ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.10.2017 р. Справа№ 914/1199/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

За позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів,

Про: стягнення 263 329, 99 грн.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів,

До відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

Про: : визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 31.01.2008р. № Г-5972-8, додатку № 1 від 01.09.1999 р. до Договору від 04.08.1998 р. № 3058, договорів оренди нежитлових приміщень від 04.08.1998 р. № 3058 зі внесеними до нього Додатком № 1 від 01.09.1999 р змінами та доповненнями,Патенту № 307 (281) від 01.07.1999 р. на право оренди будівлі.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про: стягнення 263 329,99 грн.

Ухвалою суду від 19.06.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

Позовні вимоги за даним позовом мотивовані тим, що відповідач за умовами Договору оренди нерухомого майна від 31.01.2008 р. № Г-5972-8 отримав в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: приміщення підвалу пл. 4,6 кв.м. та приміщення першого поверху пл. 158,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування об'єктом оренди.

Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради просить суд стягнути з відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в сумі 181767,11 грн., яка виникла за період з 01.10.2015 р. до 25.01.2017 р. по Договору оренди нерухомого майна від 31.01.2008 р. № Г-5972-8 та неустойку в сумі 81 562,88 грн. за період з 26.01.2017 р. до 01.05.2017 р., у зв'язку із неповерненням відповідачем орендованого майна після розірвання згаданого Договору оренди.

21.07.2017 р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано зустрічний позов до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсними патенту № 307 (281) від 01.07.1999 р. на право оренди будівлі; Додатку № 1 від 01.09.1999 р. до Договору від 04.08.1998 р. № 3058.; Договору оренди нежитлових приміщень від 04.08.1998 р. № 3058, із внесеними до нього Додатком № 1 від 01.09.1999 р. змінами та доповненнями; Договору оренди нерухомого майна від 31.01.2008 р. № Г-5972-8

Ухвалою суду від 24.07.2017 р. зустрічну позовну заяву прийнято судом до розгляду тільки в частині визнання недійсним Договору оренди нерухомого майна від 31.01.2008 р. № Г-5972-8 та об'єднано її зі справою 914/1199/17.

В прийнятті зустрічного позову в частині визнання недійсними: патенту № 307 (281) від 01.07.1999 р. на право оренди будівлі; додатку № 1 від 01.09.1999 р. до Договору від 04.08.1998 р. № 3058.; Договору оренди нежитлових приміщень від 04.08.1998 р. № 3058 із внесеними до нього Додатком № 1 від 01.09.1999 р. змінами та доповненнями судом відмовлено. Однак, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 р. вирішено, ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.07.2017 р. у справі № 914/1199/17 в частині відмови в прийнятті зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсними договору оренди нежитлових приміщень № 3058 від 04.08.1998 р. із змінами та доповненнями, внесеними до нього додатком № 1 від 01.09.1999 р., патенту № 307 (281) від 01.07.1999 р. на право оренди будівлі та додатку № 1 від 01.09.1999 р. до договору № 3058 від 04.08.1998 р. скасувати. В цій частині справу передати на розгляд Господарському суду Львівської області.

Зустрічні позовні вимоги відповідача мотивовані тим, що на момент вчинення спірного Договору оренди нерухомого майна від 31.01.2008 р. № Г-5972-8 Управління комунальної власності не мало жодних прав на спірне нежитлове приміщення, оскільки право власності на нього належало ТзОВ "Українка", тому просить суд визнати його недійсним.

Ухвалою від 14.09.2017 р. задоволено заяву судді Запотічняк О.Д. про самовідвід. У зв'язку з цим, 14.09.2017 р. було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, внаслідок якого справу № 914/1199/17 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

20.10.2017 р. через канцелярію суду від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Крупника Р.В. Вказану заяву мотивовано тим, що суддя Крупник Р.В. в складі колегії суддів (головуючий суддя - Запотічняк О.Д., судді - Крупник Р.В., Березяк Н.Є.) розглядав справу № 914/4301/13 за позовом ФОП ОСОБА_1 до УКВ ДЕР ЛМР про зобов'язання здійснити перерахунок орендної плати за період з липня 2012 р. по жовтень 2013 р. включно на суму 97618,54 грн. за договором оренди №Г-5972-8 від 31.01.2008 р. та стягнення судових витрат. При розгляді справи № 914/4301/13 ним надавалася оцінка Договору оренди № Г-5972-8 від 31.01.2008 р., котрий виступає предметом даного спору. А тому, на думку заявників, сформувавши свою думку з приводу даного договору, суддя Крупник Р.В. не може бути об'єктивним в даній справі.

Ухвалою суду від 20.10.2017 р. суд вирішив заяву ФОП ОСОБА_1 (вх. № 35458/17 від 20.10.2017 р.) про відвід судді Крупника Р.В. у справі № 914/1199/17 - задоволити.

У зв'язку з чим, згідно протоколу автоматизованого розподілу справи від 24.10.2017 р., справу № 914/1199/17 передано на розгляд судді Пазичеву В. М.

В судовому засіданні 31.10.2017 р., зважаючи на необхідність уникнути сумніву сторін в безсторонності суду, суддею Пазичевим В.М заявлено самовідвід у даній справі в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України. Наведені обставини викладені у заяві про самовідвід від 31.10.2017 р.

А саме, до таких обставин належить, участь судді Пазичева В. М., при розгляді справ за участтю тих самих сторін та відносно аналогічних позовних вимог.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області по справі № 914/3336/13 (головуючий суддя: Пазичев В.М., суддя Манюк П.Т., суддя Горецька З.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання права власності на 90/100 часток нежитлового приміщення загальною площею 162,9 м кв., що знаходиться у будинку АДРЕСА_2, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Також, в зв'язку із закінченням повноважень судді Король М.Р., згідно із вимогами ст. 21 ГПК України, 27.01.2017 року автоматизованою системою документообігу суду здійснено визначення складу колегії суддів для розгляду справи № 914/4301/13. Внаслідок автоматизованого розподілу визначено колегію суддів для розгляду справи в складі: Головуючий суддя - Пазичев В.М., суддя Крупник Р.В. та суддя Яворський Б.І.

Крім того, в провадженні судді Пазичева В.М. перебувала справа № 914/4156/15 (Головуючий суддя: Пазичев В.М., суддя Іванчук С.В., суддя: Манюк П.Т.) за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за Договором оренди № Г-5972-8 від 31.01.2008 року, розірвання Договору оренди № Г-5972-8 від 31.01.2008 року та зобов'язання повернути об'єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 162,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Рішенням від 25.01.2017 року по справі № 914/4156/15 позовні вимоги задоволено повністю, а саме, вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79049, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, , р/р 2002 в ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) 259015 (двісті п'ятдесят девять тисяч п'ятнадцять) грн. 13 коп. заборгованості по орендній платі та 6321 (шість тисяч триста двадцять одна) грн. 23 коп. судового збору. Розірвати Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-5972-8 від 31.01.2008 року, укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, , р/р 2002 в ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (79049, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1). Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (79049, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, , р/р 2002 в ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 162,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Розглянувши в нарадчій кімнаті мотиви самовідводу судді Пазичева В. М., суд прийшов до висновку, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 21 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. При наявності зазначених підстав суддя повинен заявити самовідвід.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Правова позиція Європейського Суду з прав людини передбачає, що об'єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішнiй вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об'єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. Тому, важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості (див.: Hauschildt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A, No. 154, p. 48).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див. рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993 року, пп. 27, 28, 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). Крім того, відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (див. рішення у справі "Бочан проти України" (Заява N 7577/02) від 3 травня 2007 року п. 64). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullarv. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

У контексті об'єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії", п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії", від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (DeCubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "КастіллоАльгар проти Іспанії" (CastilloAlgar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року N 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За наведених обставин, факт продовження розглядати справу № 914/1199/17 в даному складі суду слугуватиме зовнішньою ознакою, яка викликатиме сумнів у безсторонності судді Пазичева В. М. та матиме наслідком порушення об'єктивного критерію такої безсторонності.

У зв'язку з тим, що розгляд даних справ одним і тим же суддею, а також прийняття рішення на підставі тих самих обставин по справах № 914/3336/13, № 914/4156/15 та № 914/4301/13 може викликати сумнів у його неупередженості, заява про самовідвід судді Пазичева В. М. у справі № 914/1199/17 підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, з огляду на положення ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" щодо права особи на розгляд її справи неупередженим судом та з метою виключення сумнівів щодо законності результатів розгляду справи, суд вважає за необхідне задоволити заяву про самовідвід судді Пазичева В.М., та направити справу на автоматзований перерозподіл справи у порядку, встановленому частиною третьою статті 2-1 Господарського процесуального Кодексу України.

Питання про відвід судді вирішується в нарадчій кімнаті судом у тому складі, який розглядає справу, про що виноситься ухвала.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 20, 86 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву судді Пазичева В.М. про самовідвід - задоволити.

2. Справу № 914/1199/17 передати для здійснення перерозподілу автоматизованою системою документообігу господарського суду.

Суддя Пазичев В.М.