ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р.Справа № 915/1335/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Процук О.В.

за участю:

прокурора: Лянна О.А. посвідчення № 031420 від 19.01.2015;

представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017

по справі № 915/1335/16

за позовом: Керівника Баштанської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Баштанської районної державної адміністрації

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про: дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки у розпорядження держави

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року керівник Баштанської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Баштанської районної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору оренди землі від 06.12.2010 укладеного між Баштанською районною державною адміністрацією та Приватним підприємцем ОСОБА_2, на підставі розпорядження Баштанської райдержадміністрацією від 31.12.2009 № 675-р., а також про зобов'язання Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 37,37 га (кадастровий номер НОМЕР_1), орендовану за спірним договором, у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Позовні вимоги з посиланням на норми ст. 651 Цивільного кодексу України та ст.32 Закону України «Про оренду землі» мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов п.п. 5.2, 11.1, 11.4 договору оренди землі від 06.12.2010, якими встановлено обмеження діяльності на орендованій земельній ділянці.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 позов керівника Баштанської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Баштанської районної державної адміністрації задоволено:

розірвано достроково договір від 06.12.2010 оренди землі, укладений між Баштанською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, зареєстрований у Баштанському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 27.12.2010 за № 23;

зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 37,37 га, кадастровий номер НОМЕР_1, котра знаходиться за межами населеного пункту на території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог та доведеністю їх матеріалами справи.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 у справі № 915/1335/16 скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції скаржник визначає порушення місцевим господарським судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Зокрема, скаржник з посиланням на норми ст. 37 Закону України «Про охорону земель», вказує на можливість одноразового розорювання земельних ділянок для їх залуження. За твердженням скаржника з 2007 по 2015 року земельні ділянки декларувались ним як пасовища, розорювання земельної ділянки з 2016 році, засіяння її багаторічною травою та соняшником здійснювалось з метою продовження росту багаторічної трави.

Прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, проти доводів скаржника заперечив з підстав невірного тлумачення останнім положень ст. 37 Закону України «Про охорону земель», просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017, в порядку ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору по стороні позивача, залучено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області в наданих апеляційному господарському суду письмових поясненнях повідомило, що відповідно по п.4.13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, здійснює розпоряджання землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Миколаївської області; позов прокурора підтримало у повному обсязі, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 у справі №915/1335/16 без змін, провести судове засідання за відсутності його представника.

Вілповідач наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами на участь представника в судовому засіданні не скористався, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 06.09.2017 та від 13.10.2017.

На думку колегії суддів, розгляд апеляційної скарги по суті повинен відбутися в даному судовому засіданні, не дивлячись на відсутність представника відповідача, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність відповідача/його представника у даному випадку не повинна заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, розпорядженням Баштанської райдержадміністрації № 298-р від 18.05.2007 «Про дозвіл на виконання робіт із землеустрою по наданню в оренду земельних ділянок за межами населених пунктів на території Явкинської сільської ради Баштанського району» приватному підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання робіт із землеустрою по наданню в оренду земельної ділянки площею 39,0 га (пасовище) із земель державної власності, які відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення (землі запасу, не надані у власність та постійне користування) за межами населених пунктів, на території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області відповідно до викопіювання з плану землекористування колишнього КСП «Красний став» терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з погодженням місцезнаходження земельної ділянки відповідними районними службами (пункт 1).

На замовлення відповідача, у відповідності до укладеного між ним та ДП «Миколаївський інститут землеустрою» договору від 08.02.2008 № 6042, останнім виконано «Технічну документацію із землеустрою щодо складання плану до договору оренди земельної ділянки терміном на 10 років, передбаченої до надання ПП ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель державної власності в межах території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області». Відповідно до пояснювальної записки технічної документації, використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості та розорювання пасовищ, крім підготовки до залуження, забороняється (ст. 37 Закону України «Про охорону земель»).

Розпорядженням Баштанської райдержадміністрації № 675-р від 31.12.2009 «Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду приватному підприємцю ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області» вищезазначену технічну документацію затверджено та надано приватному підприємцю ОСОБА_2 в оренду терміном на 10 років із земель запасу, не переданих у власність та постійне користування в межах території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальною площею 37,37 га пасовищ, кадастровий номер НОМЕР_1. Уповноважено Баштанську районну державну адміністрацію укласти і підписати з ПП ОСОБА_2 договір оренди землі.

06.12.2010, на підставі вказаного Розпорядження, між Баштанською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди землі (договір), за умовами якого, відповідно до розпоряджень голови Баштанської районної державної адміністрації від 31.12.2009 № 675-р, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, площею 37,37 га пасовищ, відповідно до плану договору оренди кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1, яка знаходиться в розпорядженні Баштанскої райдержадміністрації, зі строком дії 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Вказаний договір зареєстрований Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.12.2010 за №23.

Договором визначено інші особливості об'єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини передані в оренду сільськогосподарські угіддя - поліпшені пасовища, повинні використовуватися за своїм цільовим призначенням (п. 2.5 договору).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору земельна ділянка передається в оренду орендарю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельних ділянок - землі сільськогосподарського призначення. Земельна ділянка повинна використовуватись орендарем виключно для сінокосіння, вирощування багаторічних трав, випасання худоби. Не допускається розорювання земельної ділянки для вирощування зернових та просапних сільськогосподарських культур.

Пунктом 5.3 договору, сторонами узгоджені умови збереження стану об'єкта оренди, а саме: використання земельної ділянки виключно за цільовим призначенням; дотримуватись обов'язків, встановлених ст. 96 Земельного кодексу України, та даним договором; дотримуватись вимог чинного земельного, природоохоронного і екологічного законодавства.

Відповідно до п. 7 договору, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянки у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами.

На орендованій земельній ділянці встановлено обмеження (обтяження) щодо її використання, викладені у пункті 5.2 договору (п. 8.1 договору).

Згідно з п. 11.4 договору, що орендар зобов'язаний, зокрема, виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим договором; використовувати земельну ділянку тільки за цільовим призначенням.

У пункті 12.3 договору від 06.12.2010, сторонами узгоджено, крім іншого, що підставою припинення дії договору є: допущення орендарем порушень, зазначених у пункті 11.4 цього договору; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; інші підстави, передбачені чинним законодавством України.

У відповідності до пункту 12.4 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання, крім іншого, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (п. 12.5 договору).

На виконання умов договору, Баштанською райдержадміністрацією згідно з актом від 15.12.2010 про передачу та прийом земельної ділянки спірну земельну ділянку передано відповідачу.

В ході здійсненої Баштанською місцевою прокуратурою перевірки виявлено використання приватним підприємцем ОСОБА_2 орендованої земельної ділянки з порушенням умов договору щодо обмеження здійснення господарської діяльності, а саме, що у 2016 році приватним підприємцем ОСОБА_2 розорано спірну земельну ділянку та вирощено на ній соняшник. Це підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, Актом обстеження земельної ділянки від 15.09.2016, складеним комісією з участю Явкинського сільського голови, спеціаліста землевпорядника та депутата Явкинської сільської ради, відомостями, що містяться у поданій відповідачем податковій декларації з плати за землю за 2016 рік, згідно яких підприємець задекларував використання земельної ділянки як ріллю (а.с.25-26, 54).

Згідно наданих приватним підприємцем ОСОБА_2 прокурору Баштанської місцевої прокуратури 30.09.2016 пояснень, у 2016 році відповідна земельна ділянка була ним оброблена, посіви соняшника посіяно та зібрано, після збору врожаю земельну ділянку передисковано. Про те, що відповідна земельна ділянка є пасовищем та повинна використовуватися виключно для сінокосіння, вирощування багаторічних трав, випасання худоби, а також те, що не допускається розорювання земельної ділянки для вирощування зернових та просапних сільськогосподарських культур, приватному підприємцю ОСОБА_2 відомо. Крім того, відповідачем зазначено, що земельна ділянка дійсно була розорана та засаджена соняшником, оскільки він не встиг організувати в строк посів багаторічних трав і не хотів, щоб земля простоювала. Саме з цього приводу приватним підприємцем ОСОБА_2 було сплачено орендну плату у розмірі 36145,66 грн., як за користування ріллею (а.с. 45-46).

Наведені обставини, з огляду на приписи ст.ст. 651, 653 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 34 Закону України «Про оренду землі» та положення п. 5.2, 12.3, 12.4 договору, стали підставою звернення Керівника Баштанської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Баштанської районної державної адміністрації до суду з даним позовом.

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги з огляду на таке:

З огляду на правову природу та зміст укладеного між сторонами договору оренди землі від 06.12.2010, статус об'єкта оренди, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», а також відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У відповідності до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Статтею 19 Земельного кодексу України встановлено, що землі України поділяються за цільовим призначенням на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення, б) землі житлової та громадської забудови, в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, г) землі оздоровчого призначення, ґ) землі рекреаційного призначення, д) землі історико-культурного призначення, е) землі лісогосподарського призначення, є) землі водного фонду, ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 31.10.2016 та довідки Відділу Держгеокадастру у Баштанському районі Миколаївської області № 32-14.07-05-182/2.17 земельна ділянка площею 37,37 га, кадастровий номер НОМЕР_1 зареєстрована за наступними параметрами: форма власності - державна форма власності, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01), класифікація угідь згідно форми 6-зем (вид угідь): сільськогосподарські угіддя, пасовища.

Відповідно до приписів ст. 37 Закону України «Про охорону земель», власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність, зокрема, щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, розорювання сіножатей, пасовищ.

Обмеження у використанні спірної земельної ділянки встановлені п. 5.2 договору, за змістом якого земельна ділянка повинна використовуватись орендарем виключно для сінокосіння, вирощування багаторічних трав, випасання худоби. Не допускається розорювання земельної ділянки для вирощування зернових та просапних сільськогосподарських культур.

Отже, спірна земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та призначена для сінокосіння, вирощування багаторічних трав, випасання худоби та може використовуватися лише у межах вказаного виду користування, і використання земельної ділянки повинно було здійснюватись відповідачем з урахуванням обмежень, встановлених п. 5.2 Договору.

Пунктом 11.4 Договору на відповідача, як орендаря, покладено обов'язок використання земельної ділянки тільки за цільовим призначенням з урахуванням встановлених обмежень у використанні в обсязі, передбаченому законом та договором.

В силу частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Згідно частини другої статті 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи у 2016 році відповідачем розорано спірну земельну ділянку та вирощено на ній соняшник, що підтверджується долученими до матеріалів справи актом обстеження земельної ділянки від 15.09.2016, протоколом огляду місця події від 15.09.2016 (матеріалами фотофіксації), протоколами допиту свідків від 19.09.2016, поясненнями відповідача від 30.09.2016, податковою декларацією з плати за змелю за 2016 рік.

Невиконання відповідачем встановленого п. 11.4 Договору щодо дотримання визначеного п. 5.2 договору обмеження у використанні земельної ділянки цілком правомірно кваліфіковані місцевіим господарським судом як порушення зобов'язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частинами першою, другою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В силу ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За умовами пункту 12.4 договору дія останнього припиняється шляхом його розірвання, крім іншого, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі від 06.12.2010, оскільки матеріалами справи у сукупності, згідно норм статті 43 Господарського процесуального кодексу України, доведено факт того, що відповідач всупереч положенням договору оренди землі здійснив розорювання земельної ділянки для вирощування просапних сільськогосподарських культур, що свідчить про наявність правових підстав для дострокового розірвання договору оренди землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Виходячи з положень, наведених в ст.173 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов'язання як правовідношення сторін є підставою для існування відповідних прав та обов'язків його учасників, припинення зобов'язання зумовлює і припинення існування підстави для відповідного права, зокрема для подальшого перебування у відповідача земельної ділянки, отриманої за спірним договором.

За приписами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі Орендар зобов'язаний повернути Орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 7.1. договору сторони визначили, що після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір вирішується у судовому порядку.

Відтак, позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути орендовану земельну ділянку також правомірно задоволені судом.

При цьому, у визначені особи, на користь якої має бути повернута спірна земельна ділянка, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

На момент укладення договору оренди землі від 06.12.2010 діяла ст. 122 Земельного кодексу України в редакції Закону від 02.12.2010, за змістом якої повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності було покладено на районні державні адміністрації в межах відповідних адміністративно територіальних одиниць.

10.04.2011 набрав чинності Закон України «Про центральні органи виконавчої влади», яким визначається організація, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України. Згідно з частиною першою вказаного Закону, систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України. Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави. Статтею 5 зазначеного Закону унормовано, що Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади. Міністерство, ін. центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Державна реєстрація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади як юридичної особи здійснюється у 3-денний строк з дня набрання чинності постанови Верховної Ради України про призначення міністра, акту Кабінету Міністрів України про призначення керівника ін. центрального органу виконавчої влади. Міністерства, ін. центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, ін. центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України. Актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, ін. центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, ін. центрального органу виконавчої влади, що ліквідується. Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, ін. центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» від 06.09.2012, який набрав чинності із 01.01.2013, частину першу статті 15 Земельного кодексу України (Повноваження центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин) доповнено пунктом «і», згідно з яким до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до повноважень визначених цим Кодексом»; викладено в новій редакції статтю 122 Земельного кодексу України, згідно з якою з моменту набрання чинності цим Законом районні державні адміністрації на їх території позбавлені права передавати земельні ділянки сільськогосподарського використання із земель державної власності у власність або у користування; пункти 10-12 розділу Х (Перехідні положення) Земельного кодексу України виключені; частину четверту статті 4 Закону України «Про оренду землі» викладено в редакції, згідно з якою «Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування».

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про розмежування земель державної та комунальної власності». З дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки:

- на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності;

- які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;

- які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 10.05.2012 затверджено Положення про головне управління Держземагенства в області (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 за № 852/21164), згідно з пунктом 4.32 якого Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів у сфері земельних відносин щодо спрощення процедури відведення земельних ділянок» № 365-VIІ від 02.07.2013, який набрав чинності з 27.07.2013, пункт «і» частини першої статті 15 Земельного кодексу України виключено; статтю 151 Земельного кодексу України (Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин) доповнено пунктом «є», згідно з яким до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1. Реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2. Установити, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно із пунктом 1 якого Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. Основними завданнями Держгеокадастру є: 1) реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру; 2) надання адміністративних послуг згідно із законом у відповідній сфері; 3) внесення на розгляд Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначеній сфері, крім пропозицій щодо формування державної політики з використання і охорони земель сільськогосподарського призначення, які вносяться на розгляд Міністра аграрної політики та продовольства.

Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308 затверджене Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Згідно з пунктом 4.13 вказаного Положення Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення, в порядку, визначеному законодавством, на території Миколаївської області.

З огляду на викладене вище, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що внаслідок змін в чинному законодавства Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, є органом, уповноваженим від імені держави розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення у межах визначеної адміністративно-територіальної одиниці та є стороною в спірних правовідносинах.

Судова колегія зазначає, що не залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області не призвело до прийняття невірного по суті рішення, а тому у розумінні статті 104 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Наразі, положення ст. 37 Закону України "Про охорону земель", на яку посилається апелянт, не втсановлюють будь-яких виключень щодо можливості відступлення від встановлених обмежень використання земельної ділянки.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи, а тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Херсонської області від 25.01.2017 у справі №915/1335/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.01.2017 у справі № 915/1335/16 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

суддів: Г.І. Діброва

Г.П. Разюк