РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 р. Справа №910/15263/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ХИРІВ - РЕНТ - ІНВЕСТ "

До Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції

Про визнання недійсним п.6.2.1 та п. 6.2.2 договору про закупівлю за державні кошти від 20.05.2016 р. № 23Р

Суддя Пінчук В.І.

Представники сторін:

Від позивача не з'явився

Від відповідача Сирота Д.Є. - предст.

Рішення прийняте 26.10.2017 р., оскільки у судовому засіданні 28.09.2017 р. розгляд справи відкладався відповідно до п.1 ст. 77 ГПК України.

Обставини справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю " ХИРІВ - РЕНТ - ІНВЕСТ " звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про визнання недійсними п. 6.2.1 та п. 6.2.2 договору про закупівлю за державні кошти від 20.05.2016 р. № 23Р, який був укладений між товариством з обмеженою відповідальністю " ХИРІВ - РЕНТ - ІНВЕСТ " та державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2016 р. між позивачем ( виконавцем ) та відповідачем ( замовником ) був укладений договір № 23Р про закупівлю за державні кошти послуг щодо здійснення заходів з психологічної реабілітації постраждалих учасників антитерористичної операції.

Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався у 2016 р. надати послуги, щодо здійснення за ДКПП 016:2010 код 74.90.2 послуги професійні, технічні та комерційні, інші, н.в.і.у. 85312500-4, послуги з психологічної реабілітації постраждалих учасників антитерористичної операції, згідно із специфікацією, що зазначена у додатку № 1 до цього договору у порядку, встановленому цим договором, а відповідач зобов'язався оплатити вказані послуги, у порядку, за цінами та у строки, встановлені цим договором.

Згідно п. 6.2.1 договору від 20.05.2016 р. № 23Р за прострочення виконавцем повернення суми коштів відповідно до п. 4.5 та п. 4.8 цього договору з останнього стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

За скасування надання послуг, вчинених виконавцем незалежно від наявності його вини з останнього стягується штраф в розмірі 30% від загальної вартості ненаданих послуг. ( п.6.2.2договору ).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що вказані пункти договору 20.05.2016 р. № 23Р створюють несправедливі умови договору, оскільки надання послуг безпосередньо залежить від налагодженої співпраці з структурними підрозділами з питань соціального захисту населення в частині організації направлення учасників антитерористичної операції, а управління структурними підрозділами відповідно до Закону України від 17.03.2011 р. " Про центральні органи виконавчої влади " покладено на центральні органи виконавчої влади, а тому процес налагодженої співпраці залежить не лише від виконавця, який до п. 5.35 договору зобов'язаний забезпечити налагоджену співпрацю.

Крім того, позивач посилається на те, що замовник відповідно до п. 6.5 спірного договору не несе відповідальність за несвоєчасну оплату послуг, у разі затримки бюджетного фінансування та затримки перерахування коштів відповідним органом Державної казначейської служби України, що створює жорстокі обов'язки для виконавця та є обмеженням його прав.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, позивач всупереч вимогам вказаної статті не надав суду доказів того, що п. 6.2.1 та п. 6.2.2 договору про закупівлю за державні кошти від 20.05.2016 р. № 23Р суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Позивач також не надав суду доказів того, що оспорюванні пункти договору від 20.05.2016 р. № 23Р не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 31.10.2017 р.

СуддяВ.І.Пінчук