КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Справа№ 910/12454/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Мальченко А.О.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Колосюк С.Л. - представник за довіреністю від 02.06.2016 року;

від відповідачів: 1) Федоренко М.В. - представник за довіреністю від 10.05.2017 року;

2) Ткаченко К.В.- представник за довіреністю від 08.09.2017 року;

Козуб Б.Ю. - представник за довіреністю від 08.09.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 року

по справі №910/12454/17 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Національного банку України

до 1) Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістик"

про визнання правочину удаваним

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістик" про визнання кредитного договору № DNHSLOK271016 від 17.10.2016 року удаваним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладання кредитного договору №DNHSLOK271016 від 27.10.2016 року не було направлено на надання кредитних коштів з метою поповнення обігових коштів відповідача 2 для ведення його господарської діяльності, а слугувало для приховування відповідачем 1 дійсних намірів щодо виконання своїх зобов'язань перед позивачем за кредитними договорами, що були укладені між позивачем та відповідачем 1 шляхом зміни черговості їх погашення. А саме, відповідачі фактично уклали договір доручення на перерахування коштів відповідача 1 в рахунок погашення заборгованості останнього перед позивачем та приховали його шляхом укладення відповідного кредитного договору між собою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тими ж підставами, що і позовна заява.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Національного банку України по справі № 910/12454/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 року апеляційну скаргу Національного банку України прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Мальченко А.О., Пономаренко Є. Ю. та призначено до розгляду на 31.10.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні 31.10.2017 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача 1 та представник відповідача 2 у судовому засіданні 31.10.2017 року заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 05.12.2014 року між Національним банком України (надалі - кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - позичальник) укладено кредитний договір №120, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит для підтримки ліквідності в сумі 3 640 000 000 (три мільярди шістсот сорок мільйонів гривень) 00 коп. до 02.12.2016 року (п. 1.2. кредитного договору №120).

Пунктом 1.4. кредитного договору №120 передбачено, що в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпечення заставою вимоги, кредитор укладає з майновим поручителем іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно у вигляді (цілісного) майнового комплексу, який належить на праві власності пов'язаній з власником істотної участі в позичальника особі, за ринковою вартістю не менше ніж 5 536 млн. грн.

20.02.2015 року між Національним банком України (надалі - кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - позичальник) укладено кредитний договір №10 відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику 1 кредит для підтримки ліквідності в сумі 2 280 000 000 (два мільярди двісті вісімдесят мільйонів гривень) 00 коп (п. 1.2. договору).

Пунктом 1.4. кредитного договору №10 передбачено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпечення заставою вимоги, кредитор укладає з майновим поручителем іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно у вигляді (цілісного) майнового комплексу, який належить на праві власності пов'язаній з власником істотної участі в позичальника особі, за ринковою вартістю не менше ніж 3 004,5 млн. грн., а також договір фінансової поруки з власником істотної участі в ПАТ КБ «Приватбанк».

27.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротермінал Логістик» (надалі - позичальник) було укладено кредитний договір №DNHSLOK271016, відповідно до умов якого (п. 1.1. договору), банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, визначені у А2 цього договору не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п.2.1.2. цього договору, в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Відновлювальна кредитна лінія (кредит) надається банком для здійснення позичальником платежів, пов'язаних з його перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням на адресу одержувачів, рахунки яких відкриті у банку. При цьому, розрахункові документи позичальника на порядок використання кредиту не поширюється на платежі на адресу одержувачів:

- зі сплати послуг бюро технічної інвентаризації;

- по сплаті державного мита, податків (обов'язкових платежів) та будь-яких інших платежів на користь державних органів, органів місцевого самоврядування, пенсійного фонду, фондів соціального страхування;

- зі сплати послуг електропостачання, водопостачання, газопостачання, опалення, послуг з вивезення та утилізації сміття та інших комунальних послуг.

Так, розділом "А" кредитного договору №DNHSLOK271016 визначено істотні умови кредитування, зокрема:

Пунктом "А1" визначено вид кредиту - відновлювана кредитна лінія;

Пунктом "А2" встановлено ліміт цього договору: 996 135 000,00 (дев'ятсот дев'яносто шість мільйонів сто тридцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок. 8 тому числі на наступні цілі:

- у розмірі 996 135 000,00 (дев'ятсот дев'яносто шість мільйонів сто тридцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок на поповнення обігових коштів;

- у розмірі 0,00 (нуль) гривень 00 копійок на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п 2.1.5, 2.2 12 цього Договору;

- у розмірі 0,00 (нуль) гривень 00 копійок для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна шляхом перерахування за реквізитами зазначеними в п. 2.1.1 цього договору;

- у розмірі 0,00 (нуль) гривень 00 колійок на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.15, 2 3 13, 5 8 цього договору;

Пунктом "А3" обумовлено термін повернення кредиту - 26.10.2017 (двадцять шосте жовтня дві тисячі сімнадцятого) року. Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України (далі- "ЦКУ") у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 26.10.2017 (двадцять шосте жовтня дві тисячі сімнадцятого) року.

30.06.2016 року Правлінням Національного банку України у відповідності до ст.ст. 7, 15, 42, 55, 56 Закону України "Про Національний банк України", ст.ст. 66, 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність", постанови Правління Національного банку України від 09.06.2015р. №363 № Про заходи щодо зміни умов користування кредитами для підтримки ліквідності банків та операціями репо" (зі змінами), ураховуючи рішення Кредитного комітету Національного банку України від 29.06.2016р. №117/БТ, а також те, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є системно важливим і його діяльність впливає на стабільність банківської системи, з метою створення сприятливих умов для забезпечення повернення Банком заборгованості за кредитами, отриманими від Національного банку України Правлінням Національного банку України прийнято рішення №99-рш/БТ у відповідності до якого, внесено зміни до постанови Правління Національного банку України №195/БТ від 24.03.2016р. та доповнено його пунктом 9 наступного змісту:

«Установити таку черговість виконання грошових зобов'язань банку перед Національним банком України за кредитними договорами, крім кредитних договорів від 04.03.2014 року №7, від 04.04.2014 року №26:

- у першу чергу сплачується прострочена заборгованість за основною сумою боргу та нарахованими процентами за користування кредитами, за якими обсягу майна, що забезпечує виконання зобов'язань за відповідними кредитними договорами, з урахуванням коригуючих коефіцієнтів недостатньо для задоволення вимог Національного банку України за кредитними договорами;

- у другу чергу сплачується прострочена заборгованість за основною сумою боргу та нарахованими процентами за користування кредитами, за якими обсягу майна, що забезпечує виконання зобов'язань за відповідними кредитними договорами, з урахування коригуючих коефіцієнтів достатньо для задоволення вимог Національного банку України за кредитними договорами;

- у третю чергу сплачується заборгованість, яка не є простроченою, за основною сумою боргу та нарахованими процентами за користування кредитами, за якими обсягу майна, що забезпечує виконання зобов'язань за відповідними кредитними договорами, з урахуванням коригуючих коефіцієнтів недостатньо для задоволення вимог Національного банку України за кредитними договорами;

- у четверту чергу сплачується заборгованість, яка не є простроченою, за основною сумою боргу та нарахованими процентами за користування кредитами, за якими обсягу майна, що забезпечує виконання зобов'язань за відповідними кредитними договорами, з урахуванням коригуючих коефіцієнтів достатньо для задоволення вимог Національного банку України за кредитними договорами;

- у п'яту чергу сплачується неустойка (пеня, штраф)".

Звертаючись до суду першої інстанції позивач зазначив, що укладання кредитного договору №DNHSLOK271016 від 27.10.2016 року не було направлено на надання кредитних коштів з метою поповнення обігових коштів відповідача 2 для ведення його господарської діяльності, а слугувало для приховування відповідачем 1 договору доручення щодо виконання своїх зобов'язань перед позивачем за кредитними договорами, які були укладені між позивачем та відповідачем 1 шляхом зміни черговості їх погашення.

Так відповідно до ч. 1. ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному (ст.1003 ЦК України).

Згідно із ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою (лист Верховного Суду України від 24.11.2008 р. "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

При цьому, для визнання правочину удаваним суду слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Таким чином, ознакою удаваного правочину є умисне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин, ніж ті щодо яких його було оформлено.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту кредитного договору №DNHSLOK271016 від 27.10.2016 року, сторонами були досягнуті всі істотні умови, що звичайно ставляться до кредитних договорів, а саме - сторонами узгоджено розмір та порядок надання грошових коштів (кредиту) позичальникові кредитором, розмір процентів, строк надання кредиту, а також порядок його повернення. Жодне положення оспорюваного кредитного договору не містить в собі ознак притаманних договору доручення. Відповідачем 1 не видавалось для виконання доручення жодних довіреностей.

Натомість, в якості забезпечення виконання кредитного договору між відповідачем 2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Боріваж» було укладено договір застави частки у статутному фонді №DNHSLOK271016/DZ від 27.10.2016 року, що також підтверджує наявність ознак саме кредитних правовідносин між сторонами, а не правовідносин доручення.

Так, предметом вказаного договору є надання в заставу частки у статутному фонді позичальника, в забезпечення виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротермінал Логістик» за кредитним договором №DNHSLOK271016 від 27.10.2016 року.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що кредитний договір №DNHSLOK271016 від 27.10.2016 року за своєю суттю є договором доручення та таким, що є удаваним в розумінні статті 235 Цивільного кодексу України, оскільки умови та зміст даного договору відповідають типовим умовам кредитного договору.

Окрім того, позивачем не надано доказів того, що обидва відповідачі мали умисел укласти саме договір доручення та умисел приховати договір доручення шляхом укладення спірного кредитного договору.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджуєтьсяіз висновком суду першої інстанції, що позивачем за заявленими вимогами та їх правовими підставами не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину удаваним, а тому вимоги позивача про визнання кредитного договору №DNHSLOK271016 від 27.10.2016 року, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 удаваним є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 року у справі № 910/12454/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 року у справі № 910/12454/17 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/12454/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді А.О. Мальченко

Є.Ю. Пономаренко