ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року Справа № 910/1327/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівДанилової М.В., Корсака В.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Київ
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 року
у справі господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК", м. Львів
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Київ
проприйняття майна, яке було предметом договору

за участю представників

позивача: ОСОБА_11.,

відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "КРЕДОБАНК" (далі за текстом - ПАТ "КРЕДОБАНК") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_4) про зобов'язання відповідача прийняти від позивача з орендного користування за актом приймання-передачі нежитлове приміщення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 року позов задоволено повністю: зобов'язано ФОП ОСОБА_4 прийняти від ПАТ "КРЕДОБАНК" з оренди нежиле приміщення (в літ. А) № 72 загальною площею 100,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що було предметом Договору оренди нежитлового приміщення від 18.09.2014 року шляхом документального оформлення такого прийняття відповідним актом.

Вищезазначені судові акти мотивовано тим, що обов'язку орендаря повернути орендоване приміщення після закінчення строку дії договору кореспондує зустрічний обов'язок орендодавця прийняти це приміщення за актом приймання-передачі; при цьому, на виконання зобов'язання за договором оренди особа вправі в судовому порядку вимагати прийняття від неї майна, яке було предметом договору, та отримання документа (акта) про таке прийняття як підтвердження виконання нею зобов'язання.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ФОП ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 року і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

ПАТ "КРЕДОБАНК" до Вищого господарського суду України подано відзив на касаційну скаргу, в якому позивач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача просив касаційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 року - скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.09.2014 року ПАТ "КРЕДОБАНК" (орендар) до ФОП ОСОБА_4 (орендодавець) укладено Договір оренди нежитлового приміщення (далі за текстом - Договір), за умовами якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нежиле приміщення (в літ. А) № 72 загальною площею 100,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1-б (далі - об'єкт оренди).

18.09.2014 року на виконання умов Договору відповідач передав, а позивач прийняв нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1-б, оформивши ці дії двостороннім актом приймання-передачі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.06.2015 року у справі № 910/10153/15, яке набрало законної сили, встановлено, що орендар звернувся до орендодавця з листом № 15-13981/14 від 29.12.2014 року, в якому повідомив про дострокове розірвання Договору та підписання акту приймання-передачі 31.03.2015 року у зв'язку з недоцільністю подальшої оренди. Вказаний лист отримано відповідачем 06.01.2015 року.

Також господарським судом у вказаній справі встановлено, що орендар скористався своїм правом на відмову від Договору оренди, а тому, в силу положень ст. 651 Цивільного кодексу України Договір оренди є розірваним з 06.04.2015 року.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В подальшому, починаючи з березня 2015 року орендар намагався передати за актом приймання-передачі орендоване ним приміщення, проте орендодавець акт приймання-передачі не підписував з посиланням на те, що об'єкт оренди пошкоджено у процесі користування ним орендарем.

31.03.2015 року листом № 128-9832/15 орендар звернувся до орендодавця з актами приймання-передачі та актом перевірки стану нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та просив у разі відмови від підписання актів надіслати аргументовані письмові зауваження щодо таких причин.

Вказаний лист направлено на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення та поштовою квитанцією від 01.04.2015 року.

13.05.2015 року орендодавець звернувся з претензією до позивача щодо оплати заборгованості та просив виконати ремонт об'єкту оренди приміщення, після чого повернути його за актом приймання-передачі орендодавцю.

03.07.2015 року відповідач звернувся з претензією до орендаря щодо виконання ремонту приміщення та його повернення за актом приймання-передачі.

07.12.2016 року в акті за наслідками приймання-передачі ключів від приміщення (в літ. А) № 72 загальною площею 100,8 квадратних метра, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 встановлено факт відмови відповідача прийняти ключі від об'єкту оренди. Вказаний акт оформлено та підписано представниками позивача (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.).

20.12.2016 року листом № 128-53623/16 орендар повідомив орендодавця про те, що 26.12.2016 року об 11:00 год. або 27.12.2016 року об 11:00 год. необхідно з'явитися за адресою: АДРЕСА_1-б для прийняття ключів від нежитлового приміщення та підписання актів приймання-передачі.

07.12.2016 року в акті за наслідками приймання-передачі ключів від приміщення встановлено факт відмови відповідача прийняти ключі від об'єкта оренди та підписати акти приймання-передачі. Вказаний акт оформлено та підписано представниками позивача (ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8.).

Актом за наслідками документального оформлення приймання-передачі від 27.12.2016 року відповідач відмовився від підписання актів приймання-передачі, а також відмовився прийняти ключі від об'єкту оренди. Вказаний акт оформлено та підписано представниками позивача (ОСОБА_7, ОСОБА_11.).

03.02.2017 року листом № 04-4780/17 позивач повторно звертався до відповідача з вимогою підписати акти приймання-передачі. Актами від 14.02.2017 року та від 15.02.2017 року встановлено відмову орендодавця від їх підписання.

23.01.2017 року відповідач звернувся з претензією до позивача, в якій просив орендаря звільнити приміщення та передати ключі від приміщення згідно доданих до претензії на підпис актів приймання-передачі.

Водночас, як на підставу відмови у прийнятті орендованого майна орендодавець посилався на те, що приміщення перебуває у незадовільному стані.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, обов'язку орендаря повернути орендоване приміщення після закінчення строку дії договору кореспондує зустрічний обов'язок орендодавця прийняти це приміщення за актом приймання-передачі.

При цьому, на виконання зобов'язання за договором оренди особа вправі в судовому порядку вимагати прийняття від неї майна, яке було предметом договору, та отримання документа (акта) про таке прийняття як підтвердження виконання нею зобов'язання.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові у справі № 1/5005/5719/2011 від 20.03.2012 року.

Водночас, посилання орендодавця на те, що стан орендованого приміщення, яке орендар вимагає прийняти за актом приймання-передачі, є незадовільним і не знаходиться у стані, у якому об'єкт оренди був переданий орендодавцю, правомірно відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки чинним законодавством та умовами Договору оренди не передбачено можливості орендодавця після припинення дії Договору оренди відмовитися від прийняття об'єкта оренди з посиланням на пошкодження речі.

До того ж, право на вимогу про відшкодування коштів у зв'язку з пошкодженням речі орендодавець набуває з моменту повернення речі, а юридичним фактом повернення нерухомої речі з огляду на положення ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України слугує складений обома сторонами відповідний документ (акт про повернення).

Наявність претензій орендодавця до стану речі, яка передається з оренди, не звільняє орендодавця від обов'язку прийняти таку річ від орендаря.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що інші доводи ФОП ОСОБА_4, викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм, не спростовують законних висновків господарських судів попередніх інстанцій та вже були предметом розгляду в апеляційному господарському суді і обгрунтовано ним відхилені.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 року у справі № 910/1327/17 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.В. Данилова

В.А. Корсак