КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа№ 911/2968/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Павліченко С.І. - представник;

від відповідача: не з'явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.10.2017

у справі № 911/2968/17 (суддя Ярема В.А.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса,

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса (далі, відповідач) про усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.10.2017 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса про усунення перешкод у користуванні майном з доданими до неї документи та заявою про забезпечення позову повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 05.10.2017 скасувати та направити справу на розгляд до Господарського суду Київської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженої ухвали неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми процесуального права, у зв'язку з чим зазначена ухвала підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що ним правомірно об'єднано кілька вимог, які зв'язані між собою підставою виникнення. Оскільки він придбав спірні земельні ділянки для використання єдиним масивом і відповідач в свою чергу, також використовує вказані земельні ділянки єдиним масивом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" у справі № 911/2968/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.11.2017.

Розпорядженням начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 №09-53/4273/17, у зв'язку із перебування судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2968/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" у справі №911/2968/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Майданевича А.Г. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Представник позивача 26.10.2017 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду оригінал позовної заяви ТОВ Агрофірма "Матюші" від 03.10.2017 з додатками.

31.10.2017 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги, зазначивши, що СВК ім. Щорса всіма землями, у тому числі спірними, користується законно, на підставі розпорядження Білоцерківської РДА №46 від 04.12.1995.

Представник позивача у судовому засіданні 02.11.2017 надала пояснення по суті спору, підтрималадоводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 02.11.2017, повноважні представники відповідача не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Суд, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку щодо необхідності скасування ухвали Господарського суду Київської області від 05.10.2017 у даній справі та задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" з огляду на наступне.

На розгляд Господарського суду Київської області були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" (далі, позивач) до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса (далі, відповідач) про усунення перешкод у користуванні єдиним масивом земельних ділянок шляхом зобов'язання сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса звільнити єдиний масив земельних ділянок загальною площею 135,0724 га у межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, до складу якого входять земельні ділянки з кадастровими номерами: :06:001:0035, :06:001:0036, :06:001:0038, :06:001:0027, :06:001:0037, :06:001:0025, :06:001:0039, :06:001:0034, :06:001:0033, :06:001:0024, :06:001:0029, :06:001:0032, :06:001:0030, :06:001:0028, :06:001:0031, :06:001:0026, :06:005:0028, :06:005:0027, :06:005:0024, :06:005:0018, :06:005:0026, :06:005:0016, :06:005:0025, :06:005:0022, :06:005:0017, :06:005:0023, :06:005:0021, :06:005:0019, :06:005:0020, :06:002:0033, :06:002:0034, :06:002:0032, :06:002:0031, :06:002:0035, :06:002:0030, :06:002:0024, :06:003:0090, :06:002:0040, :06:002:0037, :06:002:0036, :06:002:0025, :06:002:0039, :06:003:0095, :06:002:0027, :06:002:0021, :06:002:0020, :06:002:0018, :06:002:0044, :06:002:0041, :06:003:0100, :06:002:0029, :06:003:0101, :06:003:0092, :06:003:0094, :06:003:0093, :06:003:0098, :06:003:0099, :06:003:0097, :06:002:0028, :06:002:0023, :06:002:0022, :06:003:0091, :06:002:0038, :06:002:0026, :06:002:0042, :06:003:0096, :06:002:0019, :06:002:0045, :06:002:0043.

Згідно із пунктом 5 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Так, повертаючи позовну заяву, в обґрунтування оскарженої ухвали, суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що у позові фактично заявлено вимоги про усунення перешкод у користуванні 69 земельними ділянками - самостійними об'єктами цивільних прав, тобто об'єднано 69 немайнові спори. Однак, позивачем не обґрунтовано, в чому полягає взаємопов'язаність та необхідність розгляду у сукупності в межах одного спору 69 вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем земельними ділянками, оскільки з огляду на статті 79, 79-1 Земельного кодексу України масив земельних ділянок не визначений об'єктом цивільного права. Виходячи з наведених законодавчих положень, аналізу суб'єктного складу та характеру правовідносин, оскільки позивачем у позовній заяві не обґрунтовано необхідність розгляду у сукупності в межах одного спору 69 вимог про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, як і не визначено, у чому полягає їх взаємопов'язаність, суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог, а спільний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, що суттєво утруднить вирішення спору.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші", на підставі договорів оренди, є орендарем земельних ділянок загальною площею 135,0724 га в межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (згідно переліку, зазначеного у позовній заяві).

Позивач зазначає, що після укладення договорів оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" було виявлено, що належні йому на підставі вказаних договорів земельні ділянки були засіяні сільськогосподарськими культурами невідомими особами.

21.06.2017 ТОВ Агрофірма "Матюші" звернулося до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 197-1 Кримінального кодексу України (Самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво), за якою в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження. Під час проведення слідчих дій у межах кримінального провадження було встановлено, що земельні ділянки, що знаходяться в оренді ТОВ Агрофірма "Матюші" були засіяні та обробляються Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Щорса, що не має жодних правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки.

Листом від 20.07.2017 за вих. №139 позивач звернувся до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Щорса з вимогою звільнити його земельні ділянки. Однак, відповідні вимоги заявника залишені Сільськогосподарським виробничим кооперативом ім. Щорса без відповіді та задоволення, що, як зазначає позивач, створює йому перешкоди у користуванні земельними ділянками.

Крім того, позивач зазначає, що за його зверненням 22.09.2017 Головне управління Держгеокадастру у Київській області провело перевірку дотримання вимог земельного законодавства на спірних земельних ділянках.

За результатами перевірки складено акт від 22.09.2017 №229-ДК/167/АП/09/01/-17, відповідно до якого встановлено, що спірні земельні ділянки площею 135,0724 га належать на праві власності ТОВ "Ресіліент Білоцерківська" на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Та укладених між ТОВ "Ресіліент Білоцерківська" та ТОВ Агрофірма "Матюші" договорів оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 135,0724 га в складі 69 земельних ділянок. Встановлено, що вказані земельні ділянки входять до складу земельної ділянки загальною площею 411,2 га, яка відповідно до розпорядження Білоцерківської РДА №46 від 04.12.1995 надана у постійне користування КСП ім. Щорса. Зі слів директора СВК ім. Щорса посіви та збирання урожаю сільськогосподарської культури (кукурудза) на вищевказаних земельних ділянках проведено СВК ім. Щорса.

З огляду на зазначене, позивач позбавлений можливості використовувати земельні ділянки, для обробітку та вирощування власного врожаю сільськогосподарських культур, що і стало підставою для звернення до суду із позовом у даній справі.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог. Під вимогою у даній статті розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою спосіб захисту порушеного права.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача про захист права чи законного інтересу. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права. Дозволяється об'єднувати вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Згідно з пунктом 3.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Дослідивши зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає, що як вбачається із акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідач засіяв та використовує спірні земельні ділянки, які згідно розпорядження Білоцерківської РДА №46 від 04.12.1995 надані йому у постійне користування та входять до складу земельної ділянки загальною площею 411,2 га., в тому числі спірні, при цьому відповідач використовує їх єдиним масивом.

Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, посилання позивача на обставини, в чому саме полягає взаємопов'язаність та необхідність розгляду у сукупності в межах одного спору вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем 69 земельними ділянками, знаходять своє підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки заявником об'єднано вимоги, які пов'язані між собою, що відповідає вимогам статті 58 Господарського процесуального кодексу України, таким чином позивач цілком правомірно об'єднав свої позовні вимоги в одній позовній заяві до відповідача.

У даному випадку об'єднання позовних вимог дасть можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що сумісний розгляд позовних вимог у даній справі, які пов'язані між собою підставами виникнення, не перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув позивачу позовну заяву та додані до неї документи без розгляду з посиланням на пункт 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, приймаючи оскаржену ухвалу, також послався на норми пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України та зазначив, що позивачем заявлено 69 вимог немайнового характеру, а тому за подання відповідного позову судовий збір має бути сплачено за кожну із заявлених вимог немайнового характеру окремо. Однак, як вбачається з доданої до позовної заяви квитанції №222 від 28.08.2017, позивачем за подання відповідного позову сплачено 1 600,00 грн. судового збору, що не відповідає положенням чинного законодавства, а тому додана до позовної заяви квитанція №222 від 28.08.2017 не є належним та допустимим доказом сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Приписами статей 4, 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання у 2017 році до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у 1 (одному) розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2017 року в розмірі 1600,00 гривень.

Із доданої позивачем до позовної заяви квитанції №222 від 28.08.2017 вбачається, що позивачем за подання відповідного позову сплачено 1 600,00 грн. судового збору.

Предметом позову в даній справі є немайнова вимога ТОВ Агрофірма "Матюші" до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном, а саме земельними ділянками у кількості 69 штуки, які, як зазначає позивач, взяті в оренду ним для використання єдиним масивом.

Водночас, зі змісту позовної заяви, доданих до неї документів та відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що відповідач заперечує права позивача на спірні земельні ділянки, оскільки вважає їх такими, що входять до складу земельної ділянки загальною площею 411,2 га, тобто фактично вважає спірні землі частиною земельної ділянки відповідача, наданою йому у постійне користування згідно розпорядження Білоцерківської РДА №46 від 04.12.1995.

За вказаних обставин, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права шляхом усунення відповідачем перешкод у користуванні майном, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем окремо заявлено 69 немайнові вимоги, за кожну із яких позивачем має бути окремо сплачено судовий збір, є помилковими.

З огляду на зазначене, на думку колегії суддів, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в даній справі у встановлених порядку та розмірі, а передбачені пунктом 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу підстави для повернення позовної заяви без розгляду відсутні.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 7 статті 106 Господарського процесуального кодексу України у випадку скасування апеляційною інстанцією, зокрема, ухвали про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Пунктом 4.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7 визначено, що у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Київської області від 05.10.2017 у справі №911/2968/17 підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд до Господарського суду Київської області.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.10.2017 у справі № 911/2968/17 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 05.10.2017 у справі № 911/2968/17 скасувати.

Справу № 911/2968/17 направити на розгляд до Господарського суду Київської області.

Матеріали справи № 911/2968/17 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко