РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017Справа №918/229/17
За позовом Селецької сільської ради

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Кабінет Міністрів України

2) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

3) Рівненська обласна державна адміністрація

4) Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській

області

5) Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної

адміністрації

6) Дубовицька районна державна адміністрація

7) Міністерство фінансів України

про визнання додаткової угоди до договору недійсною

Головуючий суддя Усатенко І.В.

Судді: Спичак О. М.

Пукшин Л. Г.

Представники учасників сторін:

від позивача Голяка П.В. (сільський голова), Савурко О.В. (за дов.);

від відповідача Ільмухіна Т.Д. (за дов.);

від третьої особи 1 Барбух В. В. (за дов.);

від третьої особи 2 не прибув;

від третьої особи 3 не прибув;

від третьої особи 4 не прибув;

від третьої особи 5 не прибув;

від третьої особи 6 не прибув;

від третьої особи 7 не прибув.

В судовому засіданні 02.11.2017 на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва за підсудністю з Господарського суду Рівненської області надійшла справа № 918/229/17 за позовом Селецької районної ради (далі - позивач, замовник) до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач, Нафтогаз), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінет Міністрів України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Рівненська обласна державна адміністрація, Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації, Дубровицька районна державна адміністрація про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до договору № 14/566/11 від 15.03.2011.

Ухвалою суду від 11.05.2017 справу № 918/229/17 прийнято до розгляду та призначено на 01.06.2017.

Через відділ діловодства суду 22.05.2017 від Дубовицької районної державної адміністрації надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Від Рівненської обласної державної адміністрації 01.06.2017 через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі.

Від Департаменту з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації 01.06.2017 через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі.

Від Міністерство енергетики та вугільної промисловості України 01.06.2017 2017 через відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення.

Від відповідача 01.06.2017 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 01.06.2017 представники третьої особи 3, третьої особи 4, третьої особи 5, третьої особи 6 не з'явилися. У даному судовому засіданні суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 розгляд справи відкладено на 03.07.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Через відділ діловодства суду 03.07.2017 від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Від позивача 03.07.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив поновити строки позовної давності; пункти 1.1., 2.3.13 договору № 14/566/11 від 15.03.2011 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області в частині повернення коштів Селецькою сільською радою Нафтогазу не за рахунок субвенцій з державного бюджету визнати недійсними; пункти 1.1., 2.3.15., 4.7. додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до договору 14/566/11 від 15.03.2011 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області визнати недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 відкладено розгляд справи на 17.07.2017.

Через відділ діловодства суду 03.07.2017 від Рівненської обласної державної адміністрації надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.07.2017 суд дійшов висновку про доцільність здійснення розгляду справи колегією суддів.

За результатами автоматичного визначення складу колегії суддів для розгляду справи № 918/229/17 визначено склад колегії суддів: Усатенко І. В. - головуючий суддя та судді Спичак О. М. та Пукшин Л. Г.

Ухвалою суду від 18.07.2017 розгляд справи призначено на 14.09.2017.

Від Рівненської обласної державної адміністрації 14.09.2016 через відділ канцелярії господарського суду надійшли пояснення.

Ухвалою суду від 14.09.2017 розгляд справи відкладено на 05.10.2017, подана позивачем раніше заява про збільшення позовних вимог була розцінена судом, як заява про зміну предмету позову та прийнята судом до розгляду, в подальшому розгляд позовних вимог здійснюється судом з врахуванням вказаної заяви.

20.09.2017 від Дубровицької районної державної адміністрації на виконання ухвали суду через відділ канцелярії господарського суду надійшли письмові пояснення з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та клопотання про розгляд справи без участі представника.

Від відповідача через відділ канцелярії суду 04.10.2017 надійшли додаткові заперечення на позовну заяву (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.06.2017), в яких відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити Серецькій сільській раді у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.10.2017 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено - Міністерство фінансів України, розгляд справи відкладено на 19.10.2017, зобов'язано позивача направити копію позовної заяви з додатками третій особі, докази про що надати суду та зобов'язано надати суду письмові пояснення в обґрунтування поважності пропуску строків позовної давності. Також зобов'язано відповідача Кабінет Міністрів України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України та Міністерство фінансів України надати суду: розшифровку фінансового плану відповідача щодо джерел надходження коштів на фінансування витрат та джерел повернення витрат відповідачу на добудову підвідних газопроводів за договором №14/566/11 від 15.03.2011, пояснювальні записки яким чином здійснювалось фінансування витрат на добудову підвідних газопроводів за договором №14/566/11 від 15.03.2011, та зобов'язано Міністерство фінансів України надати суду письмові пояснення по суті спору з належними та допустимими доказами в їх обґрунтування.

Від Рівненської обласної державної адміністрації через відділ канцелярії господарського суду 06.10.2017 надійшло клопотання, в якому остання просила здійснювати розгляд справи без участі представника облдержадміністрації.

Від відповідача 10.10.2017 через відділ канцелярії господарського суду надійшло клопотання про доручення додаткових документів.

Через відділ канцелярії господарського суду 19.10.2017 надійшли: від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України письмові пояснення, від Міністерства фінансів України клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 19.10.2017 відповідачем подано було клопотання про долучення до матеріалів справи документів, позивачем заява про поновлення строку. Позивач у своїй заяві просив суд визнати поважними причини пропущення позовної давності та поновити строки позовної давності.

Ухвалою суду від 19.10.2017 розгляд справи відкладено на 02.11.2017, зобов'язано: позивача надати докази надсилання позовної заяви з додатками Міністерству фінансів України; відповідача надати суду письмові пояснення чи затверджувався тимчасовий кошторис витрат на 2012 рік, чи залучались кредитні ресурси в сумі 24,8 млрд. грн. на будівництво газопроводу за спірним договором; Кабінет Міністрів України та Міністерство фінансів України надати суду розшифровку фінансового плану відповідача щодо джерел надходження коштів на фінансування витрат та джерел повернення витрат відповідачу на добудову підвідних газопроводів за договором №14/566/11 від 15.03.2011, пояснювальні записки яким чином здійснювалось фінансування витрат на добудову підвідних газопроводів за договором №14/566/11 від 15.03.2011; Міністерство фінансів України надати суду письмові пояснення по суті спору з належними та допустимими доказами в їх обґрунтування.

Від відповідача 02.11.2017 через відділ канцелярії господарського суду надійшло клопотання про долучення додаткових документів.

Від Міністерства фінансів України 02.11.2017 надійшли пояснення.

В судове засідання 02.11.2017 представники третіх осіб - 2, 3, 4, 5, 6, 7 не прибули, третя особа - 3, 5, 7 просили суд здійснити розгляд справи без їх участі (без участі їх представників), інші треті особи суд про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Неявка вище вказаних третіх осіб не перешкоджає розгляду справи.

Представники позивача, відповідача та третьої особи - 1 в судове засідання 02.11.2017 прибули.

Представник позивача підтримав заявлені ним позовні вимоги з врахуванням заяви про зміну предмету позову в повному обсязі, а також підтримав заяву про поновлення строку позовної давності, та просив задовольнити позов.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні даного позову у повному обсязі.

Третя особа - 1 позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Позовні вимоги мотивовані недійсністю п. 1.1., 2.3.1.3 договору № 14/566/11 від 15.03.2011 та п. 1.1., 2.3.15., 4.7. додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до договору № 14/566/11 від 15.03.2011 укладених між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, з тих підстав, що відповідні пункти договору та додаткової угоди суперечать Цивільному кодексу України, Бюджетному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та територіальної громади Селецької сільської ради.

Зокрема, позивач зазначає, що договір № 14/566/11 від 15.03.2011 укладено ним з огляду на те, що законодавство на момент його укладання містило норми про повернення коштів витрачених на добудову мереж постачання природного газу, за рахунок субвенцій з державного бюджету. В подальшому такі норми були виключені із чинного законодавства, а до договору № 14/566/11 від 15.03.2011 укладеного між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області була укладена додаткова угода № 1 від 28.05.2012, за умовами п. 2.3.14, п. 2.3.15 якої замовник зобов'язаний протягом року наступного за роком введення об'єкту в експлуатацію повернути Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову об'єкту. В п. 2.3.15 додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 уже не було визначено джерело отримання коштів Селецькою сільською радою на відшкодування коштів Нафтогазу. Проте, як з'ясувалося пізніше, при укладанні як основного договору так і додаткової угоди до нього субвенції з державного бюджету на добудову газопроводу взагалі не виділялися. Враховуючи вказане, на думку, позивача, умови вказаних договорів щодо повернення Селецькою сільською радою коштів, отриманих на добудову газопроводу не за рахунок коштів державного бюджету, порушують Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» та ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Крім того, позивач просить суд, в зв'язку з тим, що при укладанні договорів відповідач - НАК «Нафтогаз» в договорах посилався на бюджетне законодавство, згідно з яким оплата за добудову підводного газопроводу має проводитися за рахунок субвенцій з державного бюджету, і ввів в оману Селецьку сільську раду, поновити строки позовної давності. Поважними причинами пропуску строку позовної давності позивач вважає, що при укладанні основного і додаткового договорів позивач виходив із того, що договори укладаються на підставі відповідного законодавства, зокрема Закону України «Про трубопровідний транспорт», який передбачив типову форму договору, та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів», яке передбачало витрати на добудову газопроводу за рахунок державного бюджету. Позивач не набув ніяких майнових прав на об'єкт, договір не відповідає вимогам спеціального законодавства та суперечить державним та суспільним інтересам.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, з тих підстав, що: умовами укладеного між сторонами правочину надання відповідачем власних коштів (не коштів державного бюджету) здійснювалось не у вигляді капітальних інвестицій, то надання таких коштів Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» замовнику здійснювалось на поворотній основі; договір в частині фінансування добудови об'єкта газопостачання та його побудови виконано, і не за державні кошти, а за обігові кошти Компанії; відповідач не отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу, не набув спірний об'єкт газопостачання у власність та не використовує його, не є ані інвестором, ані споживачем, ані забудовником; між сторонами у спорі виникли не бюджетні, а майнові відносини, які регулюються актами цивільного законодавства, тому застосування бюджетного законодавства до відносин юридично рівних учасників не є припустимим; договір і додаткова угода були укладені відповідно до діючого законодавства України, в тому числі, Цивільного та Господарського кодексів України. Відсутність у замовника необхідних коштів або взяття ним зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України чи законом про Державний бюджет України, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання за договором, яке не припинилося відповідно до приписів глави 50 ЦК України.

Також відповідач зазначає, що Селецька сільська рада подала розглядуваний позов з пропуском строку позовної давності та просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

На думку відповідача, Селецька сільська рада не надала суду доказів, які б підтверджували той факт, що п. 1.1., 2.3.13 договору № 4/566/11 від 15.03.2011, п. 1.1., 2.3.15, 4.7. додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 суперечать нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довела відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь - якої з осіб, яка вчинила спірні правочини; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірних правочинів; не спрямованість будь - якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджується матеріалами справи, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №43 від 20.01.2010 та Розпорядження КМУ №1881-р від 13.09.2010) була погоджена пропозиція Міністерства палива та енергетики та Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо фінансування компанією робіт з добудови підвідних газопроводів відповідно до затвердженого НАК «Нафтогаз України» переліку.

Для забезпечення добудови газопроводів НАК «Нафтогаз України» укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом. Замовник будівництва газопроводів здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов'язаних із завершенням їх будівництва, згідно із законодавством.(п.1, п.2, п.3 Розпорядження).

Раді міністрів Автономної республіки Крим, обласним та Севастопольській міській держадміністраціям доручено сприяти відведенню земельних ділянок для добудови газопроводів та підготовці необхідних дозвільних документів, а також введенню добудованих газопроводів в експлуатацію та передачу їх у державну власність (п. 4 Розпорядження).

Міністерству палива та енергетики доручено забезпечити контроль за обґрунтованістю та цільовим використанням коштів, виділених на добудову зазначених газопроводів, та забезпечити включення до фінансових планів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» видатків на добудову газопроводів відповідно до затвердженого Компанією переліку (п. 6, 7 Розпорядження).

Фінансовий план Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на 2011 рік було затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2011 № 211-р, зміни до фінансового плану Компанії внесено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.10.2011 № 1061-р.

Витрати на капітальні інвестиції у 2011 році заплановані у обсязі 1 441, 6 млн. грн. Однією із основних статей у складі капітальних витрат було: будівництво газопроводів - 996, 2 млн. грн. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів», за поданням регіональних органів управління, Компанією сформовано та затверджено перелік підвідних газопроводів, добудову яких передбачається здійснити за рахунок коштів НАК «Нафтогаз України».

15.03.2011 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області було укладено договір № 14/566/11 про фінансування спорудження об'єкта газопостачання (далі за текстом - договір), відповідно до якого Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та замовник будівництва об'єкта газопостачання Селецька сільська рада Дубровицького району Рівненської області на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» із змінами і доповненнями внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2010 № 1881-р (далі - розпорядження), відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України та Закону України «Про трубопровідний транспорт» і діючого законодавства України уклали договір, відповідно до якого Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідно до Розпорядження та на умовах цього договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу та погодженого Мінпаливенерго України «Переліку об'єктів газопостачання у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», (далі - перелік) та графіку фінансування спорудження об'єкта газопостачання (додаток 1), здійснює фінансування добудови будівництва) об'єкта газопостачання: «Підвідний газопровід високого тиску від АГРС м. Дубровиця до сіл Селець та Ясинець Дубровицького району Рівненської області» (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується здійснити добудову (будівництво) об'єкта, забезпечити передачу його, як цілісного об'єкта у державну власність та введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами договору та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову (будівництво) об'єкта (1.1). Замовник є власником частини (цілісного) об'єкта, добудованої (збудованої) за кошти Нафтогазу, до передачі цілісного об'єкта у державну власність (1.2).

Нафтогаз зобов'язаний при наявності фінансової можливості здійснити фінансування добудови (будівництва) об'єкта в обсягах, передбачених фінансовим планом Нафтогазу на відповідний період, згідно з додатком 1. Фінансування здійснюється шляхом банківських переказів грошових коштів на рахунок Замовника або іншими способами, що не суперечать діючому законодавству України. Замовник зобов'язаний забезпечити виконання всіх належних дій для добудови (будівництва) об'єкта у відповідності до діючого законодавства України та умов договору, в тому числі отримання необхідних дозвільних документів та розробку проектно-кошторисної та іншої документації, будівництва та введення в експлуатацію об'єкта і передачу його у Державну власність згідно з діючим законодавством України (2.3.1). Здійснювати за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов'язаних із добудовою (будівництвом) об'єкта згідно з діючим законодавством України (2.3.2).

Забезпечити облік та контроль за використанням коштів, отриманих від Нафтогазу для виконання зобов'язань, передбачених цим договором. Відкрити окремий рахунок в регіональному відділенні Державного казначейства або уповноваженого банку для отримання грошових коштів, які будуть перераховуватись Нафтогазом за цим договором та негайно, протягом 5 (п'яти) робочих днів, письмово повідомляти Нафтогаз про зміну реквізитів для перерахування коштів (2.3.4). У будь-який час на вимогу Нафтогазу надавати усю інформацію про виконання умов цього Договору, а також всіх інших документів і матеріалів, пов'язаних з виконанням цього Договору (2.3.7).

Щомісячно, не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним, а також після повного виконання зобов'язань за договором, надавати Нафтогазу інформаційну довідку про виконання договору та звіт про використання коштів за формою згідно з додатком 2, підписаний уповноваженими відповідальними особами замовника і завірений його печаткою, та реєстр платежів, здійснених Нафтогазом на добудову (будівництво) об'єкта, завірений відділенням державного казначейства або уповноваженого банку. Інформація та документи надаються цінним листом або вручаються уповноваженим особам Нафтогазу під розпис. Подання замовником щомісячної інформації не залежить від вимог Нафтогазу про подання поточної інформації щодо виконання договору (2.3.8). У разі неможливості виконання договірних зобов'язань повідомити Нафтогаз протягом 3 (трьох) робочих днів з дати виникнення обставин, що перешкоджають виконанню договору, з обов'язковим зазначенням цих обставин, для прийняття спільного з Нафтогазом рішення щодо подальшого виконання договору (2.3.9.).

Після завершення робіт по добудові (будівництву) об'єкта, забезпечити виконання п. 5 Розпорядження, а саме:

В обов'язковому порядку забезпечити прийняття у власність усіх інших часток незавершеного будівництва об'єкта, що будувались у відповідності до затвердженої проектно - кошторисної документації на об'єкт, з подальшою їх передачею, як цілісного об'єкта у державну власність та введенням в експлуатацію у термін, що не перевищує 60 календарних днів від дати виконання Нафтогазу на добудови (будівництва) об'єкта (2.3.12).

Протягом бюджетного року з дати закінчення фінансування Нафтогазом добудови (будівництва) об'єкта повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову (будівництво) об'єкта, відповідно до статті 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт" або за рахунок субвенцій з державного бюджету (2.3.13).

Загальний обсяг фінансування за цим Договором (ціна Договору) складає 7 760 002 гри., в тому числі ПДВ 1 293 333,67 грн. (3.1). Вартість добудови (будівництва) об'єкта визначається замовником на підставі проектно-кошторисної документації, розробленої і затвердженої в установленому діючим законодавством порядку, та не може перевищувати вартості добудови затвердженої переліком (3.2). Фінансування Нафтогазом робіт із завершення будівництва об'єкта буде здійснюватись в межах витрат, передбачених фінансовим планом та збалансованим бюджетом грошових коштів Нафтогазу на відповідний період (3.3). Фінансування робіт з добудови (будівництва) об'єкта за договором здійснюється згідно з додатком 1, який є невід'ємною частиною цього договору (3.4).

У випадку порушення замовником зобов'язань щодо повернення суми грошових коштів, він платить на користь Нафтогазу пеню у розмірі 0,1% від загальної ціни договору за кожний день прострочення виконання зобов'язань, а у випадку прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у сумі 7% ціни договору (4.3). Нафтогаз не несе відповідальності за нефінансування добудови (будівництва) об'єкта (4.4). Замовник несе повну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов Договору (4.5). В разі невиконання пункту 2.3.12, 2.3.14 або 2.3.15 договору замовник протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надходження письмової вимоги Нафтогазу, повертає всю суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу згідно з договором (4.6). Замовник не несе відповідальності перед Нафтогазом за невиконання п. 4.3. Договору, в разі відсутності субвенцій з Державного бюджету (4.7). Замовник несе повну відповідальність за будь-які дії вчинені ним щодо реалізації цього договору та за цільове використання коштів, отриманих від Нафтогазу за Договором (4.8).

Цей договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками і діє до повного повернення Нафтогазу суми грошових коштів, перерахованих ним в якості фінансування добудови (будівництва) об'єкта згідно з договором (7.1).

На виконання п. 4 Розпорядження було прийнято розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 25.05.2012 № 256 «Про передачу об'єктів газопостачання у державну власність». Відповідно до вищезазначеного розпорядження головне управління з питань будівництва та архітектури облдержадміністрації та районні державні адміністрації спільно з органами місцевого самоврядування повинні:

- вжити заходів щодо забезпечення передачі у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс ПАТ «Рівнегаз» з приєднанням до неприватизованої частини основних фондів, що належить до державної власності, об'єктів газопостачання населених пунктів області, у спорудженні яких передбачається фінансова участь НАК «Нафтогаз України», після вводу їх в експлуатацію, згідно з переліком, що додається.

До вказаного переліку зокрема відноситься об'єкт - «Південний газопровід високого тиску від АГРС м. Дубровиця до сіл Селець та Ясинець Дубровицького району Рівненської області» (замовник - Селецька сільська рада Дубровицького району);

- у встановленому законодавством порядку підготувати документи щодо внесення змін бо бюджетних призначень та розроблення бюджетних запитів на забезпечення бюджетних видатків для розрахунків з НАК «Нафтогаз України» в межах здійсненого нею фінансування на добудову відповідних газопроводів.

В подальшому, 28.05.2012 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Селецькою сільською радою Дубровицького району укладено додаткову угоду № 1 до договору №14/566/11 від 15.03.2011, відповідно до якої статтю 1 «Предмет договору» викладено в наступній редакції: « 1.1. Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідно до Розпорядження та на умовах цього договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу «Переліку об'єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», (далі - Перелік) та графіку фінансування спорудження об'єкта газопостачання (Додаток 1), здійснює фінансування добудови об'єкта газопостачання: «Підвідний газопровід високого тиску від АГРС м. Дубровиця до сіл Селець та Ясинець Дубровицького району Рівненської області», замовник зобов'язується здійснити добудову об'єкта, введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами договору, забезпечити передачу його, як цілісного об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову об'єкта».

Статтю 2 «Права та обов'язки сторін» викладено в зміненій редакції. Зокрема, п. 2.3.9., 2.3.15 щодо зобов'язань замовника викладені були в редакції: «у разі неможливості виконання договірних зобов'язань повідомити Нафтогаз протягом 3 (трьох) робочих днів з дати виникнення обставин, що перешкоджають виконанню договору, з обов'язковим зазначенням цих обставин, для прийняття спільного з Нафтогазом рішення щодо подальшого виконання договору (2.3.9); протягом року, наступного за роком введення об'єкта в експлуатацію, повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів отриманих від Нафтогазу на добудову об'єкта (2.3.15)».

Відповідно до підпункту 2.4.3., в редакції додаткової угоди замовник є власником частини (цілісного) об'єкта, добудованої за кошти Нафтогазу, до передачі цілісного об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації.

Статтю 3 «Ціна договору і порядок проведення розрахунків» викладено в наступній редакції: « 3.1. Загальний обсяг фінансування за цим договором (ціна договору) складає 9 164 313,00 грн. Вартість добудови об'єкта визначається замовником на підставі проектно-кошторисної документації, розробленої і затвердженої в установленому діючим законодавством порядку, та не може перевищувати вартості добудови затвердженої переліком. (п.3.2). Фінансування Нафтогазом робіт із завершення будівництва об'єкта буде здійснюватись в межах витрат, передбачених фінансовим планом та збалансованим бюджетом грошових коштів Нафтогазу на відповідний період (п.3.3)».

Статтю 4 «Відповідальність сторін» викладено в наступній редакції: «Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань відповідно до умов договору та діючого законодавства України (4.1). У випадку ненадання/надання в неповному обсязі замовником інформації відповідно до п. 2.3.8 договору або порушення строку її надання, Нафтогаз має право припинити фінансування за договором та/або вимагати дострокового повернення суми грошових коштів, що були перераховані Нафтогазом на фінансування добудови об'єкту (4.2). У випадку порушення замовником зобов'язань щодо повернення суми грошових коштів, він платить на користь Нафтогазу пеню у розмірі 0,1% від загальної ціни договору за кожний день прострочення виконання зобов'язань, а у випадку прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у сумі 7% ціни договору (4.3). Нафтогаз не несе відповідальності за нефінансування добудови об'єкта (4.4). Замовник несе повну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору (4.5). В разі невиконання пунктів 2.3.12, 2.3.13 договору або непідтвердження суми заборгованості замовника перед Нафтогазом у сумі здійсненого Нафтогазом фінансування, замовник протягом 10 (десяти) робочих днів з дати надходження письмової вимоги Нафтогазу, повертає всю суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу згідно з договором (4.6). Не виконання замовником п. 2.3.15 Договору через відсутність бюджетного фінансування у зв'язку з відхиленням Кабінетом Міністрів України пропозицій щодо включення до державного бюджету видатків на погашення заборгованості замовника перед Нафтогазом не може бути підставою для нарахування Нафтогазом пені та штрафів та звернення до суду проте не позбавляє замовника обов'язку повернути Нафтогазу кошти, отримані згідно з договором (4.7). Замовник несе повну відповідальність за достовірність даних наданих Нафтогазу при укладенні договору, будь-які дії вчинені ним щодо реалізації цього договору та за цільове використання коштів, отриманих від Нафтогазу за договором. (4.8)».

Статтю 7 «Строк дії договору» викладено в наступній редакції: «7.1. Цей договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками і діє до повного повернення Нафтогазу суми грошових коштів, перерахованих ним в якості фінансування добудови об'єкта згідно з договором».

Будівництво підвідного газопроводу високого тиску від АГРС м. Дубровиця до сіл Селець та Ясинець Дубровицького району Рівненської області» (замовник - Селецька сільська рада Дубровицького району) було завершено в серпні 2012 року, газопровід введено в експлуатацію та замовником будівництва передано у державну власність і на обслуговування відповідному управлінню по експлуатації газового обладнання (акт приймання - передачі підвідного газопроводу у державну власність на баланс Публічного акціонерного товариства з газопостачання та газифікації «Рівнегаз» «Підвідний газопровід до сіл Селець, Ясинець Дубровицького району Рівненської області від 09.10.2012; рішення Селецької сільської ради Рівненської області від 08.10.2012).

Отже, з боку Нафтогаза були виконані його зобов'язання щодо фінансування добудови об'єкта газопостачання, а з боку замовника були виконані його зобов'язання щодо добудови об'єкта та передання його у державну власність.

Спір у даній справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання недійними п. 1.1., 2.3.13 договору № 14/566/11 від 15.03.2011 та п. 1.1., 2.3.15., 4.7. додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до договору 14/566/11 від 15.03.2011.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про визнання недійсними п. 1.1., 2.3.13 договору № 14/566/11 від 15.03.2011 та п. 1.1., 2.3.15., 4.7. додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до договору 14/566/11 від 15.03.2011, укладених між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області (в частині повернення коштів Селецькою сільською радою Нафтогазу не за рахунок субвенцій з державного бюджету).

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України (далі а текстом - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

За змістом ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що п. 1.1., 2.3.13 договору та п. 1.1., 2.3.15, 4.7. додаткової угоди № 1 до договору, в частині повернення коштів Селецькою сільською радою Нафтогазу не за рахунок субвенцій з державного бюджету, суперечать Цивільному кодексу України, Бюджетному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та територіальної громади Селецької сільської ради, оскільки передбачають взяття органом місцевого самоврядування на себе грошових зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань.

Позивач - є органом місцевого самоврядування, у відповідності до положень ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет; видатки, пов'язані із здійсненням районними, обласними радами заходів щодо забезпечення спільних інтересів територіальних громад, - відповідними рішеннями про районний та обласний бюджети. Сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. Видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.

У відповідності до п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі за текстом - БК України) бюджетні установи - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Враховуючи, що Селецька сільська рада є бюджетною установою та розпорядником бюджетних коштів, укладання будь-яких договорів, на підставі яких останній бере на себе зобов'язання, необхідно здійснювати з врахуванням положень Бюджетного кодексу України (далі за текстом - БК України), яким регулюються правові засади бюджетних/міжбюджетних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.23 БК України, будь - які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч.2 ст. 23 БК України).

Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (п. 8 ч. 1 ст. 2 БК України).

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження (п. 6. ч.1 ст. 2 БК України).

Бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому (п. 7 ч. 1 ст. 2 БК України).

Для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно:

1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;

2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;

3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів визначаються рішенням про місцевий бюджет відповідно до пунктів 2 і 3 частини другої цієї статті (ч.ч. 1-4 ст. 22 БК України).

Згідно до приписів ч.1 ст. 48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання за спеціальним фондом бюджету виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету (з дотриманням вимог ч.2 ст.57 цього Кодексу).

Згідно з ч.3 ст. 48 БК України передбачено, що розміщення замовлення, укладання договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку. (ч.4 ст.48 БК України).

Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства (п. 20 ч. 1 ст. 116 БК України).

Тобто, зобов'язання позивача щодо повернення грошових коштів, отриманих від відповідача на добудову об'єкта, передбачені п. 1.1., 2.3.13 договору та п. 1.1., 2.3.15, 4.7. додаткової угоди № 1 до договору, могли бути включені у договір та додаткову угоду до договору за умови наявності відповідного бюджетного призначення позивачу на такі видатки на момент укладання договору та додаткової угоди до договору.

Доказів наявності відповідного бюджетного призначення позивачу на такі видатки на момент укладання договору та додаткової угоди до договору матеріали справи не містять.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №43 від 20.01.2010 та Розпорядження КМУ №1881-р від 13.09.2010) не було погоджено механізму повернення замовниками будівництва коштів НАК «Нафтогаз України» профінансованих останнім на добудову об'єктів.

За період з 2009 року по 2014 рік Законами України про Державний бюджет України не передбачалося повернення коштів НАК «Нафтогаз України» за добудову об'єктів газифікації. Рішеннями Селецької сільської ради про сільський бюджет з 2011 по 2016 роки не затверджувалися призначення на повернення коштів ПАТ «НАК Нафтогаз України» за добудову підвідних газопроводів на виконання умов договору та додаткової угоди.

Враховуючи, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1001-р не було погоджено механізму повернення замовниками будівництва коштів НАК «Нафтогаз України» та що позивачу на момент укладання договору та додаткової угоди до договору із спірними пунктами не було надано бюджетних призначень, то позивач не набув в порядку визначеному бюджетним законодавством статусу розпорядника бюджетних коштів відносно спірних правовідносин, то умови укладеного у справі Договору про зобов'язання відповідача повернути позивачу протягом бюджетного року, наступного після року закінчення фінансування позивачем добудови об'єкта, коштів шляхом перерахування на рахунок позивача, визначені п.2.3.13 Договору є такими що не відповідають вимогам закону, бюджетному законодавству, а тому не породжують правових наслідків для сторін.

Крім того, у відповідності до ст. 63 БК України місцевий бюджет відповідно до цього Кодексу містить надходження і витрати на виконання повноважень органів влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.

За приписами ст. 88 БК України до видатків, що здійснюються з бюджетів сіл, їх об'єднань, селищ, міст районного значення і враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на: 1) органи місцевого самоврядування сіл, селищ, міст районного значення; 2) освіту: а) дошкільну освіту; б) загальну середню освіту (навчально-виховні комплекси "дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад", "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" за умови, що загальноосвітній навчальний заклад - I ступеня); 3) сільські, селищні та міські палаци і будинки культури, клуби, центри дозвілля, інші клубні заклади та бібліотеки. З огляду на викладене у позивача (на момент укладання спірних договорів) взагалі відсутнє право здійснювати з його бюджету капітальні видатки на будівництво газопроводів і газифікацію населених пунктів.

Держава може передати Раді міністрів Автономної Республіки Крим чи органам місцевого самоврядування право на здійснення видатків лише за умови відповідної передачі фінансових ресурсів у вигляді закріплених за відповідними бюджетами загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) або їх частки, а також трансфертів з Державного бюджету України (ст. 85 БК України).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В п. 2.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України).

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Таким чином, приймаючи до уваги, що у відповідності до положень ч. 3 ст. 48 БК України укладання договору протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними, суд зазначає, що п. 1.1., 2.3.13 договору № 14/566/11 від 15.03.2011 та п. 1.1., 2.3.15., 4.7. додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до договору 14/566/11 від 15.03.2011, укладених між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, в частині повернення коштів Селецькою сільською радою Нафтогазу не за рахунок субвенцій з державного бюджету, є нікчемними (недійсними в силу закону).

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача стосовно того, що між сторонами у спорі виникли не бюджетні, а майнові відносини, які регулюються актами цивільного законодавства, тому застосування бюджетного законодавства до відносин юридично рівних учасників не є припустимим, оскільки такі доводи не ґрунтуються на чинному законодавстві та суперечать ст. 22, 23, 48 БК України, ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". При цьому факт часткового виконання правочину сторонами не впливає на обставини дотримання сторонами в момент укладання спірних договорів вимог чинного законодавства та не може слугувати підставою для визнання правочину таким, під час укладання якого були дотримані вимоги чинного законодавства. Правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до положень ч. 4 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Водночас недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Враховуючи викладені норми, позивач звернувся до суду для захисту свого порушено права з пропуском загального строку позовної давності, адже договір та додаткова угода до нього були укладені сторонами 15.03.2011 та 28.05.2012 відповідно, отже трирічний строк позовної давності сплив 15.03.2014 та 28.05.2015 відповідно, а позов подано до суду 04.05.2017.

Згідно зі ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем у справі заявлено про застосування строків позовної давності, при цьому позивачем не наведено суду жодних поважних причин пропуску строку позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки, позовні вимоги позивача є доведеними, проте позивачем пропущений строк позовної давності, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову з підстав пропущення строку.

Відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок позивача (ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.11.2017.

Головуючий суддя І.В. Усатенко

Судді О.М.Спичак

Л.Г. Пукшин