КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2017 р. Справа№ 910/15783/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Корсакової Г.В.

За участю представників:

Від позивача : Тітов С.С. - представник;

Від відповідача: Купчик Г.С. - представник;

Від третьої особи: Жегулін Ю.М. - представник;

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2017

у справі № 910/15783/16 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Ремторгустаткування",

до Публічного акціонерного товариства „Чорноморський банк розвитку та реконструкції",

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання кредитного договору та іпотечного договору припиненими

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось із позовом ПАТ "Ремторгустаткування" до АКБ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" про визнання припиненим кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006, укладеного між АКБ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та ВАТ "Ремторгустаткування; визнання припиненим іпотечного договору ВЕС № 55 від 06.10.2006, укладеного між АКБ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та ВАТ „Ремторгустаткування", нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-873.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем належним та повним виконанням ним своїх обов'язків щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 в процесі розгляду справи замінено ПАТ "Ремторгустаткування" на його правонаступника ПРАТ "Ремторгустаткування" та АКБ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" на його правонаступника ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

14.11.2016 ухвалою Господарського суду міста Києва справу № 910/15783/16 передано за підсудністю до Господарського суду Київської області, оскільки місцезнаходженням відповідача є наступна адреса: 95001, вул. Більшовицька, 24, м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.04.2017 позов задоволено частково.

Визнано припиненим договір іпотеки від 06.10.2006, укладений між Акціонерним комерційним банком „Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (в подальшому - Публічне акціонерне товариство „Чорноморський банк розвитку та реконструкції") (ідентифікаційний код 20929956) та Відкритим акціонерним товариством „Ремторгустаткування" (в подальшому - Приватне акціонерне товариство „Ремторгустаткування" (ідентифікаційний код 02132668), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В. О. та зареєстрований в реєстрі за № Д-873, в частині забезпечення виконання основних зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладеним між Акціонерним комерційним банком „Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (в подальшому - Публічне акціонерне товариство „Чорноморський банк розвитку та реконструкції") (ідентифікаційний код 20929956) та Відкритим акціонерним товариством „Ремторгустаткування" (в подальшому - Приватне акціонерне товариство „Ремторгустаткування" (ідентифікаційний код 02132668).

Відмовлено в задоволенні інших позовних вимог.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства „Чорноморський банк розвитку та реконструкції" на користь Приватного акціонерного товариства „Ремторгустаткування" судові витрати 1 378,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство „Чорноморський банк розвитку та реконструкції" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що судом першої інстанції було частково припинено похідне зобов'язання без припинення основного зобов'язання, що порушує зазначені вище норми матеріального права, а саме частину 5 статті 3 та частину 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" у справі № 910/15783/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Гончарова С.А.

Одночасно відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, у зв'язку із невчасним отримання копії рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.08.2017.

01.08.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника третьої особи надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких третя особа підтримала доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та просила її задовольнити, крім того третя особа заявила, що позивачем було пропущено строк позовної давності, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 01.08.2017, повноважні представники позивача не з'явилися.

Враховуючи наведене, у зв'язку з неявкою в судове засідання повноважних представників позивача, а також з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, про необхідність відкладення розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 відкладено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" на 17.08.2017.

17.08.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 № 09-53/3247/17, у зв'язку із перебування судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15783/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Чорноморський банк розвитку та реконструкції" у справі №910/15783/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2017, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" прийнято до провадження у визначеному складі суддів та відкладено розгляд справи на 17.10.2017.

Розпорядженням заступника начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 № 09-53/4078/17, у зв'язку із перебування судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15783/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Чорноморський банк розвитку та реконструкції" у справі №910/15783/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Корсакової Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" прийнято до провадження у визначеному складі суддів та відкладено розгляд справи на 07.11.2017.

Також, не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство „Ремторгустаткування" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду частково в частині відмови у визнанні припиненим кредитного договору та змінити рішення, яким позовну вимогу задовольнити.

Одночасно позивачем заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до протоколу про передачу апеляційної скарги раніше визначеному складу суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Ремторгустаткування" у справі № 910/15783/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Тищенко А.І. та Корсакової Г.В.

Приймаючи до уваги вказане, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне об'єднати апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства „Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та Приватного акціонерного товариства „Ремторгустаткування" в одне провадження, оскільки вони подані на один і той же процесуальний документ в одній і тій же справі та прийняти апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування" до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2017 поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування" прийнято до провадження, об'єднано розгляд апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування"на рішення Господарського суду Київської областів одне апеляційне провадження та призначено до розгляду на 07.11.2017.

07.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від третьої особи надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу, в яких третя особа зазначає, що було проведено розрахунки заборгованості, за наслідком яких вбачається, що погашення заборгованості по відсотках було проведено не в повному обсязі.

В судовому засіданні 07.11.2017 представник позивача надав свої пояснення по суті спору, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування", просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2017 частково в частині відмови у визнанні припиненим кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 укладеного між відповідачем та позивачем, позовну вимогу про визнання припиненим кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 задовольнити, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", просив залишити її без задоволення.

В судовому засіданні 07.11.2017 представники відповідача та третьої особи надали свої пояснення по суті спору, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", просили її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2017 повністю, прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в позовних вимогах ПрАТ "Ремторгустаткування". Крім того, представники відповідача та третьої особи заперечували проти доводів апеляційної Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування", просили залишити її без задоволення.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2006 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 121/182/118.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит на придбання акцій ВАТ "Бучанський приладобудівний завод "Веда".

Пунктом 1.2. кредитного договору визначено, що кредит надається у розмірі 1 500 000, 00 доларів США.

Згідно із пунктом 1.3. кредитного договору кредит надається на строк до 31.03.2009 включно.

Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору, позичальник за користування кредитними коштами сплачує банку 13 % річних.

Пунктом 1.5. кредитного договору визначено, що нарахування банком відсотків за користування кредитом здійснюється не пізніше 25 числа кожного місяця зі дня надання кредитних коштів до дня повернення всієї суми кредитних коштів з розрахунку 360 днів у році за фактично отримані кошти та точну кількість днів користування кредитом.

Згідно із пунктом 1.6. кредитного договору нарахування та сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту.

Відповідно до пункту 8.6. кредитного договору він набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання позичальником усіх зобов'язань за цим договором.

29.12.2006 між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 1 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006.

29.03.2007 між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 2 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006.

31.01.2008 між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 3 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006.

27.02.2009 між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 4 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006, згідно з умовами п. 2. якого сторони дійшли згоди викласти пункт 1.3. кредитного договору у наступній редакції: „Кредит надається на строк до 30.09.2009 включно".

31.07.2009 між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 5 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006, згідно з умовами п. 2. якого сторони дійшли згоди викласти пункт 1.3. кредитного договору у наступній редакції: „Кредит надається на строк до 10.12.2009 включно".

10.06.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою б/н від 10.06.2016 про необхідність видачі довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006.

Відповідач у відповідь на заяву б/н від 10.06.2016, звернувся до позивача із листом № 72/16-Л від 23.06.2016, у якому зазначив, що не має можливості видати вказану довідку у зв'язку із відсутністю доступу до головного офісу банку, у тому числі, до технічних засобів обліку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 06.10.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки.

Відповідно до пункту 1.1. якого з метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у іпотекодавця за укладеним із іпотекодержателем кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 та додатків до нього, за яким іпотекодавець зобов'язався перед іпотекодержателем повернути в строк до 31.03.2009 включно кредит у сумі 1 500 000 доларів США, що на день підписання цього договору за офіційним курсом НБУ складає 7 575 000,00 грн., сплатити 13 % річних за користування кредитом та можливу пеню та штраф, передбачені зазначеним кредитним договором, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме майновий комплекс, площею 8 706, 200 кв.м., що складається з головного механо-складального корпусу (літ. А, А') загальною площею 1 652, 60 кв.м., головного корпусу (літ. Б) загальною площею 5 259, 90 кв.м., контори заводоуправління (літ. В) загальною площею 267, 40 кв.м., компресорної малярки (літ. Д) загальною площею 102, 90 кв.м., матеріального складу (літ. Г) загальною площею 272, 40 кв.м., цеху торгівельного устаткування (склад) (літ. Ж) загальною площею 583, 40 кв.м., складу обмінного фонду (літ. З) загальною площею 314, 00 кв.м., павільйон Е-169 (літ. К) загальною площею 126, 00 кв.м., потребу (літ. Л) загальною площею 63, 80 кв.м., погребу-звід (погреб) (літ. М) загальною площею 63, 80 кв.м., розташований у м. Києві, по вул. Гонгадзе Георгія (колишня вулиця Машинобудівна), 44.

Пунктом 1.6. договору іпотеки визначено зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання:

1.6.1. кредит надається на придбання акцій ВАТ „Бучанський приладобудівний завод „Веда" у розмірі 1 500 000, 00 доларів США в строк до 31.03.2009 р. включно, з порядком погашення, а також можливістю дострокового погашення у випадках та в порядку, передбачених кредитним договором;

1.6.2. сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13 відсотків річних, у розмірі, в строки та в порядку що визначені кредитним договором;

1.6.3. сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені кредитним договором;

1.6.4. відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимог за основним зобов'язанням, та збитків, завданих порушенням основного зобов'язання.

Згідно із пунктом 7.2. договору іпотеки з моменту його нотаріального посвідчення цей договір набуває чинності.

Пунктом 7.3. договору іпотеки визначено, що він діє до повного виконання зобов'язань іпотекодавцем за кредитним договором/з урахуванням усіх змін та доповнень до нього/ або до припинення права іпотеки у випадку, що прямо передбачені чинним законодавством України. Припинення підлягає державній реєстрації згідно діючому законодавством України.

Вищевказаний договір іпотеки було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В. О. та зареєстровано в реєстрі за № Д-873.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

З матеріалів справи вбачається, що за період дії кредитного договору та на його виконання позивачем було виконано свої обов'язки по поверненню кредиту у межах кредитного ліміту та по поверненню нарахованих відсотків за користування кредитом та перераховано відповідачу відповідні грошові кошти, що підтверджується кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 та додатками і додатковими договорами до нього, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 06.10.2006 по 09.12.2009, довідкою № К-544 від 27.10.2009 Київської філії АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції", наявними у матеріалах справи, таким чином зобов'язання позивача перед відповідачем щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 припинились шляхом їх належного виконання.

Станом на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в матеріалах справи відсутні докази не належного виконання позивачем свого зобов'язання.

Самі лише припущення відповідача, та посилання на Постанову Правління Національного банку України від 02.09.2015 №578 про ліквідацію ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", з урахуванням вимог пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 06.05.2014 №260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на тереторії Автономної Республіки Крим і міста Севастополя", а також відсутність доступу до електронної бази банку, не є належним та допустимим доказом у розумінні статтей 32, 33, 34 ГПК України та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно із статтею 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2 - 5 статті 13 цього Кодексу.

Статтею 13 цього ж кодексу передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Виходячи з наведеного та у зв'язку з тим, що позивачем не можливо отримати повідомлення відповідача про виконання позивачем своїх зобов'язань, чим обмежую вільне розпорядження майном позивача та в свою чергу порушуються його гарантовані права та інтереси як власника, чого не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві просив суд визнати припиненим іпотечний договір ВЕС № 55 від 06.10.2006, укладений між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції") та ВАТ „Ремторгустаткування" (в подальшому ПРАТ "Ремторгустаткування", нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О. та зареєстрований в реєстрі за № Д-873.

Відповідно до частини 1 статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із статтею 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1 Закону України „Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до статті 19 Закону України „Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частинами 1, 5 статті 20 Закону України „Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Згідно із статтею 28 Закону України „Про заставу" застава припиняється:

- з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання;

- в разі загибелі заставленого майна;

- в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно;

- в разі примусового продажу заставленого майна;

- при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави;

- в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Відповідно до частини 5, 6 статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про іпотеку" визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

- з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 7.2. договору іпотеки визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Пунктом 7.3. договору іпотеки визначено, що він діє до повного виконання зобов'язань іпотекодавцем за кредитним договором/з урахуванням усіх змін та доповнень до нього/ або до припинення права іпотеки у випадку, що прямо передбачені чинним законодавством України. Припинення підлягає державній реєстрації згідно діючому законодавством України.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 203 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що зобов'язання позивача перед відповідачем щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 припинились шляхом їх належного виконання, таким чином, відповідно до статті 28 Закону України "Про заставу" та статті 17 Закону України "Про іпотеку" припинилась і іпотека, передбачена та встановлена договором іпотеки від 06.10.2006, у зв'язку із припиненням основних зобов'язань щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Що стосується заяви відповідача та третьої особи про пропущення позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно із частинами 2-5 статті 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки № 57438242 від 15.06.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 15.04.2016 та станом на час розгляду справи у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек містяться відомості щодо обтяження на нерухоме майно згідно з договором іпотеки від 06.10.2006.

Позивач звертався до Господарський суду Київської області із позовною заявою б/н б/д до відповідача про визнання кредитного договору та іпотечного договору припиненими, направленим на припинення обтяження на нерухоме майно згідно з договором іпотеки від 06.10.2006 - 28.08.2016, а тому загальна позовна давність по вказаним позовним вимогам не спливла, оскільки обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек містяться відомості щодо обтяження на нерухоме майно згідно з договором іпотеки від 06.10.2006 чинне і станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, і відповідно позивач в межах строків позовної давності звернувся в господарський суд із позовом до відповідача за захистом своїх прав і інтересів.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з п. 10 ч. 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначено новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи викладене, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2017 у справі № 910/15783/16 підлягає частковому скасуванню, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування" в свою чергу підлягає задоволенню, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" відмовити повністю, оскільки доводи які містяться в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" на рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2017 у справі № 910/15783/16 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування" на рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2017 у справі № 910/15783/16 задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2017 у справі № 910/15783/16 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким визнати припиненим кредитний договір № 121/182/118 від 06.10.2006 укладений між Акціонерним комерційним банком "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та Відкритим акціонерним товариством "Ремторгустаткування".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (02098, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 13, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування" (03680, м. Київ, вул. Гонгадзе Георгія (Машинобудівна), 44, ) судові витрати 1 378,00 грн. за подачу позовної заяви. Видати наказ.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (02098, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 13, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Ремторгустаткування" (03680, м. Київ, вул. Гонгадзе Георгія (Машинобудівна), 44, ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3 115,80 грн. Видати наказ.

Видачу виконавчого документа доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи № 910/15783/16 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Г.В. Корсакова