ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Справа № 911/4233/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Данилової М.В., Корсака В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Білоцерківська книжкова фабрика" (далі ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика")
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 12.04.2017
у справі№911/4233/16
Господарського суду Київської області
за позовомПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (далі ТОВ "Білоцерківвода")
провизнання неправомірним рахунку,

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Гудзь С.Д. (дов. від 19.09.2017)

від відповідача: Слабенко Л.М. (дов. від 10.01.2017)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.02.2017 у справі №911/4233/16 (суддя - Шевчук Н.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 (головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Дідиченко М.А.), відмовлено у позові повністю.

В касаційній скарзі ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" просить скасувати вказані рішення і постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.20, 218, 219 Господарського кодексу України (далі ГК України), п.2.3. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за №403/6691 (далі Правила №37), ст.ст.4-3, 35, 36, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, який підтримав викладені в касаційній скарзі доводи, заперечення на касаційну скаргу представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов до висновку, що касаційна скарга не належить до задоволення з огляду на таке.

ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "Білоцерківвода" про визнання неправомірним рахунку №78 від 29.09.2016 за скид наднормових забруднень зі стічними водами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем його обов'язку з обслуговування каналізаційних мереж відібрані для перевірки якості стічні води містили стоки інших абонентів мережі, тому результати перевірки, на підставі якої виставлено спірний рахунок, є недостовірними, а вказаний рахунок - неправомірним.

Господарськими судами встановлено таке.

01.07.2013 між ТОВ "Білоцерківвода" (далі - виконавець) та ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" (далі - споживач) було укладено договір №1040 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, відповідно до п.1.1. якого виконавець зобов'язується надавати споживачу послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у необхідних обсягах та відповідної якості, а споживач зобов'язується своєчасно і в повному обсязі оплачувати отримані послуги за встановленим тарифом у строки і на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.4.5. договору у разі перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах споживач здійснює оплату за послуги водовідведення згідно наданого виконавцем рахунку із застосуванням коефіцієнта кратності у відповідності до вимог "Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Біла Церква", затверджених рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №424 від 25.12.2013.

Пунктами 5.5.20., 5.5.21. договору сторони обумовили, що споживач зобов'язаний забезпечити якість стічних вод, які потрапляють до міської каналізації, відповідно до норм допустимих концентрацій забруднюючих речовин, визначених додатком №3 до договору, а також виключити можливість скиду стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

14.09.2016 представниками ТОВ "Білоцерківвода" з контрольного колодязя, який розташований на території ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика", у присутності головного інженера позивача ОСОБА_6 проведено відбір проб стічних вод для визначення вмісту забруднюючих речовин, що скидаються підприємством із стічними водами в каналізаційну мережу м. Біла Церква, та складено акт відбору стічних вод, який підписано представником ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" без зауважень.

За результатами лабораторних досліджень відібраної проби, проведених хіміко-технологічною лабораторією стічних вод ТОВ "Білоцерківвода" (свідоцтво про атестацію №70А-98-13 від 17.12.2013) встановлено, що у стічних водах, які скидаються ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" до міської каналізаційної мережі, містяться забруднюючі речовини у концентраціях, які перевищують допустимі, встановлені місцевими Правилами приймання стічних вод, а також додатком №3 до договору №1040, що підтверджується Протоколом проведених аналізів №100/9 від 20.09.2016.

23.09.2016 факсограмою №1-04/08-2385 ТОВ "Білоцерківвода" повідомило ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" про перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах підприємства, а також про результати хімічного аналізу відібраної проби.

11.10.2016 представнику ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" було вручено розрахунок плати за скид наднормативних забруднень, а також рахунок №78 від 29.09.2016 на суму 12239,98грн, який підлягав до оплати протягом 10 днів після його отримання.

Вважаючи дії ТОВ "Білоцерківвода" з виставлення вищевказаного рахунку незаконними, ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" звернулося до господарського суду з позовом про визнання неправомірним рахунку за скид наднормових забруднень зі стічними водами №78 від 29.09.2016 на суму 12239,98грн.

Вирішуючи спір у справі, місцевий господарський суд зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відбір проб стічних вод, розрахунок заборгованості та пред'явлення спірного рахунку було здійснено відповідачем в порядку, передбаченому приписами чинного законодавства. При цьому позивачем не доведено, що перевищення дозволеної концентрації забруднюючих речовин у вмісті взятих відповідачем проб стічних вод відбулося внаслідок неналежного виконання останнім свого обов'язку з обслуговування каналізаційних мереж, враховуючи, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів та норм чинного законодавства, обов'язок з обслуговування контрольного колодязя, з якого здійснено відбір проб, лежить саме на ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика". Відсутність доказів проведення позивачем аналізу відібраної для підприємства проби, неповідомлення відповідача про намір провести дослідження контрольної проби, а також ненаправлення уповноваженого представника позивача до відповідача для врегулювання розрахунків, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг в порядку, передбаченому пунктом 3.12. договору, також свідчить про погодження ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" з результатами аналізу робочої проби та нарахуванням у зв'язку з цим плати за скид наднормативних забруднень. Крім того, на думку місцевого господарського суду, нормами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту порушених прав, як визнання неправомірним рахунку, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Залишаючи рішення господарського суду першої інстанції про відмову в позові без змін, апеляційний господарський суд виходив лише з невідповідності обраного позивачем способу захисту права способам, визначеним законодавством та зазначив, що спірний рахунок не є правочином, а визнання його недійсним, неправомірним, як і визнання неправомірних дій, пов'язаних з його складанням, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав, оскільки рахунок є документом, що містить виражений у числах результат яких-небудь підрахунків, обчислень, загальну кількість, підсумок на певну дату, тобто рахунками не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, вони носять лише інформаційний характер. Інші доводи і підстави позовних вимог та відповідні заперечення відповідача не досліджувалися апеляційним господарським судом з огляду на встановлення факту обрання позивачем неналежного способу захисту прав та інтересів.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з недоведеністю позивачем неправомірності дій відповідача щодо пред'явлення йому спірного рахунку, однак вважає необґрунтованими доводи господарських судів попередніх інстанцій про невідповідність предмета позову встановленим законом способам захисту прав з огляду на таке.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, з викладених законодавчих приписів вбачається, що передбачений у них перелік способів захисту цивільних прав не є вичерпним, а порушені права можуть також захищатися способами, передбаченими приписами інших законодавчих актів.

Порядок приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації, а також заходи підвищення ефективності роботи мереж і споруд каналізації, безпеки їх експлуатації та забезпечення охорони навколишнього природного середовища від забруднення скидами стічних вод підприємств передбачені Правилами №37, які були чинними на момент здійснення відбору проб, виставлення спірного рахунку та звернення позивача з даним позовом.

Пунктом 2.3. Правил №37 передбачено, що підприємства мають право, зокрема звертатися до господарського суду з оскарженням неправомірно (на їх погляд) виставлених водоканалом рахунків та вимагати проведення аналізу стічних вод підприємства.

Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносин нормативно-правовим актом, зареєстрованим у встановленому законом порядку, було передбачено такий спосіб захисту прав підприємств, що скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів, як можливість звертатися до господарського суду з оскарженням неправомірно виставлених водоканалом рахунків.

З огляду на викладене, доводи господарських судів про те, що визнання неправомірних дій, пов'язаних з складанням спірного рахунку, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав є необґрунтованими.

При цьому касаційний суд зазначає, що господарський суд, здійснюючи розгляд справи, повинен вирішити спір виходячи з визначених позивачем у позовній заяві предмета та підстав позову у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивач хоча і просив визнати неправомірним рахунок за скид наднормових забруднень зі стічними водами, однак підставами позову була не помилковість визначення обсягу забруднюючих речовин у стічних водах підприємства чи помилковість розрахунку вартості плати за скид наднормативних забруднень, а саме неправомірність дій відповідача з виставлення позивачу спірного рахунку, враховуючи неналежне, на думку останнього, виконання підприємством водопровідно-каналізаційного господарства своїх обов'язків з обслуговування каналізаційних мереж, внаслідок чого і відбулося збільшення обсягу забруднюючих речовин у стічних водах позивача.

Однак, господарські суди викладеного не врахували та дійшли до помилкового висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту права способам, визначеним нормами чинного законодавством.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд також дійшов висновку про відсутність доказів неправомірності дій ТОВ "Білоцерківвода" з виставлення позивачу спірного рахунку, з чим погоджується суд касаційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.2.1. Правил №37 водоканали мають право, зокрема контролювати якість, кількість та режим скиду стічних вод Підприємств; пред'являти Підприємствам у встановленому порядку рахунки за скид понаднормативних забруднень із застосуванням коефіцієнта кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень, при порушенні як цих Правил, так і місцевих Правил приймання; здійснювати раптовий (у будь-яку годину доби), не погоджений з Підприємством заздалегідь, відбір проб для контролю за якістю стічних вод, що скидаються. Порядок та періодичність відбору проб визначаються в місцевих Правилах приймання.

Згідно з п.2.4. Правил №37 підприємства зобов'язані, зокрема, виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги; дотримуватись установлених Водоканалом кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках Підприємства; оплачувати рахунки за скид понаднормативних забруднень при порушенні встановлених показників.

Відповідно до з п.7.6. Правил №37 для визначення вмісту забруднень у стічних водах Підприємств використовуються як дані лабораторії Водоканалу, так і результати вибіркового контролю, виконаного лабораторіями місцевих органів Держсанепіднагляду, охорони навколишнього природного середовища або іншими лабораторіями, акредитованими у даній галузі акредитації.

Пунктом 7.8. Правил №37 встановлено, що з метою контролю якості стічних вод Підприємств Водоканал здійснює відбір разових проб. Виявлені в цих пробах перевищення ДК забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для нарахування плати за скид понаднормативних забруднень. Відбір контрольних проб стічних вод Підприємств виконується уповноваженими представниками Водоканалу, що фіксується у спеціальному журналі або акті, який підписують як представники Водоканалу, так і представник Підприємства-абонента.

При цьому згідно з п.7.4. Правил №37 підприємства, які скидають стічні води до міської каналізації, повинні забезпечити можливість проведення Водоканалом у будь-який час доби контролю за скидом стічних вод, включаючи надання необхідних відомостей та експлуатаційного персоналу. Порядок та періодичність відбору контрольних проб визначається у місцевих Правилах приймання.

Відповідно до п.7.11. Правил №37 у місцевих Правилах приймання конкретизується порядок відбору проб стічних вод на аналіз, порядок їх оформлення, а також порядок проведення аналізу проб.

Пунктом 1.6. Правил №37 встановлено, що місцеві Правила приймання згідно з Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджують виконавчі органи місцевих рад за поданням Водоканалів після погодження з територіальними органами Мінекоресурсів та Міністерства охорони здоров'я України. Місцеві Правила приймання є обов'язковими для всіх Підприємств, яким Водоканали надають послуги з водовідведення та які розташовані на території даної місцевої ради.

Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №424 від 25.12.2013 було затверджено "Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Біла Церква" (далі місцеві Правила).

Відповідно до п.2.1. місцевих Правил Водоканал має право контролювати якість стічних вод шляхом здійснення раптового відбору проб стічних вод, що скидаються Підприємствами до системи каналізації міста, а також пред'являти Підприємствам у встановленому порядку рахунки за скид понаднормативних забруднень із застосуванням коефіцієнта кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень.

Пунктом 2.3.4. місцевих Правил передбачено, що підприємства мають право звертатися до будь-якої лабораторії, атестованої на проведення дослідження якості стічних вод, з метою визначення вмісту забруднюючих речовин у пробах Підприємства, відібраних разом із робочими пробами.

Згідно з п.9.2. місцевих Правил при перевищенні рівня вмісту забруднюючих речовин у стічних водах Підприємств, що скидаються у систему каналізації, порівняно з встановленими цими Правилами, Підприємства сплачують водоканалу плату за скид понаднормативних забруднень, яка нараховується за нормативом плати за очищення 1куб.м стічних вод із вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій, обсягом скинутих понаднормативно забруднених стічних вод та коефіцієнтом кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень для технологічних процесів очищення стічних вод та екологічного стану водойми.

Пунктом 8.12.2. місцевих Правил передбачено, що виявлені при проведенні аналізу проб стічних вод перевищення ГДК є необхідною і достатньою підставою для нарахування додаткової плати.

Відповідно до п.8.12.11. місцевих Правил Підприємство має право вимагати проведення аналізу контрольної проби стічних вод Підприємства протягом терміну зберігання контрольної проби. Контрольна проба, відібрана одночасно з робочою пробою та пробою для підприємства, має зберігатися у відповідних умовах в лабораторії Водоканалу, але не більше семи календарних днів з моменту відбору проби. Проте, протягом встановленого строку зберігання контрольної проби.

Як встановлено господарськими судами, відповідачем у присутності головного інженера позивача було здійснено контрольний відбір проб стічних вод для визначення вмісту забруднюючих речовин з контрольного колодязя, що розташований на території ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" в межах його балансової належності, та складено акт відбору стічних вод, який підписано представником ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" без зауважень. При цьому разом з робочою пробою працівниками відповідача була відібрана також контрольна проба та проба для підприємства. Робоча проба була надана для проведення лабораторних досліджень Хіміко-технологічній лабораторії стічних вод ТОВ "Білоцерківвода", за результатами яких встановлено, що у стічних водах позивача містяться забруднюючі речовини у концентраціях, які перевищують допустимий рівень, встановлений місцевими Правилами та умовами договору №1040. У зв'язку з зазначеним, відповідачем було здійснено розрахунок додаткової плати за скид надмірно забруднених стічних вод та виставлено позивачу спірний рахунок.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем дій, які б свідчили про наявність у нього заперечень щодо результатів аналізу робочої проби, проведеного лабораторією відповідача (проведення аналізу відібраної для підприємства проби або повідомлення ТОВ "Білоцерківвода" про намір провести дослідження контрольної проби відповідно до приписів п.8.12.11. місцевих Правил).

Крім того, як встановлено місцевим господарським судом, позивачем не направлявся уповноважений представник до відповідача для врегулювання розрахунків в порядку, передбаченому п.3.12. договору від 01.07.2013, відповідно до якого у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг позивач зобов'язаний у 5-ти денний строк з дня отримання рахунку направити до відповідача уповноваженого представника з відповідними обгрунтовуючими документами для врегулювання розрахунків; у випадку невиконання цієї умови рахунки відповідача вважаються прийнятими до оплати.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що пред'явлення спірного рахунку позивачу було здійснено відповідачем в порядку, передбаченому приписами чинного законодавства, враховуючи встановлене за результатами лабораторних аналізів відібраних проб перевищення допустимого рівня забруднюючих речовин у стічних водах позивача.

Що стосується доводів позивача про те, що збільшення обсягу забруднюючих речовин у стічних водах останнього відбулося внаслідок потрапляння до них стічних вод з міської каналізації у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків з обслуговування каналізаційних мереж, в тому числі контрольного колодязя (з якого було взято проби) та інших колодязів на вул. Леся Курбаса, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Згідно з п.1.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі Правила №190) виробник (суб'єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з централізованого водопостачання та водовідведення) обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем.

Відповідно до п.1.9. Правил №190 вуличної мережі водовідведення, яку обслуговує виробник, є контрольний колодязь на ній включно, а межею дворової мережі водовідведення - перший від будинку колодязь включно.

Так, обгрунтовуючи вищевказані доводи, позивач зазначав, що відповідно до п.1.9. Правил №190 ТОВ "Білоцерківвода" зобов'язане обслуговувати та відповідати за стан каналізаційних мереж на вул. Леся Курбаса по контрольний колодязь (з якого відбирали проби) включно. При цьому у висновку Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту "НДІ проектреконструкція" Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про загальний технічний стан каналізації по вул. Леся Курбаса (ділянка від контрольного колодязя ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" до колодязя біля Будинку побуту) в м. Біла Церква Київської області" від 2012 року зазначено, що рух каналізаційних стоків між колодязями на вул. Леся Курбаса відбувається в бік колодязя позивача (рух каналізаційних стоків між колодязями К-2 (колодязь, який відповідно до схеми водопостачання та водовідведення на вул. Леся Курбаса знаходить в межах балансової належності мереж позивача) та К-3 (колодязь, який відповідно до схеми водопостачання та водовідведення на вул. Леся Курбаса знаходить на межі балансової належності мереж позивача) відбувається в бік колодязя К-2, днище якого замулене, а сам він затоплений у зв'язку з неправильним прокладенням мережі між колодязями К-2 та К-3, а саме нахил мережі в бік колодязя К-2, що в дійсності повинно бути навпаки).

Разом з тим, як обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд, позивачем не подано доказів на підтвердження того, що колодязі К-2 та К-3 перебувають на балансі відповідача.

Навпаки, з Акта розмежування балансової належності водопровідних та каналізаційних мереж та точка розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця до споживача (додаток №1 до договору №1040 від 01.07.2013) вбачається, що контрольний колодязь та колодязь К-2 знаходяться в межах балансової належності позивача.

Відповідно до п.15.2. Правил №190 виробники та споживачі зобов'язані забезпечити охорону і цілісність систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, які перебувають у них на балансі (трубопроводи, споруди, засоби обліку, люки, колодязі, гідранти тощо), не допускати їх пошкодження, затоплення й розморожування, очищати від льоду та снігу ляди колодязів, стежити за цілісністю встановлених пломб, забезпечувати відведення поверхневих вод від колодязів.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з доводами місцевого господарського суду щодо наявності у позивача обов'язку обслуговувати контрольний колодязь, а відтак доводи останнього про те, що збільшення обсягу забруднюючих речовин у стічних водах ПАТ "Білоцерківська книжкова фабрика" відбулося внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків з обслуговування каналізаційних мереж є безпідставними.

З огляду на викладене, висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з недоведеністю позивачем неправомірності дій відповідача щодо пред'явлення йому спірного рахунку відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

При цьому помилкове встановлення господарськими судами першої та апеляційної інстанції наявності також підстав для відмови в позові з інших мотивів не має своїм наслідком скасування оскаржуваних рішення та постанови, оскільки вказане не вплинуло на правильність їх висновків в цілому, що узгоджується з позицією п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 №7 (із змінами і доповненнями).

За таких обставин постанова апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін.

В силу ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п. 1 ч. 1 ст. 1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Білоцерківська книжкова фабрика" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 у справі №911/4233/16 Господарського суду Київської області залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді М. Данилова

В. Корсак