КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. Справа№ 910/4019/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта): Колодяжна А.В. (прокурор прокуратури міста Києва відділу представництва в господарському судочинстві) - за посвідченням

№ 036177 від 04.11.2015

від відповідача-1: Сигидін О.І. - за довіреністю № 01-16/564 від 03.08.2016;

від відповідача-2: не з'явились;

від відповідача-3: не з'явились;

від відповідача-4: Ковальова Ю.І. - за довіреністю б/н від 17.05.2017,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури, м. Ужгород, Закарпатська обл.

до 1) Закарпатської обласної ради, м. Ужгород, Закарпатська обл.

2) Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, м. Ужгород, Закарпатська обл.

3) Громадської організації «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник», с. Оноківці, Ужгородський р-н., Закарпатська обл.

4) Громадської організації товариства мисливців і рибалок Мисливського клубу «Губерт», м. Ужгород, Закарпатська обл.

про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним договору, зобов'язання вчинити дії

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури (налалі-позивач) звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Закарпатської обласної ради (надалі- відповідач-1), Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства (надалі-відповідач-2), Громадської організації «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник» (надалі-відповідач-3) та Мисливський клуб «Губерт» (надалі-відповідач-4), в якій просив суд:

1. визнати незаконним і скасувати п. 2 рішення Закарпатської обласної ради № 312 від 17.05.2007 "Про надання мисливських угідь у користування ";

- визнати недійсними договори про умови ведення мисливського господарства від 03.07.2008 та від 30.01.2014, укладені між Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Громадською організацією «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник»;

- визнати недійсним договір про співпрацю від 02.04.2013, укладений між Громадською організацією «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник» та Мисливським клубом «Губерт»;

- зобов'язати Мисливський клуб «Губерт» демонтувати вольєр та повернути мисливські угіддя Закарпатському обласному управлінню лісового та мисливського господарства.

Крім того, в позовній заяві прокурор просив суд, визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його право ( т. 1, а.с. 8-23).

Позов обґрунтований тим, що відповідач-1 всупереч вимогам ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" прийняв рішення № 312 від 17.05.2007 "Про надання мисливських угідь у тимчасове користування" у частині п. 2 без погодження надання у користування мисливських угідь з усіма власниками або користувачами земельних ділянок, тому є підстави для визнання цього рішення та укладених на його підставі договорів недійсними та необхідність повернення земельних угідь. Прокуратура просить визнати поважними причини пропуску позовної давності, оскільки про наявні порушення вимог Закону та необхідність його захисту в судовому порядку прокурору стало відомо лише під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000240, яке розпочато 08.06.2016, що є об'єктивними обставинами, пов'язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень лісового і природоохоронного законодавства та інтересів держави.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4019/17 та призначено її до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 (суддя Підченко Ю.О.) у задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" не містить вимоги щодо необхідності отримувати відповідні погодження у сільських, селищних рад чи погодження з усіма власниками або користувачами земельних ділянок. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами, що під час надання відповідачу-3 у користування мисливських угідь не було отримано погодження власників та землекористувачів, території яких можуть бути використані для ведення мисливського господарства, як і не надано їх переліку, у зв'язку з чим дійшов висновку, що відповідачем-1, у межах наданих йому повноважень, було дотримано встановлену Законом України "Про мисливське господарство та полювання" процедуру надання мисливських угідь у користування відповідачу-3.

При цьому суд першої інстанції керувався приписами ст.ст. 21, 202, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Закарпатської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що виражено у неповному дослідженні доказів наданих позивачем; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, а саме, ст. 43, 47, 84 Господарського процесуального кодексу України, а також порушення норм матеріально права, зокрема, 10, 20, 21, 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", що до наведено є підставою для скасування рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у порядку ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 відновлено заступнику прокурора Закарпатської області пропущений процесуальний строк на звернення з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17; скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 22.08.2017.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/3322/17 від 21.08.2017 у зв'язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/4019/17.

17.08.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить залишити рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

22.08.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду Закарпатською обласною радою були подані письмові пояснення, в яких рада просить рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

22.08.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду громадською організацією «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник», у якому громадська організація просить рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

22.08.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від громадської організації товариства мисливців і рибалок Мисливського клубу «Губерт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.08.2017 для розгляду справи № 910/4019/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді Чорна Л.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2017 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя-Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Чорна Л.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2017 у справі № 910/4019/17 розгляд апеляційної скарги заступника прокурора Закарпатської області на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 відкладено на 21.09.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі № 910/4019/17 виправлено описку в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2017 у справі № 910/4019/17, розгляд апеляційної скарги заступника прокурора Закарпатської області на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 відкладено на 26.09.2017.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/3836/17 від 25.09.2017 у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/4019/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.09.2017 для розгляду справи № 910/4019/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді Яковлєва М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя- Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Яковлєва М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 розгляд справи № 910/4019/17 відкладено на 26.10.2017.

26.10.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського від Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача-2.

У судовому засіданні представник апелянта (підтримав вимоги апеляційної скарги, з викладених у ній підстав.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечував, з викладених у письмових поясненнях підстав.

Представник відповідача-4 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, з викладених у відзиві на неї підстав.

Встановлено, що у судове засідання не з'явився представник відповідача -3, про поважні причини неявки суд не повідомив. Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського від відповідача -3 не надходило.

Також, у судове засідання не з'явився представник відповідача-2, проте подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 N 1556/5 (з подальшими змінами).

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими поштовими поверненнями, про відповідач-3 не скористався своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та виходячи з того, що явка ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017, 27.07.2017, 22.08.2017, 26.09.2017 такого представника не визнавалася обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача-3.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника прокурора та представників відповідача -1 та відповідача-4, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що рішенням Закарпатської обласної ради № 312 від 17.05.2007 "Про надання мисливських угідь у тимчасове користування" (п. 2) надано мисливські угіддя Закарпатському товариству мисливців та рибалок "Лісівник" у тимчасове користування терміном на 25 років згідно з додатком 2.

В додатку 2 до рішення № 312 від 17.05.2007 міститься перелік мисливських угідь (загальною площею 104,12 тис. га), наданих в тимчасове користування Закарпатському товариству мисливців і рибалок "Лісівник" у розрізі наступних адмінрайонів:

1) площею 3,14 тис. га - ДП "Берегівське лісове господарство" Радгосп завод "Мужіївський", Дийдянська сільська рада, Берегівська міська рада, Фермерські господарства;

2) площею 13,25 тис. га - ДП "Великоберезнянське лісове господарство";

3) площею 6,21 тис. га - ДП "Виноградівське лісове господарство", Шаланківська сільська рада, Великораковецька сільська рада;

4) площею 12,65 тис. га - ДП "Воловецьке лісове господарство";

5) площею 12,72 тис. га - ДП "Міжгірське лісове господарство";

6) площею 10,93 тис. га - ДП "Мукачівське лісове господарство";

7) площею 15,65 тис. га - ДП "Перечинське лісове господарство";

8) площею 11,26 тис. га - ДП "Свалявське лісове господарство";

9) площею 7,09 тис. га - ДП "Ужгородське лісове господарство";

10) площею 11,22 тис. га - ДП "Хустське лісове дослідне господарство".

03.07.2008 на підставі зазначеного рішення між Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Закарпатським товариством мисливців та рибалок "Лісівник" було укладено договір про умови ведення мисливського господарства (далі-договір), згідно якого ЗТМР "Лісівник" терміном до 17.05.2033 надано мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 104,12 тис. га.

На підставі рішення № 866 від 27.12.2013 між Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Закарпатським товариством мисливців та рибалок "Лісівник" укладено договір про умови ведення мисливського господарства укладено в новій редакції від 30.01.2014, згідно якого ЗТМР "Лісівник" терміном до 17.05.2033 надано мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 98,251 тис. га.

Згідно рішення Закарпатської обласної ради № 1325 від 27.08.2015 внесено зміни до рішень № 312 від 17.05.2007 та № 866 від 27.12.2013 та замінено в тексті слова "Закарпатське товариство мисливців і рибалок "Лісівник" на слова "Громадська організація "Закарпатське товариство мисливців і рибалок "Лісівник".

02.04.2013 між відповідачем -3 та відповідачем -4 було укладено договір про співпрацю, відповідно до п. 1.1 якого користувач мисливських угідь передає колективному члену мисливські угіддя, які розташовані на території Перечинського району Закарпатської області Тeр'я -Полянського лісництва «Шипот» ДП «Перечинське лісове господарство» ув. 39/3-6-41,3 га та кВ. 38/6,13,14,15,20,21-45,9 га для здійснення у визначених межах практичних заходів по охороні, відтворенню, раціональному використанню мисливських угідь, збереженню та поліпшенні стану угідь, організації спорудження та ведення вольєрного господарства, облаштуванні території, наданні послуг мисливцям щодо здійснення полювання в межах встановлених лімітів добування, сприяти розвитку мисливського спорту та мисливського собаківництва іншими суб'єктами.

Даний договір укладено на 23 роки. Після закінчення терміну дії даного договору колективний член має переважне право на його продовження та новий термін. У цьому разі колективний член не пізніше ніж за 10 днів до закінчення терміну дії даного договору письмово повідомити користувача земельних ділянок та користувача мисливських угідь про намір продовжити його дію ( п. 3.1 договору про співпрацю від 02.04.2013).

Як зазначалось вище, позовними вимогами у даній справі є визнання незаконним і скасування п. 2 рішення Закарпатської обласної ради № 312 від 17.05.2007 "Про надання мисливських угідь у користування»; визнання недійсними договорів про умови ведення мисливського господарства від 03.07.2008 та від 30.01.2014, укладені між Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Громадською організацією «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник»; визнання недійсним договору про співпрацю від 02.04.2013, укладений між Громадською організацією «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник» та Мисливським клубом «Губерт»; зобов'язання Мисливського клубу «Губерт» демонтувати вольєр та повернути мисливські угіддя Закарпатському обласному управлінню лісового та мисливського господарства.

Позовні вимоги прокурора вмотивовані тим, що Закарпатська обласна рада всупереч ст. 1, 10, 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» прийняла рішення № 312 від 17.05.2007 без погодження надання у користування громадській організації «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник» мисливських угідь з усіма власниками і користувачами земельних ділянок (сільських рад) на території яких вони розташовані, Внаслідок, вказаних дій, на думку прокурора, протиправне рішення відповідача -1 призвело до незаконного укладення договору про умови ведення мисливого господарства від 03.07.2008, укладеного між відповідачем -2 та відповідачем -3.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що процедура передання мисливських угідь для ведення мисливського господарства у користування громадської організації «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник», здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про мисливське господарство та полювання" з дотриманням вимог земельного законодавства України чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Закон України "Про мисливське господарство та полювання" визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання, забезпечує рівні права усім користувачам мисливських угідь у взаємовідносинах з органами державної влади щодо ведення мисливського господарства, організації охорони, регулювання чисельності, використання та відтворення тваринного світу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання" мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства, а користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.

За приписами ст. 9 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" до повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, Київської та Севастопольських міських рад у галузі мисливського господарства належить, зокрема, вирішення в установленому порядку питань надання в користування мисливських угідь.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" для потреб мисливського господарства користувачі мисливських угідь мають право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, будувати на мисливських угіддях необхідні будівлі та біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов'язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок.

Статтею 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" визначено, що мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням місцевого органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, місцевими органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі охорони навколишнього природного середовища, а також власниками або користувачами земельних ділянок. Мисливські угіддя надаються у користування на строк не менш як на 15 років. Площа мисливських угідь, що надаються користувачеві, повинна становити не менше 3 тисяч гектарів, але не більше ніж 35 відсотків від загальної площі мисливських угідь Автономної Республіки Крим, області та м. Севастополя. Переважне право на користування мисливськими угіддями мають: власники та постійні користувачі земельних ділянок; користувачі мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

Як встановлено судом першої інстанції і судовою колегією апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідок, листів та погоджень засвідчено той факт, що на момент прийняття відповідачем-1 оскаржуваного рішення ДП "Берегівське лісове господарство", ДП "Великоберезнянське лісове господарство", ДП "Виноградівське лісове господарство", ДП "Воловецьке лісове господарство", ДП "Міжгірське лісове господарство", ДП "Мукачівське лісове господарство", ДП "Перечинське лісове господарство", ДП "Свалявське лісове господарство", ДП "Ужгородське лісове господарство", ДП "Хустське лісове дослідне господарство", Радгосп завод "Мужіївський", ДП, Шаланківська сільська рада (разом з погодженнями власників та користувачів земельних ділянок - фізичними особами), Великораковецька сільська рада, Фермерське господарство "ЯНТ", Дийдянська сільська рада, Берегівська міська рада надали своє погодження на ведення мисливського господарства відповідачем-3.

Доказів наявності заперечень будь-якого з землевласників або землекористувачів, земельні ділянки яких надані відповідачу-3, стосовно того, що з ними не було погоджено такого надання матеріали справи не містять.

Оскільки на момент прийняття Закарпатською обласною радою рішення від 17.05.2007 № 312 «Про надання мисливських угідь у користування» наявні всі відповідні погодження власників та користувачів земельних ділянок, що є дотриманням вимог ст. 22 Закону, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необґрунтованість вимог позивача про недійсність п.2 рішення Закарпатської обласної ради від 17.05.2007 року № 312 «Про надання мисливських угідь у користування».

Посилання прокуратури на те, що відсутність погоджень власників та користувачів земельних ділянок підтверджується листом Закарпатської обласної ради № 1634/01-05 від 24.11.2016 не відповідають дійсності, оскільки в цьому листі рада інформує про те, що до неї не надходили оригінали погоджень лісогосподарських підприємств.

Згідно з ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 458/2011 Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства. Основними завданнями Держлісагентства України є: внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства; реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.

Як вірно було встановлено місцевим господарським судом, Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства (відповідач-2) підпорядковується Держлісагентству України та є його територіальним органом.

Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства на підставі оспорюваного рішення Закарпатської обласної ради уклало договори про умови ведення мисливського господарства з Громадської організації «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник», який не суперечить положенням Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", у зв'язку з чим він не підлягає визнанню недійсним.

Місцевим господарським судом та колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що не був порушений охоронюваний законом інтерес держави внаслідок прийняття Закарпатською обласною радою спірного рішення та укладення спірних договорів.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги прокуратури про повернення відповідачем-3 мисливських угідь відповідачу-2 задоволенню не підлягають.

Також судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з правомірністю відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору про співпрацю від 02.04.2013, укладеного між відповідачем-3 та відповідачем-4 та зобов'язання відповідача-4 демонтувати огорожу повернувши мисливські угіддя відповідачу-2, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним рішення № 312 від 17.05.2007 та договорів про умови ведення мисливського господарства від 03.07.2008 та від 30.01.2014, укладених між відповідачем-2 та відповідачем-3.

Стосовно поданого відповідачами 1-2 клопотання про застування наслідків спливу позовної давності, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не взято до уваги клопотання відповідачів 1,2 про застосування строків позовної давності, оскільки право та інтереси держави на захист якого прокуратура просить відповідачами не порушено.

Твердження заявника апеляційної скарги про те, що громадська організація «Закарпатське товариство мисливців і рибалок «Лісівник» не отримала дозволів на використання земельних ділянок під ведення мисливського господарства у Турицької та Порошківської сільських рад, оскільки їх компетенція розповсюджується на розпорядження земель територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності в межах населеного пункту.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Водночас, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється, зокрема, полювання у межах населених пунктів (сіл, селищ, міст), за винятком випадків, передбачених рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад.

Тобто, ведення мисливського господарства та полювання в межах населених пунктів заборонено, а тому сільські, селищні, міські ради, як власники земельних ділянок комунальної власності у межах населених пунктів, не наділені повноваженнями надавати відповідні погодження на користування мисливськими угіддями.

Виходячи з того, що мисливськими угіддями можуть бути ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства, то вони можуть бути надані у користування за погодженням власників та користувачів таких ділянок.

У разі потреби врегулювати відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь, частина 6 статті 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" надає останнім право укладати відповідні договори.

Отже, правовою підставою для отримання відповідачем-3 у користування мисливських угідь є прийняття Закарпатською обласною радою рішення за результатами розгляду подання Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства (відповідача-2).

Як зазначалось, рішення ДП "Берегівське лісове господарство", ДП "Великоберезнянське лісове господарство", ДП "Виноградівське лісове господарство", ДП "Воловецьке лісове господарство", ДП "Міжгірське лісове господарство", ДП "Мукачівське лісове господарство", ДП "Перечинське лісове господарство", ДП "Свалявське лісове господарство", ДП "Ужгородське лісове господарство", ДП "Хустське лісове дослідне господарство", Радгосп завод "Мужіївський", ДП, Шаланківська сільська рада (разом з погодженнями власників та користувачів земельних ділянок - фізичними особами), Великораковецька сільська рада, Фермерське господарство "ЯНТ", Дийдянська сільська рада, Берегівська міська рада надали своє погодження на ведення мисливського господарства відповідачем-3.

Водночас законодавство не містить вимог щодо форми погодження про надання мисливських угідь у користування і не містить вимог, що такі погодження повинні оформлятися рішенням сесії відповідного органу місцевого самоврядування, а тому вказані погодження могли бути надані вищевказаними листами підписаними посадовими особами місцевого самоврядування і не потребують обов'язкового погодження у вигляді саме рішення рад, як при вирішенні питання щодо виділення і передачі земельних ділянок.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що спірне рішення Закарпатської обласної ради є ненормативним актом, який застосовується одноразово і з прийняттям якого виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів конкретних осіб, це рішення вичерпало свою дію фактом його виконання - укладенням між відповідачем-2 та відповідачем -3 договору про умови ведення мисливського господарства від 03.08.20008 року, а відтак, скасування оскаржуваного рішення Закарпатської обласної ради від 17.05.2007 № 312 не призведе до відновлення порушених або оспорюваних прав позивача, оскільки обраний прокурором спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень представників сторін, дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/4019/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв