РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017Справа №910/10412/17

За позовом Приватного підприємства "Соловій-Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМ КАРГО"

про стягнення 10 664,66 грн

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача не з?явився

Від відповідача Левченко І.В., довіреність б/н від 18.10.2017.

Суть спору:

Приватне підприємство "Соловій-Транс" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМ КАРГО" про стягнення 10 664,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2017 порушено провадження у справі № 910/10412/17 та призначено розгляд на 10.07.2017.

В судове засідання 10.07.2017 представники сторін не з'явилися.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представників сторін.

Ухвалою суду від 10.07.2017 розгляд справи відкладено на 11.08.2017.

17.07.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про долучення до матеріалів справи.

20.07.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

11.08.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.08.2017 розгляд справи відкладено на 11.09.2017

В судове засідання 11.09.2017 представник позивача не з'явився.

В судове засідання 11.09.2017 представник відповідача з'явився, надав свої усні пояснення по суті спору.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представника позивача.

Ухвалою суду від 11.09.2017 відкладено розгляд справи на 20.10.2017.

В судове засідання 20.10.2017 представник позивача повторно не з'явився, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направив.

В судове засідання 20.10.2017 представник відповідача з'явився, надав суду клопотання про зменшення розміру пені та пояснення у справі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 20.10.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

23.08.2016 між позивачем, як перевізником та відповідачем, як експедитором було укладено Договір № DC-1606-39 перевезення вантажу, відповідно до умов якого перевізник зобов'язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а експедитор зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 1.2 Договору конкретні умови перевезення вантажів, наданих експедитором зазначаються в заявках на перевезення, які за умови їх підписання сторонами, є невід'ємними частинами даного Договору і надаються експедитором перевізнику перед кожним перевезенням або групою перевезень.

Згідно п. 3.1 Договору, ціна договору та загальна сума оплати за послуги по кожному конкретному перевезенню визначається сторонами у заявці.

Відповідно до п. 4.3 Договору, оплата здійснюється не пізніше 5 днів після отримання експедитором оригіналів документів, вказаних в п. 4.2 та 2.2.16 банківські витрати по переведенню коштів перевізнику відносяться на рахунок експедитора, якщо інше не передбачено в заявці.

Позивач зазначив, що виконав взяті на себе зобов'язання та надав відповідачеві послуг із перевезення на суму 36061,00 грн. Проте відповідач порушив взяті на себе зобов'язання сплативши за надані послуги частково в розмірі 26000,00 грн.

В зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором, що оплати наданих послуг позивач звернувся до суду та просить стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 10061,00 грн.

Відповідач заперечив проти задоволенні позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 10061,00 грн., оскільки погасив останню 11.07.2017, що підтверджується платіжним дорученням №466.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника відповідача, суд зазначає наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 10061,00 грн. відповідач у встановлений Договором строк не виконав.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було сплачено заборгованість в розмірі 10061,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №466 від 11.07.2017.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р., припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

Таким чином, оскільки відповідачем сплачено суму заборгованості в розмірі 10061,00 грн. в процесі розгляду даної справи, та відсутністю в цій частині позовних вимог предмету спору, суд припиняє провадження у справі № 910/10412/17 в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 10061,00 грн.

Крім суми основної заборгованості, позивач просить стягнути із відповідача пеню в розмірі 603,66 грн., в зв'язку із неналежним виконання взятих на себе зобов'язань за Договором.

Відповідно до п. 5.1.5 Договору у випадку прострочення оплати рахунків перевізника, експедитор виплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу від суми заборгованості за весь період прострочення.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу положень ст. 231 ГК України, позивачем правомірно нараховано у відповідності до п.5.1.5 Договору пеню в розмірі 603,66 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, то суд зазначає наступне.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання відповідач зазначає, що на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі,.

Відповідно до п. 3 ч.1 статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

А також, зменшувати розмір штрафних санкцій є не обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 10%, а саме до 60,30 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі №910/10412/17 в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 10061,00 грн

3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМ КАРГО» (04080, м. Київ, вул. Юрківська, буд. 34А, ідентифікаційний номер 40447099) на користь Приватного підприємства «СОЛОВІЙ-ТРАНС» (79024, м. Львів, вул. Промислова, б.21, кВ. 7, ідентифікаційний номер 39052784) пеню в розмірі 60 (шістдесят) грн. 30 коп., судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

4. В іншій частині відмовити.

5. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.10.2017

Суддя Мельник В.І.