ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Справа № 907/762/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Корнілової Ж.О.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "Центр Квітка"
напостанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 та рішення господарського суду Закарпатської області від 19.12.2016
у справі№907/762/16 господарського суду Закарпатської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Енергополіс"
до1.Підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів міста Києва", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Квітка"
провизнання відносно відповідача-1 протиправним здійснене без згоди позивача відчуження у власність відповідача-2 спального корпусу, визнання відносно відповідача-2 права власності за позивачем на частку спального корпусу,
за участі представників сторін:

від позивача - Шаблатович А.М., Рибченко О.Г.,

від відповідача-2 - Проців Я.Я.,

У С Т А Н О В И В:

24.11.2016 товариство з обмеженою відповідальністю "Енергополіс" звернулися до господарського суду Закарпатської області з позовом про визнання відносно підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів міста Києва" протиправним здійснене без згоди товариства з обмеженою відповідальністю "Енергополіс" відчуження у власність товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Квітка" спального корпусу "В" в цілому загальною площею 2 399,3 кв. м., розташованого за адресою: Закарпатська обл, Свалявський р-н, с. Солочин, санаторій "Квітка Полонини", буд. 1 "а"; визнання відносно товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Квітка" за товариством з обмеженою відповідальністю "Енергополіс" право власності на частку в розмірі 5295/10000 частки спального корпусу "В" загальною площею 2 399,3 кв. м., розташованого за адресою: Закарпатська обл., Свалявський р-н,с. Солочин, санаторій "Квітка Полонини", буд. 1 "а".

Позовні вимоги із посиланням на ст.ст.321, 328, 356, 1130, 1132, 1133, 1134 ЦК України, обгрунтовані тим, що відповідно до рішення господарського суду Закарпатської області у справі №907/584/14, яке вступило в законну силу, за ТОВ "Енергополіс" було визнано право власності на частку 52,37% у нерухомому майні об'єкту інвестування. Проте з урахуванням того, що згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2013 у справі №5/160-8/41 у задоволенні позову ЗАТ "Будівельне управління №1" про стягнення боргу за договором підряду №1001/1 від 01.10.2001 на виконання робіт з капітального ремонту покрівлі спального корпусу №2 санаторію "Квітка Полонини" було відмовлено, лише з цього часу підприємство "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів міста Києва" мали змогу визначити вартість будівельних робіт з реконструкції спірного об'єкту, та відповідно частки товариства з обмеженою відповідальністю "Енергополіс" в праві спільної власності на об'єкт інвестування. Зазначали, що створений у результаті здійснення сторонами спільної діяльності об'єкт інвестування став спільною власністю, з наступним розподілом часток: 52,95% - за ТОВ "Енергополіс"; 47,05% - за підприємством "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів міста Києва". Між тим, 15.04.2013 за ТОВ "Центр Квітка", якому в порушення умов Інвестиційного договору №7 без згоди ТОВ "Енергополіс", за розподільчим балансом та актом приймання-передачі передано об'єкт інвестування в цілому, було зареєстровано право власності на об'єкт інвестування вартістю 4 328 636,00грн.

19.12.2016 рішенням господарського суду Закарпатської області (суддя Ремецькі О.Ф.), залишеним без змін 07.03.2017 постановою Львівського апеляційного господарського суду (судді Дубник О.П., Зварич О.В., Матущак О.І.) позовні вимоги задоволено частково, визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "Енергополіс" право власності на частку в розмірі 5295/10000 частки спального корпусу "В", загальною площею 2 399,3 кв. м., розташованого за адресою: Закарпатська обл., Свалявський р-н, с. Солочин, санаторій "Квітка Полонини", буд. 1 "а". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Центр Квітка" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, тому просили постанову і рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, 07.05.2004 між TOB "Енергополіс" (довіритель) та підприємством "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів м.Києва" (центр) було укладено Інвестиційний договір №7 (про інвестування у нежитлове будівництво), за умовами якого Центр зобов'язувався своїми силами та засобами, за власний рахунок та залучених від Довірителя коштів реконструювати об'єкт інвестування - спальний корпус №2 санаторію "Квітка Полонини", який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Свалявський район, село Солочин.

Згідно пп. 3.1.5. п. 3.1 Інвестиційного договору №7 Довіритель має право після закінчення інвестування отримати у власність частку загальної площі Санаторію, пропорційну його частці в інвестуванні за цим договором.

За умовами пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3 п.4.3 Інвестиційного договору №7, відповідач 1 зобов'язувався після закінчення спорудження санаторію та здачі його в експлуатацію визначити частку позивача в реконструкції санаторію пропорційно загальним фактичним витратам на фінансування реконструкції; визначити загальну площу спальних кімнат (номерів для відпочинку), кімнат соціальної сфери обслуговування санаторію, тощо, яка відповідає частці фінансування позивача в загальному обсязі інвестування; передати у власність позивача вказані площі протягом 30 днів з моменту введення санаторію в експлуатацію.

30.12.2005 між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору №7 від 07.05.2004, якою сторони продовжили строк інвестування до 31.12.2006 (п.3 Додаткової угоди). Додаткова угода є невід'ємною частиною Інвестиційного договору №7 від 07.05.2004.

Господарськими судами встановлено, що позивач виконуючи зобов'язання по договору №7 від 07.05.2004, вніс свою частку у розмірі 2 292 000,00грн., про що матеріали справи містять відповідні документи. У свою чергу, відповідач-1 вніс свою частку, яка складається з вартості старої будівлі спального корпусу №2 санаторію "Квітка Полонини", загальною площею 699кв.м., вартістю 324 157,00грн. та коштів.

У результаті здійснення сторонами спільної діяльності було створено новий об'єкт нерухомості - спальний корпус "В" санаторію "Квітка полонини", загальною площею 2 399,3кв.м., який став спільною частковою власністю учасників такої спільної діяльності.

20.06.2007 згідно Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, спальний корпус №2 в с. Солочин, 1а, Свалявського району був введений в експлуатацію.

Створений у результаті здійснення сторонами спільної діяльності Об'єкт інвестування став спільною частковою власністю її учасників з наступними частками сторін - 5295/10000 позивач (2292000* 100%/4 328 636 =52*95%) та - 4705/10000 відповідач 1 (2036636* 100%/4 328 636=47.05%).

15.04.2013 державним реєстратором Реєстраційної служби Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області прийнято рішення про реєстрацію за ТОВ "Центр Квітка" права власності на спірне майно, номер запису про право власності 694296. Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2015 року його вартість становить 4 328 636,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як видно зі змісту судових рішень, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання договору, який за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність.

Згідно ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Статтею 1132 ЦК України визначено, що за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно до ст.1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Згідно ч.1 ст.1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Частково задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за позивачем право власності на 5295/10000 частки спального корпусу "В" загальною площею 2 399,3 кв. м., розташованого за адресою: Закарпатська обл, Свалявський р-н, с. Солочин, санаторій "Квітка Полонини", буд. 1 "а", суди попередніх інстанцій на підставі викладених норм матеріального права, установлених обставин справи, які свідчать про виконання позивачем усіх умов договору №7 від 07.05.2004, а також виходячи з принципу непорушності права власності, правомірності набуття права власності та порядку здійснення права спільної часткової власності, що передбачено положеннями статей 321, 328, 358 ЦК України, визнали за ТОВ "Енергополіс" право власності на частку в спірному майні пропорційно до внесених останніми коштів (вкладу) від остаточної вартості реконструйованого об'єкту.

Проте, колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з указаними висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Розглядаючи спір, господарські суди не дослідили усіх обставин, з наданням оцінки усім зібраним у справі доказам та доводам сторін, що є суттєвим для правильного вирішення господарського спору. Зокрема, не надали належної оцінки доводам ТОВ "Центр Квітка" щодо застосування позовної давності, які наголошували, що постановою Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №907/584/14 скасовано рішення касаційної й апеляційної інстанцій, та залишено в силі рішення суду першої інстанції, виходячи з того, що за Інвестиційним договором №7 зобов'язання відповідача передати позивачеві у власність його частку протягом 30 днів з моменту введення об'єкту інвестування в експлуатацію має чітко визначений строк виконання, після якого минув трирічний термін для звернення до суду. Натомість обмежившись фактом неможливості визначити частку в спірному майні до вирішення господарським судом 15.04.2013 спору у справі №5/160-8/41, на думку заявника, попередніми судовими інстанціями не звернуто уваги на ту обставину, що перешкодило позивачу протягом тривалого терміну звернутися до суду з вимогами про визначення частки в об'єкті інвестування.

Крім того, залишено поза увагою твердження заявника про те, що договір №7 від 07.05.2004 усупереч вимог Податкового кодексу України не реєструвався в податкових органах, позивач та відповідач-1 не вели облік результатів спільної діяльності, тому застосування судами обох інстанцій положень ст.ст.1130, 1131, 1134 ЦК України є помилковим.

Вирішуючи спір, господарські суди дійшли висновку, що правовідносини сторін виникли на підставі договору №7 від 07.05.2004, який за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність.

Частиною 2 статті 1131 ЦК України визначено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Проте аналіз змісту договору №7 від 07.05.2004 свідчить про те, що його сторони не передбачили координацію спільних дій учасників, порядок ведення спільних справ, спірне нерухоме майно не виділялось для ведення спільної діяльності, умови покриття витрат та збитків учасників договору не узгоджувалися.

Таким чином, Інвестиційний договір №7 від 07.05.2004 не містить істотних умов договору про спільну діяльність, визначених у главі 77 Цивільного кодексу України, на що не звернуто уваги господарськими судами попередніх інстанцій.

Недостатньо обгрунтованими є висновки господарських судів щодо наявності зобов'язальних відносин сторін за договором №7 від 07.05.2004, та відповідно підстав для застосування статті 509 ЦК України, оскільки призначення перерахованих коштів стосувалося виконання інвестиційної програми згідно інвестиційного договору від 01.06.2003, яких господарському суду позивач не надав.

Наведені доводи у повному обсязі судами не оцінювалися, що свідчить про нез'ясування судами питань, із якими пов'язане законне вирішення спору по суті та не вжито заходів для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи. Тому судові рішення ухвалено за неповно з'ясованими обставинами справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст.1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Виходячи з викладеного та повноважень касаційної інстанції, оскаржувані судові рішення підлягають скасування з направленням справи для нового розгляду, під час якого господарському суду необхідно всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін, і в залежності від установленого правильно застосувати норми матеріального та процесуального права, якими урегульовано спірні правовідносини, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Квітка" задоволити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 та рішення господарського суду Закарпатської області від 19.12.2016 скасувати, а справу №907/762/16 направити для нового розгляду до суду першої інстанції.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЖ.О. Корнілова
СуддяН.М. Нєсвєтова