ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.10.2017 Справа № 904/8393/17

За позовом Малого підприємства "УКРАЇНА", м. Могилів-Подільський, Вінницька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ", м. Нікополь, Дніпропетровська область

Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача: Могилів-Подільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, місто Могилів-Подільський, Вінницька область

про зняття арешту з рахунків

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Мале підприємство "УКРАЇНА" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ" в якому просить зняти арешт з рахунків в банківських установах, визначених в постанові державного виконавця ВДВС Могилів - Подільського МРУЮ від 18.02.2015 року про арешт коштів боржника, номер виконавчого провадження 46558846.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2017 порушено провадження у справі та залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на боці Відповідача - Могилів - Подільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Позивач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив та зазначив, що накладений арешт на рахунки позивача, може бути знятий виключно постановою виконавця ВДВС Могилів - Подільського МРУЮ у Вінницькій області і відповідно порушено право МП «України» виключно з боку Могилів - Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Крім того, відповідач вказує, що арешт майнових прав на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках позивача є публічним обтяженням у розумінні ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідач вважає, що він не порушує прав позивача щодо зняття публічного обтяження, а саме зняття арешту грошових коштів на рахунках МП «Україна», а тому він є неналежним відповідачем та просить суд змінити неналежного відповідача ТОВ "НІКОПОЛЬСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ" на Могилів - Подільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що на виконанні у Могилів - Подільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувало виконавче провадження про стягнення з МП «Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ" заборгованості, під час якого державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, в тому числі рахунки відкриті у банківських установах. В ході примусового виконання рішення суду, державним виконавцем зроблено запити до реєструючих органів з метою виявлення майна боржника. Боржником борг в самостійному порядку не було погашено. Згідно повідомлення ДФС України за боржником було виявлено рахунки відкриті в банківських установах. З метою забезпечення виконання рішення суду 18.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника. Згідно виставлених платіжних вимог було встановлено, що кошти на рахунку відсутні. 29.04.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна) відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 (стара редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 2і.04.1999 за № 606-ХІV). Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» (діючою на той час) непередбачено зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документі стягувачу. Стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає такої підстави закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого листа стягувачеві, а тому виконавче провадження закінчено не було. Тому до даного виконавчого провадження не можуть бути застосовані положення щодо наслідків завершення виконавчого провадження (ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Станом на 03.10,2017 відсутність виконавчих проваджень стосовно МП «Україна», відсутність претензій з боку ТОВ «Нікопольська зернова компанія» для державної виконавця не с підставою для зняття арешту з майна боржника (ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Однак відділ ДВС без наявності відповідного виконавчого провадження немає жодних законних підстав звільнити майно боржника з-під арешту, а відтак дійсним, не заперечує щодо зняття арешту з майна боржника у судовому порядку та просить провести слухання справи без участі представників відділу ДВС.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017, розгляд справи було відкладено на 31.10.2017.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не заявлялось.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 31.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Господарського суду Вінницької області знаходилась справа №902/1698/14 за позовом ТОВ «Нікопольська зернова компанія» до МП «Україна» про стягнення боргу в сумі 10880,40 грн.

Позов у справі №902/1698/14 обґрунтований тим, що 02.04.2013р. між ТОВ "Нікопольська зернова компанія" та МП "Україна" був укладений договір постачання №5. На виконання умов договору ТОВ "Нікопольська зернова компанія" здійснило 100% передоплату в сумі 10 880,40грн. МП "Україна " товар не поставило, кошти не повернуло.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 05.01.2015 року позов задоволено. Стягнуто з Малого підприємства «Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» борг за договором постачання №5 від 02.04.2012р. в сумі 10 880,40грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00грн. (а.с.17-20).

21.01.2015 на примусове виконання рішення у справі №902/1698/14 Господарським судом Вінницької області було видано наказ (а.с.21).

16.02.2015, за заявою ТОВ "Нікопольська зернова компанія", заступником начальника відділу Могилів - Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46558846 від 16.02.2015 з примусового виконання наказу у справі №902/1698/14 від 21.01.2015 року, виданого Господарським судом Вінницької області, про стягнення з МП «Україна» на користь ТОВ «Нікопольська зернова компанія» боргу на загальну суму 12707,40 грн. (а.с. 22)

Постановою державного виконавця Могилів - Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 18.02.2015 року було накладено арешт на рахунки МП «Україна» у межах суми 12707,40 грн., а саме:

- код фінансової установи: 380805, назва фінансової установи: АТ "ОСОБА_2 АВАЛЬ" у м. КИЄВІ, номер рахунку: 4, код валюти рахунку: 643;

- код фінансової установи: 380805, назва фінансової установи: АТ "ОСОБА_2 АВАЛЬ" у м. КИЄВІ, номер рахунку: 4, код валюти рахунку: 980;

- код фінансової установи: 380805, назва фінансової установи: АТ "ОСОБА_2 АВАЛЬ" у м. КИЄВІ, номер рахунку: 8, код валюти рахунку: 980;

- код фінансової установи: 351005, назва фінансової установи: АТ "УКРСИББАНК'', номер рахунку: 3800, код валюти рахунку: 980;

- код фінансової установи: 351005, назва фінансової установи: АТ "УКРСИББАНК", номер рахунку: 3800, код валюти рахунку: 980;

- код фінансової установи: 380805, назва фінансової установи: АТ "ОСОБА_2 АВАЛЬ" у м. КИЄВІ, номер рахунку: 6, код валюти рахунку: 840;

- код фінансової установи: 380805, назва фінансової установи: АТ "ОСОБА_2 АВАЛЬ" у м. КИЄВІ, номер рахунку: 5, код валюти рахунку: 978.

В зв'язку з відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернене стягнення в межах суми 12707,40 грн., державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.04.2015 (а.с.24).

Рахунки в банківських установах, які належать МП «Україна» (позивачу, боржнику у ВП №46558846) залишились арештованими. Державний виконавець, не зняв арешт з заблокованих постановою від 18.02.2015 року рахунків.

Позивач зазначає, що у зв'язку з порозумінням між боржником та стягувачом, ТОВ «Нікопольська зернова компанія» більше не зверталась до відділу ДВС з заявою про примусове виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 05.01.2015 року. Інші виконавчі провадження стосовно МП «Україна» відсутні.

Звернувшись до начальника Могилів-Подільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області з листом від 25.04.2017 року з проханням про зняття арешту з відповідних банківських рахунків, МП «Україна» отримало відмову у задоволенні даного прохання, в звязку з тим, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.04.2015 року була винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 (21.04.1999 № 606-ХІУ, стара редакція Закону України «Про виконавче провадження»). Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» (діючий на той час) непередбачено зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документі стягувачу. Стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає такої підстави закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого листа стягувачеві, а тому виконавче провадження закінчено не було. Тому, до даного виконавчого провадження не можуть бути застосовані положення щодо наслідків завершення виконавчого провадження (ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Начальник Могилів-Подільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області повідомив, що відсутність виконавчих проваджень стосовно МП «Україна», відсутність претензій з боку ТОВ «Нікопольська зернова компанія» для державного виконавця не є підставою для зняття арешту з майна боржника (ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження») (а.с.25).

На підставі вищевикладеного, МП «Україна» звернулось із цим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ" (стягувача у ВП №46558846) про зняття арешту з заблокованих рахунків в процесі виконавчого провадження №46558846, що і є причиною виникнення цього спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступного.

Статтею124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Разом з тим ст.19 Конституції України зобов'язує суд діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України наведено перелік справ, які підвідомчі господарським судам.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження", який діяв на час винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", редакція якого чинна на 18.02.2015, тобто на момент винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", редакція якого чинна на 18.02.2015, зазначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції чинній на 12.09.2017, тобто на момент звернення позивача до суду з цим позовом, передбачає порядок та випадки зняття арешту з майна.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 4 ст. 59 цього Закону встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому Законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Відповідно до п. 10.11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України від 21.01.2004 № 22 зняття арешту з коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час провадження досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

З наданих до позову доказів видно, що арешт на кошти позивача накладено 18.02.2015 саме державним виконавцем Могилів - Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

З огляду на викладене, судом встановлено, що в даному випадку позивачем не вірно обрано спосіб захисту, оскільки мають оскаржуватись саме дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" учасники виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частиною 1 та 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Оскільки з наданої позивачем постанови Могилів - Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 18.02.2015 можна зрозуміти, що вона винесена на підставі наказу Господарського суду Вінницької області №902/1698/14 від 21.01.2015, то таким чином, позивачу необхідно було б подати скаргу по цій справі господарського судочинства, а не окрему позовну заяву.

Таким чином, враховуючи викладене, звільнення з під арешту рахунків боржника повинно розглядатися саме як оскарження дії (мати форму скарги, а не позовної заяви) органів Державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження щодо виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/1698/14 від 21.01.2015, який виданий на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ", а не в порядку позовного провадження в межах господарського судочинства.

Підпунктом 9.3. п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 передбачено виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. У зв'язку з цим відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором.

Частинами 2 та 3 статті 1212 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Крім того, як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9, у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XIII ГПК тощо.

Отже скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 Господарського процесуального кодексу України, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в частині 4 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Такі обставини в заяві слід не лише зазначати, а й обґрунтовувати відповідним чином, що випливає зі змісту ст. 33 ГПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, Господарським процесуальним кодексом України не передбачена можливість розгляду саме позовної заяви про звільнення з під арешту рахунків боржника, оскільки спосіб захисту порушеного права не відповідає фактичним обставинам справи.

Отже, вимога позивача, яка викладена у резолютивній частині позову щодо звільнення з під арешту рахунків боржника повинна мати форму скарги у порядку ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКОПОЛЬСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ" не накладало арешт на грошові кошти позивача та не здійснювало інших дій, що порушують права позивача, тому воно є неналежним відповідачем.

Клопотання ТОВ "НІКОПОЛЬСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ" про заміну його як відповідача на належного відповідача - Могилів - Подільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до частини 3 ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може лише за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Підсумовуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для заміни відповідача у справі, задоволення позовних вимог чи припинення провадження у цій справі у зв'язку з невірно обраним способом захисту позивачем, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 02.11.2017

Суддя ОСОБА_3