обласної ради, яким позовні вимоги задоволено, зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Жентол» звільнити орендоване майно, а саме, будівлю заправки літ. «Д» площею 29,8 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Енергетична, 2 та передати балансоутримувачу - ОКП «Центр комунального майна».

Однак, товариством з обмеженою відповідальністю «Жентол» орендовані приміщення безпідставно не звільнено, і всупереч договору оренди, комунальне майно продовжує перебувати у користуванні товариства.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 2.4 договору, у разі припинення договору оренди чи дострокового його розірвання орендар зобовязаний у 10-денний термін повернути Орендодавцеві обєкт оренди, про що складається акт прийому-передачі.

Слід зазначити, що відповідачем/апелянтом акту прийому-передачі спірного приміщення суду не подано, такі докази в матеріалах спарив відсутні.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 ЦК України).

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом частини 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі виплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно ч. 3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» ОСОБА_5 зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частинами 1 та 3 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» також передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п.3.9. договору оренди №1/12 в разі припинення або розірвання договору оренди ОСОБА_5 сплачує орендну плату до дня передачі Орендодавцеві майна за актом прийому-передачі.

Договором оренди підставою припинення зобовязання щодо сплати орендної плати визначений факт повернення орендованого майна по акту приймання-передачі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищезазначене у цій постанові, орендар - ТзОВ «Жентол» повинен був сплатити орендну плату за весь період оренди по день фактичного повернення майна Балансоутримувачу за актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 8.2 Договору оренди у разі несвоєчасного звільнення ОСОБА_5, при припиненні або розірванні Договору, ОСОБА_5 сплачує Орендодавцю додатково компенсацію за використання ОСОБА_5 в розмірі подвійної орендної плати до дня передачі його Орендодавцеві за актом прийому-передачі.

Отже, заборгованість з орендної плати та компенсації за Договором оренди державного майна №1/12 від 01.01.2012 р., які підлягають стягненню з ТзОВ «Жентол» за період з вересня 2016 року (з часу припинення дії договору) по 01.06.2017 р. складає 18913,82 грн., а саме, 1091,20 грн. орендної плати за вересень 2016 р. та 17822,62 грн. компенсації згідно п. 8.2 Договору.

Враховуючи все вищевикладене у цій постанові, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позов є обґрунтованими та підлягає до задоволення повністю.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та зясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32 - 34, 35, 43, 49, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 06.09.2017 року у справі № 926/2119/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

01.11.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 07.11.2017 р.