КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2017 р. Справа№ 910/7501/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Чемпіон»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017

у справі № 910/7501/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС Маккензі-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Чемпіон»

про стягнення 110 172,85 грн

за участю представників сторін:

від позивача: представник Ткач В.Д. (довіреність №02 від 01.07.2017);

від відповідача: представник Фастовець В.В. (довіреність №6 від 16.01.2017),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» (надалі - ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Чемпіон» (надалі - ТОВ «Сервіс-Чемпіон») про стягнення 110 172,85 грн збитків, завданих внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором на перевезення вантажів №2 від 27.01.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №910/7501/17 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Сервіс-Чемпіон» на користь ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» 44 073,92 грн збитків, 661,11 грн судового збору, в іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням господарського суду першої інстанції, ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 скасувати в частині відмови в стягненні 63 047,57 грн та прийняти нове рішення, яким вищезазначені вимоги задовольнити.

ТОВ «Сервіс-Чемпіон» також звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 зазначені апеляційні скарги прийняті до провадження та спільного розгляду, розгляд апеляційних скарг призначено на 27.09.2017.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Сервіс-Чемпіон», в якому просив залишити останню без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 44 073,92 грн та 661,11 грн судового збору залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 18.10.2017.

У судовому засіданні 18.10.2017 у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 25.10.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017, у порядку ч. 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України, задоволено клопотання позивача про продовження строку розгляду справи, строк розгляду справи №910/7501/17 продовжено на 15 днів.

Відповідач скористався правом, передбаченим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна», в якому просив залишити останню без задоволення.

У судовому засіданні 25.10.2017 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна», просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги ТОВ «Сервіс-Чемпіон» заперечив, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 просив скасувати в частині відмови в стягненні 63 047,57 грн та прийняти нове рішення, яким вищезазначені вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, доводи апеляційної скарги ТОВ «Сервіс-Чемпіон» підтримав, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

25.10.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» та відмови у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Сервіс-Чемпіон», з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 05.08.2015 між ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» (у тексті договору - експедитор) та ТОВ «Юнайтед Імпорт» (у тексті договору - клієнт) було укладено договір № 1-Т про транспортно-експедиторське обслуговування (далі - договір № 1-Т), за умовами п. 1.1 якого експедитор від свого імені та за рахунок клієнта зобов'язується надати транспортно-експедиторські послуги з організації, здійснення та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів клієнта автомобільним, морським, авіа та/або залізничним транспортом на території України та/або за її межами, а клієнт зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги, інші платежі, передбачені цим договором, а також обґрунтовані затрати експедитора, які підлягають сплаті експедитором третім особам.

Заявкою № 1 від 20.01.2017 до договору № 1-Т вказані контрагенти погодили доставку льодяників в асортименті на загальну суму 6 398,47 євро, вагою 1734 кг, упакованих у картонні ящики та розміщені на 7 палетах зі Словаччини в Україну на склад клієнта. Строк поставки - 30.01.2017-31.01.2017.

З матеріалів справи вбачається, що вказане перевезення виконувалось у складі збірного вантажу (Карнет TIR GX 79939656) по CMR 2017-01 (а.с. 39,61, т. 1).

Також судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2016 між ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» (у тексті договору - експедитор) та ТОВ «Суматра-ЛТД» (у тексті договору - клієнт) було укладено договір транспортного експедирування № 2 306 202 271 (далі - договір № 2 306 202 271), згідно з умовами якого (п. 2.1) клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок клієнта надати транспортно-експедиційне обслуговування відповідно до узгоджених сторонами заявок.

Заявкою № 1 від 24.01.2017 до договору № 2 306 202 271 вказані контрагенти погодили доставку парфумерії та тестерів за адресою розмитнення: Новопирогівський митний термінал, м. Київ, вул. Новопирогівська, 58, Україна та адресою розвантаження: м. Бровари, Київська область, Україна.

З матеріалів справи вбачається, що вказане перевезення виконувалось у складі збірного вантажу (Карнет TIR GX 79939656) по CMR 31012017/1 (а.с. 39, 70, т. 1).

На виконання умов вищевказаних договорів, 27.01.2017 між ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» (у тексті договору - експедитор) та ТОВ «Сервіс-Чемпіон» (у тексті договору - перевізник) було укладено договір № 2 306 202 521 на перевезення вантажів (далі - договір), відповідно до п. 1.2 якого на умовах договору та замовлення (заявки) експедитора перевізник зобов'язується доставити (організувати доставку) вантаж до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а експедитор зобов'язується оплатити вартість його перевезення та інші, передбачені договором платежі (в тому числі штрафні санкції, додаткові витрати), за рахунок коштів свого клієнта.

Договором-заявкою № КИСП01170004 від 27.01.2017 сторони погодили маршрут перевезення (Польща - Україна), адреси завантаження: 1) 05-532, Baniocha, ul. Sportowa 1/5, Belle Jardin cosmetics; 2) 05-870, DTW Logistics, Prologis Park Blonie, Kopytow 44, адреси розвантаження: 1) Броварський район, с. Димитрово, вул. Гоголівська,1-а; 2) м. Київ, вул. Новопирогівська, 58. Вантаж до перевезення - косметика та цукерки. Узгодженим строком доставки є 02.02.2017-03.02.2017, 09:00 год. (а.с. 35-36, т. 1).

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, під час фізичного огляду транспортного засобу при розмитненні вантажу на території України було виявлено, що фактично відсутній вантаж, який мав надійти згідно заявки № 1 від 24.01.2017, інвойсу № від 24.01.2017 та СMR №2017/1/24 від 24.01.2017, а саме, льодяники в асортименті, про що були складені: акт № 3 від 03.02.2017, акт № 1 від 08.02.2017, акт про проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 09.02.2017 (а.с. 43-47, т. 1).

У зв'язку з зазначеним позивач отримав від ТОВ «Юнайтед Імпорт» претензію № 26 від 28.02.2017 на суму 143 977,15 грн про відшкодування збитків внаслідок неналежного виконання перевізником, залученим експедитором, до виконання обов'язків за договором (а.с. 40-42, т. 1). Дану претензію позивач задовольнив частково, на суму 63 047,57 грн, з яких:

- 41 125,51 грн - ПДВ, сплаченого ТОВ «Юнайтед Імпорт» при митному оформленні недоставленого вантажу;

- 1 710,00 грн - витрат, понесених ТОВ «Юнайтед Імпорт» при розмитненні непоставленого вантажу на митному терміналі;

- 20 212,06 грн - витрат по сплаті ТОВ «Юнайтед Імпорт» мита при повторному митному оформленні вантажу, який був доставлений.

Обставини щодо відшкодування позивачем на користь ТОВ «Юнайтед Імпорт» вказаних витрат підтверджуються платіжним дорученням № 613 від 14.03.2017 на суму 63 047,57 грн (а.с. 65, т.1).

Також позивачем було отримано претензію ТОВ «Суматра-ЛТД» за вих. №14/02/4 від 14.02.2017, заявлену на суму 20 233,00 грн про сплату штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за заявкою № 1 від 24.01.2017 до договору № 2 306 202 271 (а.с. 69, т. 1).

Вказану претензію позивач розглянув та сплатив на користь ТОВ «Суматра-ЛТД» 20 233,00 грн штрафу, що підтверджується платіжним дорученням № 472 від 27.02.2017 (а.с. 71, т. 1).

Разом з тим, позивач отримав від ТОВ «Юнайтед Імпорт» другу претензію № 41 від 10.04.2017 на суму 26 902,28 грн щодо сплати штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за заявкою № 1 від 20.01.2017 до договору № 1-Т (а.с. 66, т. 1).

Вказану претензію позивачем було задоволено та сплачено на користь ТОВ «Юнайтед Імпорт» 26 902,28 грн штрафу, що підтверджується платіжним дорученням № 902 від 13.04.2017 (а.с. 68, т. 1).

З метою відшкодування витрат, понесених у зв'язку із задоволенням претензій вищенаведених контрагентів, позивач звернувся до відповідача з претензією № 62/1-ю від 24.03.2017, в якій просив відшкодувати збитки на суму 147 263,20 грн. Доповненням № 62/1-ю-02 від 13.04.2017 до вказаної претензії позивач просив відповідача відшкодувати завдані збитки на суму 146 635,91 грн (а.с. 77-80, т. 1).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Сервіс-Чемпіон» своїм листом № 159 від 07.04.2017 залишив вказану претензію без розгляду (а.с. 81-82, т. 1).

Маючи на меті врегулювання спору в позасудовому порядку, ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» повторно звернулось до відповідача з досудовим застереженням за вих. № 62/1-ю-02 від 19.04.2017 з вимогою відшкодувати завдані збитки (а.с. 83-84, т. 1), однак вказаний лист був залишений відповідачем без відповіді та задоволення, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що через винні дії відповідача він поніс збитки на загальну суму 110 172,85 грн (63 047,57 грн + 26 902,28 грн + 20 233,00 грн).

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказував, що ТОВ «Сервіс-Чемпіон» виконало свої договірні обов'язки перед ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна», доставивши вантаж на територію України, при цьому зауважив, що вантаж не було втрачено, знищено або пошкоджено під час перевезення.

Разом з тим, як стверджує відповідач, ТОВ «Сервіс-Чемпіон» взяло на себе зобов'язання по наданню транспортного засобу для перевезення вантажу, що залишився на складі вантажовідправника на безоплатній основі, чим компенсував витрати на доставку незавантаженого вантажу.

Крім того, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що відносини між ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» та ТОВ «Сервіс-Чемпіон» були врегульовані договором на перевезення вантажів № 2 306 202 521 від 27.01.2017 та договором-заявкою №КИСП01170004 від 27.01.2017, а тому до відповідача не можуть бути застосовані штрафні санкції, передбачені умовами договорів, укладених між позивачем та третіми особами - його контрагентами.

Також відповідач стверджує, що нарахування позивачем штрафу за період з 03.02.2017 по 09.02.2017, тобто за час перебування вантажу під митним контролем, є безпідставним через відсутність вини перевізника.

При цьому, ТОВ «Сервіс-Чемпіон» в апеляційній скарзі звертає увагу, що розмір штрафу, передбачений умовами договору на перевезення вантажів № 2 306 202 521 від 27.01.2017 не може перевищувати суму фрахту за перевезення, яка становила 37 466,00 грн.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна», місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач безоплатно надав транспортний засіб для перевезення незавантаженого своєчасно вантажу, усунувши таким чином наслідки, спричинені порушенням договору в частині контролю за процесом завантаження транспортного засобу.

А оскільки умовами договору №1-Т від 05.08.2003 обов'язок з оплати митних формальностей покладено виключно на вантажоотримувача, при цьому умовами заявки № 1 інших умов не погоджено, суд першої інстанції дійшов висновку, що пред'явлені позивачем до стягнення з відповідача грошові кошти на суму 63 047,57 грн не є збитками, відповідно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, у зв'язку з наявністю вини відповідача у несвоєчасній доставці вантажу до пункту призначення при наявності погоджених сторонами строків, місцевий господарський суд висловив позицію, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві збитки, які полягають в обґрунтованій сплаті ним власним контрагентам штрафів за несвоєчасну доставку вантажу, а саме, ТОВ «Юнайтед Імпорт» в розмірі 26 902,28 грн та ТОВ «Суматра-ЛТД» в розмірі 17 171,64 грн, оскільки у випадку своєчасної доставки вантажу, позивачеві не довелось би сплачувати вказані штрафи.

В свою чергу, ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» у своїй апеляційній скарзі наголошувало на тому, що грошові кошти в розмірі 63 047,57 грн, які складаються з суми ПДВ, сплаченого ТОВ «Юнайтед Імпорт» при митному оформленні недоставленого вантажу та при повторному його митному оформленні, а також витрат, понесених на оплату послуг брокера при розмитненні недоставленого вантажу мають бути кваліфіковані як збитки, спричинені неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на перевезення вантажів, оскільки вантажоотримувач, не отримавши своєчасно товар, змушений був сплачувати кошти, пов'язані з митним оформленням, не скориставшись преференціями зі сплати мита, оскільки сертифікат за формою EUR.1 вже був використаний під час митного оформлення вантажу, який по факту не був доставлений.

Колегія суддів апеляційного господарського суду частково погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» вважає обґрунтованими та підставними, виходячи з наступного.

Визначаючи правову природу відносин, що склалися між сторонами у справі в ході виконання договору на перевезення вантажів від 27.01.2017, суд першої інстанції правильно визначив, що такі мають ознаки договору перевезення вантажів у міжнародному сполученні.

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

За змістом статті 908 цього ж Кодексу загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статей 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року (далі - Конвенція), така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції «транспортний засіб» означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

За приписами статті 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частина 4 статті 909 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ч. 4 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтею 618 (Глави 51) Цивільного кодексу України боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Збитками в силу вимог статті 22 Цивільного кодексу України є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 924 Цивільного кодексу України встановлено, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Господарський кодекс України збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 ГК України).

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Водночас, обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Згідно частин 1 та 2 статті 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові задані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За умовами п.3.2.1 договору перевізник зобов'язаний належно виконувати свої зобов'язання за договором. Виконувати заявки експедитора з відповідною якістю та у строки, визначені договором та додатками до нього.

Перевізник зобов'язаний відшкодувати експедитору втрату вантажу або його ушкодження в повному обсязі, а також сплатити штрафні санкції із-за неналежного виконання перевізником своїх обов'язків та за будь-яку затримку доставки (п.3.2.5 договору).

Сторона, що порушила свої зобов'язання за цим договором, повинна відшкодувати іншій стороні спричинені таким порушенням збитки та усунути ці порушення та наслідки, спричинені таким порушенням.

Крім того, пунктом 4.14. договору перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його прийняття до перевезення і до його передачі вантажоодержувачу.

В ході розгляду справи суд першої інстанції правильно встановив, що при розмитненні вантажу за CMR №2017/1/24 від 24.01.2017 на території України виявилось, що у вантажному відділенні транспортного засобу перевізника - ТОВ «Сервіс-Чемпіон» відсутній вантаж, а саме, карамельні цукерки Вербена, отримувачем якого є ТОВ «Юнайтед Імпорт», про що було складено акт №3 від 03.02.2017, акт №1 від 08.02.2017, акт про проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 09.02.2017.

Як було з'ясовано вантажовідправником, перевізником, експедитором та вантажоотримувачем причиною цього стало незавантаження вказаного товару на складі Компанії DTW LOGISTES Sp.Z.o.o. (склад відправника товару) в автомобільний транспорт відповідача, що підтверджується листом вищезазначеної Компанії від 06.02.2017, а також письмовими поясненнями водія ОСОБА_4 (а.с.107-108, 117-118).

За умовами договору, зокрема, відповідно до п.2.8, водії, що перевозять вантаж відповідно до даного договору, є уповноваженими представниками перевізника і виконують обов'язки, передбачені даним договором. За дії та діяльність водіїв несе відповідальність перевізник. Документи, підписані водіями, створюють, припиняють або змінюють обов'язки для перевізника.

Перевізник зобов'язаний забезпечити доставку вантажу, переданого вантажовідправником, до місця призначення і передати його особі, уповноваженій на отримання вантажу (вантажоодержувачу) (п.3.2.3 договору).

Матеріали справи свідчать, що водієм відповідача підписано накладну на видачу товару WZ/P/339/2017 про завантаження автомобіля НОМЕР_2.

Умовами договору на перевезення передбачено, що перевізник зобов'язаний контролювати процес навантаження/розвантаження транспортного засобу, включаючи перевірку зовнішнього стану упакування, поштучне перерахування вантажних місць і їхнє маркування на предмет відповідності заявці і СMR. При відсутності можливості перерахування місць, а також якщо є розбіжність фактичних даних із зазначеними у документах, чи якщо при навантаженні виявлені інші недоліки, що можуть привести до нанесення збитку вантажу в процесі транспортування, перевізник зобов'язаний, не залишаючи місця навантаження, сповістити про це експедитора, і зробити необхідні обгрунтовані відмітки у всіх екземплярах СMR-накладної (п.3.2.8 договору).

Таким чином, місцевий господарський суд зробив правильний висновок стосовно того, що незавантаження належного до перевезення вантажу виникло з винних дій перевізника, однак, зваживши на те, що за умовами договору клієнт за власний рахунок проводить оплату митних формальностей, при цьому інших умов заявкою №1 від 20.01.2017 не було погоджено, пред'явлені до стягнення кошти з відповідача на суму 63 047,57 грн не є збитками, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічну правову позицію з цього приводу висловив і відповідач та додатково обґрунтовуючи заперечення на апеляційну скаргу ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна», доводячи безпідставність заявлених до нього вимог, зазначив про наявне у власника вантажу (ТОВ «Юнайтед Імпорт») право на відізвання митної декларації на відсутній товар та несплату митних формальностей, посилаючись на ч. 4 статті 75 Митного кодексу України та п.33 Положення про митні декларації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 «Питання, пов'язані із застосуванням митних декларацій».

Однак, суд апеляційної інстанції з висновком суду першої інстанції в цій частині, а також доводами відповідача не погоджується, находить їх помилковими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 4 статті 75 Митного кодексу України передбачено, що якщо іноземні товари після їх ввезення на митну територію України були пошкоджені або втрачені внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили або внаслідок протиправних дій третіх осіб, що підтверджується документально, за рішенням декларанта вони можуть бути заявлені органу доходів і зборів у митний режим імпорту в пошкодженому стані чи у фактичній кількості з додержанням щодо них встановлених відповідно до закону заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньо-економічної діяльності.

Згідно п.33 Положення про митні декларації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 «Питання, пов'язані із застосуванням митних декларацій», за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в поданій митному органу митній декларації, можуть бути змінені, зокрема, шляхом доповнення, або митна декларація може бути відкликана.

У заяві за формою згідно з Додатком 3, підписаній декларантом або уповноваженою ним особою, зазначаються причини зміни або відкликання митної декларації. Якщо відповідні нові відомості або причини відкликання митної декларації підтверджуються документами, що не подавались під час декларування, до заяви додаються завірені в установленому законом порядку копії таких документів.

На думку апелянта ТОВ «Сервіс-Чемпіон», такими підтверджуючими документами є акт від 08.02.2017 про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у потрібних для здійснення митного контролю документах, акт №3 приймання-передачі продукції за кількістю від 03.02.2017 та акт проведення огляду. А тому відповідач вважає, що подвійна плата за митне оформлення вантажу була зумовлена безпосередньо винними діями декларанта - власника вантажу.

Відхиляючи такі доводи, судова колегія звертає увагу на те, що частина 4 статті 75 Митного кодексу України та п.33 Положення про митні декларації передбачають можливість зміни або ж відкликання митної декларації декларантом щодо імпортованого іноземного товару, який було втрачено чи пошкоджено після їх ввезення на митну територію України.

Проте, у даному випадку, як це встановлено судом та не заперечується відповідачем, вантаж, який мав бути доставлений ТОВ «Юнайтед Імпорт» за CMR №2017/1/24 від 24.01.2017 на митну територію України не був ввезений та з вини відповідача залишився на території складу вантажовідправника у Польщі.

Таким чином, за наведених вище обставин, можливості відізвання митної декларації у вантажоодержувача не було.

При цьому колегія суддів зважає на ті обставини, що ТОВ «Юнайтед Імпорт» мало бути звільненим від сплати мита у зв'язку з наявністю преференції на підставі сертифікату EUR.1, однак, у зв'язку з оформлення митних формальностей відносно вантажу, який фактично не був доставлений до місця призначення, ТОВ «Юнайтед Імпорт» вдруге, під час митного оформлення фактичної доставки вантажу шляхом оформлення митної декларації в режимі ІМ-40, було позбавлено можливості скористатись такою преференцією через використання сертифікату EUR.1 за первинним Інвойсом № від 24.01.2017, у зв'язку з чим останнє сплатило ПДВ у сумі 41 125,51грн за митне оформлення вантажу, доставка якого не відбулася (форма МД-2 №125150001/2017/700908), а крім цього, 1 710,00 грн витрат, понесених при розмитненні непоставленого вантажу на митному терміналі, що підтверджується платіжним дорученням №108 від 14.02.2017, та в сумі 20 212,06 грн, витрачених на сплату мита при повторному митному оформленні вже доставленого вантажу (форма МД-2 №125150001/2017/701718), а всього на суму 63 047,57 грн, яка була сплачена на підставі платіжного доручення №613 від 14.03.2017.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що понесені ТОВ «Юнайтед Імпорт» витрати на подвійне митне оформлення вантажу в сумі 63 047,57 грн зумовлені неправомірними діями відповідача, відтак позивач, який відшкодував дані витрати своєму клієнтові, обґрунтовано заявив вимоги про відшкодування вказаного розміру збитків до ТОВ «Сервіс-Чемпіон», а тому дані вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем від ТОВ «Юнайтед Імпорт» отримано претензію № 41 від 10.04.2017 про сплату штрафу на суму 26 902,28 грн за несвоєчасну доставку вантажу за Заявкою № 1 від 20.01.2017 до договору № 1-Т.

Вказану претензію позивачем було задоволено та сплачено ТОВ «Юнайтед Імпорт» 26 902,28 грн штрафу, що підтверджується платіжним дорученням №902 від 13.04.2017 на суму 26 902,28 грн (а.с. 68, т. 1).

Вказаний штраф було розраховано наступним чином.

За Заявкою № 1 від 20.01.2017 до договору № 1-Т строк поставки визначено 30.01.2017-31.01.2017.

У відповідності до CMR 2017-01, передбачений Заявкою № 1 від 20.01.2017 до договору № 1-Т вантаж ТОВ «Юнайтед Імпорт» отримало 27.02.2017.

При цьому, несвоєчасна доставка вказаного вантажу не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 4.9 договору № 1-Т при невиконанні термінів доставки експедитор сплачує штраф в розмірі 100 Євро, але не більше як сума вартості перевезення. Вартість перевезення становить 26 902,28 грн.

Отже, оскільки штраф за 27 днів прострочення доставки вантажу становить 2700 Євро, що перевищило вартість перевезення, його було нараховано позивачу в розмірі 26 902,28 грн.

Разом з тим, договором-заявкою № КИСП01170004 від 27.01.2017 сторони погодили, що митницею місця призначення є Україна, Броварський район, с. Димитрово, вул. Гоголівська,1-а; м. Київ, вул. Новопирогівська 58, а узгодженим строком доставки є 02.02.2017-03.02.2017, 09:00 год.

Як правильно встановив місцевий господарський суд, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві сплачений останнім штраф за несвоєчасну доставку вантажу ТОВ «Юнайтед Імпорт» в розмірі 26 902,28 грн, оскільки, якщо розраховувати штраф з 04.02.2017 по 27.02.2017 по 100 Євро за кожну добу прострочення, то сума буде перевищувати 26 902,28 грн.

В даному випадку наявна вина відповідача у несвоєчасній доставці вантажу до пункту призначення при наявності погоджених сторонами строків, збитки полягають в обґрунтованій сплаті позивачем власному контрагенту штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, причинно-наслідковий зв'язок характеризується тим, що у випадку своєчасної доставки вантажу відповідачем, позивачу не довелось би сплачувати штраф ТОВ «Юнайтед Імпорт» в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пред'явлені позивачем до стягнення збитки в розмірі 26 902,28 грн є обґрунтованими.

Також як було зазначено вище, позивачем було отримано претензію № 14/02/4 від 14.02.2017 від ТОВ «Суматра-ЛТД» на суму 20 233,00 грн про сплату штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за Заявкою № 1 від 24.01.2017 до договору № 2 306 202 271.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану претензію позивачем було задоволено та сплачено ТОВ «Суматра-ЛТД» 20 223,00 грн штрафу, що підтверджується платіжним дорученням № 472 від 27.02.2017 (а.с. 71, т. 1).

Вказаний штраф було розраховано наступним чином.

За заявкою № 1 від 24.01.2017 до договору № 2 306 202 271 строк поставки визначено - 02.02.2017.

У відповідності до CMR 31012017/1 передбачений заявкою № 1 від 24.01.2017 до договору № 2 306 202 271 вантаж ТОВ «Суматра ЛТД» отримало 10.02.2017, до Київської регіональної митниці товар прибув 10.02.2017.

Відповідно до заявки № 1 від 24.01.2017 до договору № 2 306 202 271 штрафні санкції за запізнення автомобіля за добу становлять 100 Євро.

Отже, штраф за 7 днів прострочення доставки вантажу становить 700 Євро, тобто 20 223,00 грн, які і було сплачено позивачем ТОВ «Суматра-ЛТД».

Разом з тим, договором-заявкою № КИСП01170004 від 27.01.2017 сторони погодили, що митницею місця призначення є: Україна, Броварський район, с. Димитрово, вул. Гоголівська,1-а; м. Київ, вул. Новопирогівська 58, а узгодженим строком доставки є 02.02.2017-03.02.2017, 09:00 год.

Як правильно встановив місцевий господарський суд, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві сплачений останнім штраф за несвоєчасну доставку вантажу ТОВ «Суматра-ЛТД» в розмірі 17 171,64 грн, який розрахований з 04.02.2017 по 09.02.2017 (6 днів) та становить 600 Євро, що еквівалентно 17 171,64 грн.

В даному випадку наявна вина відповідача у несвоєчасній доставці вантажу до пункту призначення при наявності погоджених сторонами строків, збитки полягають в обґрунтованій сплаті позивачем власному контрагенту штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, причинно-наслідковий зв'язок характеризується тим, що у випадку своєчасної доставки вантажу відповідачем, позивачу не довелось би сплачувати штраф Товариству з обмеженою відповідальністю «Суматра-ЛТД» в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пред'явлені позивачем до стягнення збитки у розмірі 17 171,64 грн є обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння відповідачем збитків, завданих неналежним виконанням зобов'язань за договором на перевезення вантажів №2 від 27.01.2017, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» частково у розмірі 107 121,49 грн. У задоволенні позову в частині стягнення збитків у розмірі 3 051,36 грн необхідно відмовити.

Пунктом 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Як зазначено у пунктах 2, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись, зокрема, на повному з'ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» підлягає задоволенню, апеляційна скарга ТОВ «Сервіс-Чемпіон» має бути залишена без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №910/7501/17 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на часткове скасування апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду, колегія суддів вважає за необхідне провести перерозподіл судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції. Судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції, у зв'язку з задоволенням апеляційної скарги позивача та відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідача, покладається на ТОВ «Сервіс-Чемпіон».

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №910/7501/17 задовольнити.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Чемпіон» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №910/7501/17 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №910/7501/17 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Чемпіон» (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, б. 9, кімната 414; ідентифікаційний код 33944030) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» (04060, м. Київ, вул. Ак.Щусєва, б. 36; ідентифікаційний код 33835710) 107 121 (сто сім тисяч сто двадцять одну) грн. 49 коп. збитків, 1 606 (одну тисячу шістсот шість) грн. 82 коп. судового збору».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Чемпіон» (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, б. 9, кімната 414; ідентифікаційний код 33944030) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» (04060, м. Київ, вул. Ак.Щусєва, б. 36; ідентифікаційний код 33835710) 1 817 (одну тисячу вісімсот сімнадцять) грн 85 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання зазначеної постанови.

6. Матеріали справи №910/7501/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська