ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р.Справа № 916/1371/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 24.07.2017р.

Від відповідача: не зявився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеського міського центру зайнятості до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі про стягнення 16 200,56 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Одеський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі (далі по тексту Управління пенсійного фонду) про стягнення 16 200,56 грн. В обґрунтування поданого позову позивач посилається на завдання неправомірним рішення Управління пенсійного фонду збитків, понесених позивачем та заявлених до стягнення у межах даної справи.

Управління пенсійного фонду повністю заперечувало проти позову посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. При цьому, Управління пенсійного фонду наголошувало про відсутність складу цивільного правопорушення, що має наслідком неможливість притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

23.09.2013р. ОСОБА_3 звернулась до Одеського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного. Наказом директора Одеського міського центу зайнятості №НТ130925 від 25.09.2013р. ОСОБА_3 було надано статус безробітної та наказом №НТ130930 від 30.09.2013р. призначено допомогу по безробіттю.

27.06.2014р. ОСОБА_3 звернулась до Одеського міського центру зайнятості із заявою про зняття її з обліку, у звязку з відмовою від послуг служби зайнятості. Наказом Одеського міського центру зайнятості №НТ140627 від 27.06.2014р. було припинено реєстрацію ОСОБА_3 як безробітної.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2014р. по справі №522/6210/14а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014р., позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду про скасування рішення №34 від 21.10.2013р., яким було відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про призначення пенсії на підставі п. „е ст. 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення за вислугу років, та про зобовязання призначити пенсію за вислугою років задоволено у повному обсязі.

Листом №247/02 від 30.01.2017р. Управління пенсійного фонду повідомило Одеський міський центр зайнятості про призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років з 08.10.2013р.

За результатами проведеного 27.03.2017р. розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення по безробіттю у порядку, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України №60/62 від 13.02.2009р. по факту надання ОСОБА_3 недостовірних даних, Одеським міським центром зайнятості було складено акт №20 (що підтверджує подання недостовірних відомостей з вини особи), з якого вбачається, що ОСОБА_3 було призначено пенсію у відповідності до Закону України „Про пенсійне забезпечення та на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/6210/14а від 10.07.2014р.

З відомостей, які містяться у довідці Одеського міського центу зайнятості від 01.06.2017р. вбачається, що ОСОБА_3 було виплачено за період з 23.09.2013р. по 27.06.2014р. грошові кошти у розмірі 16 791,09 грн. При цьому, з відомостей службової записки №0252 від 27.03.2017р. заступника головного бухгалтера Одеського міського центу зайнятості вбачається, що ОСОБА_3 за період з 08.10.2013р. по 27.06.2014р. було виплачено 16 200,56 грн.

27.03.2017р. Одеським міським центром зайнятості було винесено наказ №НТ170327 про повернення сплачених ОСОБА_3 протягом періоду з 08.10.2013р. по 27.06.2014р. виплат у розмірі 16 200,56 грн.

12.05.2017р. Одеський міський центр зайнятості звернувся до відповідача із претензією №1187/19/09, відповідно до якої просив Управління пенсійного фонду повернути протягом 10 календарних днів від дня отримання претензії грошові кошти у розмірі 16 200,56 грн., які були сплачені позивачем в результаті прийняття відповідачем неправомірного рішення №34 від 21.10.2013р., яким було відмовлено ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугою років.

У відповідь на претензію позивача, Управління пенсійного фонду листом від 12.05.2017р. за №359/09 повідомило Одеський міський центр зайнятості про необґрунтованість та безпідставність заявленої вимоги, у звязку з чим, відповідач відмовився відшкодувати на користь позивача грошові кошти у розмірі 16 200,56 грн.

Оскільки відповідачем у добровільному порядку не було перераховано на користь Одеського міського центру зайнятості грошові кошти у розмірі 16 200,56 грн., останнім з метою захисту порушених прав та інтересів було подано до господарського суду позовну заяву до Управління пенсійного фонду.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

При цьому, у відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що для притягнення до відповідальності у вигляді стягнення збитків необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

У звязку із викладеними обставинами, суд вважає за необхідне дослідити наявність або відсутність у діях відповідача елементів складу цивільного правопорушення для вирішення питання про притягнення Управління пенсійного фонду до відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Відповідно до ст. ст. 1, 43 Закону України „Про зайнятість населення від 5 липня 2012 року N 5067-VI (з наступними змінами та доповненнями) безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Частиною 1 ст. 22 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 2 березня 2000 року N 1533-III (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з приписами ч. 2, 3 ст. 44 Закону України „Про зайнятість населення зареєстровані безробітні зобов'язані, зокрема, інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України „Про зайнятість населення передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку; подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості.

Згідно з п. п. 2, 4 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 лютого 2009 року N 60/62 (далі Порядок N 60/62), розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України як центральними органами виконавчої влади.

Відповідно до п. п. 4, 5 Порядку N 60/62 перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів; використання даних вищевказаних органів, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили.

Пунктом 6, 7 Порядку N 60/62 визначено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом.

У відповідності до положень ч. 2, 3 ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З огляду на викладене вище господарський суд доходить висновку, що положеннями чинного законодавства встановлено обовязок застрахованої особи інформувати орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про виникнення обставин, які можуть вплинути на умови виплати їй забезпечення, та, відповідно, передбачено правові наслідки надання недостовірних даних. При цьому, до обовязків органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, належить проведення перевірок достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_3, на дату звернення до Одеського міського центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного та виплати матеріальної допомоги, пенсію відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення не отримувала, будь-які недостовірні відомості, які стали підставою для виплати матеріальної допомоги, як з боку ОСОБА_3, так і з боку Управління пенсійного фонду до Одеського міського центу зайнятості не надавались.

Факт скасування у межах справи №522/6210/14а рішення Управління пенсійного фонду №34 від 21.10.2013р., яким було відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про призначення пенсії, за переконанням господарського суду, не є достатньою правовою підставою для покладення на відповідача обовязку відшкодувати позивачу грошові кошти, виплачені до набрання чинності постановою по справі №522/6210/14а, оскільки між скасованим рішенням №34 від 21.10.2013р. та виплаченими грошовими коштами відсутній причинно-наслідковий звязок як необхідна складова частина цивільного правопорушення. Крім того, господарський суд зазначає, що добровільно виплачені ОСОБА_3 грошові кошти за своєю правовою природою не можуть бути збитками, оскільки останні є витратами, понесення або завдання яких не залежить від волі особи.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Одеського міського центру зайнятості до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі про відшкодування збитків у розмірі 16 200,56 грн., у звязку з відсутністю у діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 43, 44, 45 Закону України „Про зайнятість населення, ст. ст. 22, 31 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, п. п. 2, 4, 5, 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 лютого 2009 року N 60/62, позов Одеського міського центру зайнятості до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі про стягнення 16 200,56 грн. задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судом покладаються на позивача у звязку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 32, 33,35, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 06 листопада 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна