Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" жовтня 2017 р. Справа № 906/608/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: ОСОБА_1, довіреність №1 від 03.01.2017.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Головного управління Держгеокадастру України у Житомирській області

до 1) Чуднівської районної державної адміністрації

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К."

про визнання недійсною додаткової угоди від 22.01.2010р. до договору оренди землі від 01.11.2005р

Спір розглянуто в більш тривалий строк, ніж передбачено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." і Чуднівської районної державної адміністрації про визнання недійсною додаткової угоди від 22.01.2010 до договору оренди землі від 01.11.2005 (кадастровий номер :09:000:0112). Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідачів.

Ухвалою господарського суду від 08.09.2017 заяву Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (за вх.№02-44/840/17 від 08.09.2017) про забезпечення позову задоволено. Заборонено відповідачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." здійснювати будь-які дії щодо реєстрації речових прав на підставі додаткової угоди від 22.01.2010р. до договору оренди землі від 041.11.2005р. (кадастровий номер :09:000:0112, площею 271,5373 га), укладеної між Чуднівською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "А.Т.К.".

Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю обов'язкової явки представника в іншому судовому засіданні.

Представник позивача в попередніх судових засіданнях, позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях (а.с.178-181). Позовні вимоги мотивовано тим, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки була укладена з порушенням діючого на той час законодавства, а саме, не було здійснено державну реєстрацію угоди, як передбачено договором та чинним законодавством. Додаткова угода від 22.01.2010 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині терміну дії договору, укладена між TOB "A.T.K." та Чуднівською РДА, не була зареєстрована в органах Держкомзему згідно Порядку, що діяв на час її укладання, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель". Відповідно до цього наказу реєстрація договорів оренди та змін до них здійснювалася реєстраторами державного реєстру земель - структурними підрозділами Центру ДЗК, які мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть Поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також ведуть книгу реєстрації. Таким чином, позивач вважає, що відсутність запису про реєстрацію додаткової угоди від 22.01.2010 до договору оренди землі від 01.11.2005 в Чуднівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, свідчить про її недійсність.

05.10.2017 від позивача до суду надійшло клопотання про вихід за межі позовних вимог, оскільки норми законодавства щодо зміни розпорядника земель при реєстрації враховані не були, зокрема, при реєстрації права власності та права оренди за ТОВ "А.Т.К.", державний реєстратор повинен був врахувати те, що розпорядником даної земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, а не Чуднівська РДА.

23.10.2017 на адресу суду на електронну пошту надійшло клопотання про витребування у ТОВ "А.Т.К." та Чуднівської РДА оригінал договору оренди землі від 01.11.2005 та додаткової угоди від 22.01.2010.

Крім цього, 09.10.2017 до суду позивачем подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову, оскільки вжиття таких заходів заважає виконанню постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/1684/17.

Дане клопотання судом вирішується під час розгляду спору по суті.

Представник відповідача-1 в судове засідання уповноваженого представника не направив. В судовому засіданні 05.10.2017 представник відповідача-1 позовні вимог не визнав. В письмових пояснень, що надішли до суду 05.10.2017, проти позову заперечує, вважає, що вимоги закону щодо реєстрації додаткової угоди від 22.01.2010 до договору оренди землі від 01.11.2005 дотримано, тому договір є чинним.

Представники відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечили в повному обсязі з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с. 241-244). Вважають, що погоджені між сторонами зміни до договору оренди землі, які прописані у додатковій угоді від 22.01.2010, є дійсними та зареєстровані у встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" порядку. Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2017 у справі №826/1684/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017, визнано протиправним та скасовано наказ Міністра юстиції України №3715/5 від 20.12.2016 року про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов'язано Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України відновити становище, що існувало до видачі незаконного наказу, шляхом поновлення в державному реєстрі скасованої державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме права оренди землі ТОВ "А.Т.К." за рішеннями державних реєстраторів прав на нерухоме майно Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 25.11.2015 року №26459297, №26462171, №26461451; від 02.10.2015 року №24988850; від 28.12.2015 року №27585122. Також зазначив, що позивач не навів у позовній заяві жодної з підстав для визнання додаткової угоди від 22.01.2010 недійсною. Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель" втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства № 408 від 07.07.2012. Також зазначили, що ні законом, ні підзаконним нормативно-правовим актом, як на час виникнення орендних відносин та їх реєстрації, так і а час перереєстрації договору оренди із відповідними змінами, не визначено та не встановлено конкретного терміну для здійснення відповідно реєстрації або перереєстрації речових прав на нерухоме майно. Щодо відкладення розгляду справи заперечили.

Щодо клопотання про витребування оригіналу договору, суд вважає за необхідне зазначити, що останнє не підлягає до задоволення, оскільки сторони під час розгляду справи по суті не заперечували відповідність копії базового договору оригіналу. За таких обставин, господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Відповідно до п.п. 3.9.2. Постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Оскільки розгляд справи неодноразово відкладався для надання можливості сторонам реалізувати свої процесуальні права, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд, керуючись нормами ст.ст. 43, 69, 75 ГПК України, вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представників позивача та відповідача-1 за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представників відповідача-2, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2005 між Чуднівською районною державною адміністрацією (орендодавець/відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальності "А.Т.К." (орендар/відповідач-1) укладено договір оренди землі (а.с. 167-172), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування землі сільськогосподарського призначення для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Жеребківської сільської ради Чуднівського району (п.1.1 договору).

За умовами договору в оренду передаються наступні земельні ділянки із земель запасу Жеребківської сільської ради 271,5373 га (п.2.1 договору).

Договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації (п.14.1 договору).

Усі зміни та доповнення до цього договору здійснюються за взаємною згодою сторін, після чого цей договір, якщо це є обов'язковим відповідно до законодавства України, підлягає перереєстрації в уповноваженому органі (п.14.4 договору).

Даний договір був зареєстрований у Державному реєстрі земель за №70 від 21.11.2005.

Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк, у порядку, визначеному даним договором (п.3.1 договору).

Розмір орендної плати визначений сторонами у пункті 4 договору.

01.11.2005 складено акт прийому-передачі земельної ділянки, переданої в оренду згідно договору оренди земельної ділянки від 01.11.2005 (а.с. 173).

08.05.2009 між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.11.2005 щодо зміни розміру орендної плати.

22.01.2010 між Чуднівською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.11.2005 щодо продовження строку дії договору оренди землі до 31.12.2025 року (а.с. 176). Докази державної реєстрації додаткової угоди відсутні.

Після прийняття Законів України "Про державний земельний кадастр", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в новій редакції, внесення змін до Закону України "Про оренду землі", Земельного кодексу та ряду інших нормативнім актів, договір оренди від 01є.11.2005 із внесеними змінами до нього від 22.01.2010 був перереєстрований в 2015 році реєстраційною службою.

В послідуючому постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2017 у справі №826/1684/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017, визнано протиправним та скасовано наказ Міністра юстиції України №3715/5 від 20.12.2016 року про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов'язано Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України відновити становище, що існувало до видачі незаконного наказу, шляхом поновлення в державному реєстрі скасованої державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме права оренди землі ТОВ "А.Т.К." за рішеннями державних реєстраторів прав на нерухоме майно Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 25.11.2015 року №26459297, №26462171, №26461451; від 02.10.2015 року №24988850; від 28.12.2015 року №27585122.

Водночас слід зазначити, що відповідач-2 вважає базовий договір від 01.11.2005 та додаткову угоду від 22.01.2010 діючими, чинними, зареєстрованими в передбаченому законодавством порядку, що діяло на момент переєстрації.

За наведених обставин з метою захисту своїх прав, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 22.01.2010 до договору оренди землі від 01.11.2005, укладеної між Чуднівською районною державною адміністрацією та ТОВ "А.Т.К.", з підстав відсутності її державної реєстрації, тобто запису про реєстрацію додаткової угоди в органах Держкомзему (Чуднівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру державного земельного кадастру), що є порушенням порядку, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель", який діяв на час укладання спірної додаткової угоди.

Під час розгляду справи по суті позивачем подано заяву від 05.10.2017 про вихід судом за межі позовних вимог на підставі ст.83 ГПК України (а.с. 220-223). Посилаючись на положення статей 319, 626 ЦК України, позивач вважає, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі", відбувається за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Виходячи з норм земельного законодавства, у TOB "A.T.K." не було підстав укладати додаткову угоду про продовження строку дії договору оренди за 5 років до його закінчення. На підставі незаконної додаткової угоди в 2015 році було здійснено реєстрацію речового (права оренди) за TOB "A.T.K.". Дана реєстрація була здійсненна всупереч чинного законодавства. Також, не враховуючи зміну розпорядника земель на момент державної реєстрації, заявником мав би бути поданий документ, що підтверджує зміну орендодавця. Вважає, що державний реєстратор повинен був врахувати те, що розпорядником даної земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, а не Чуднівська РДА, а при реєстрації дане положення враховане не було.

Відповідно до п. 2 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Тобто, господарський суд може реалізувати це право за наявності таких умов:

- це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору;

- про це є клопотання заінтересованої сторони.

Необхідною є наявність двох зазначених умов одночасно.

Клопотання заінтересованої сторони повинно бути викладене письмово та мотивовано з посиланням на докази.

Але клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог від 05.10.2017 за своєю правовою природою є заявою про зміну підстави позову, оскільки позивач змінює обставини, якими обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зазначену заяву позивачем подано після початку розгляду спору по суті, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 22 ГПК України.

Згідно п.п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу...

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

За наведених обставин, клопотання про вихід за межі позовних вимог на підставі ст. 83 ГПК суд залишає без розгляду.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9 роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

В 2015 році ТОВ "А.Т.К." подало до реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області договір оренди від 01.11.2005 та додаткову угоду про внесення змін до нього від 22.01.2010 для здійснення реєстрації/перереєстрації речового права - права оренди на вказані вище земельні ділянки відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речового права та їх обтяжень".

Державним реєстратором були вчинені реєстраційні дії щодо реєстрації речових прав оренди ТОВ "А.Т.К." на земельну ділянку (кадастровий номер :09:000:0112, загальною площею 271,5373 га).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Отже, посилання позивача на відсутність реєстрації додаткової угоди від 22.01.2010 до договору оренди землі від 01.11.2005 не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для визнання недійсності спірної додаткової угоди від 22.01.2010 до договору оренди землі від 01.11.2005, укладеної між відповідачами.

Також слід зазначити, що в рішенні ЄСПЛ від 24.06.2003 у справі "Стреч проти Сполученого королівства" викладено правову позицію на законні очікування, якими є очікування на законних підставах продовження терміну дії договору оренди і це є складовою частиною права власності заявника. наданого йому за договором оренди. Тобто в даному випадку позивач мав право на очікування на законних підставах продовження терміну дії договору оренди.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо клопотання про скасування заходів забезпечення позову суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року № 16 забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання. Однак вказані заходи можуть бути скасовані судом у разі, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Враховуючи те, що потреба у забезпеченні позову відпала, суд вважає заяву ТОВ «А.Т.К.» про скасування заходів до забезпечення позову такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

3. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Житомирської області від 08.09.2017 у справі №906/608/17 у вигляді заборони відповідачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." здійснювати будь-які дії щодо реєстрації речових прав на підставі додаткової угоди від 22.01.2010р. до договору оренди землі від 01.11.2005р. (кадастровий номер :09:000:0112, площею 271,5373 га), укладеної між Чуднівською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "А.Т.К.".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.10.17

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек. з повід.)

3, 4 - відповідачам (рек. з повід.)