ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року Справа № 902/576/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Барицької Т.Л., Козир Т.П.,
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
на ухвалуГосподарського суду Вінницької області від 28.03.2017
на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07.2017
у справі№ 902/576/16 Господарського суду Вінницької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд"
третя особа. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 1. Компанія "TERRA FOOD MILK UKRAINE LIMITED" 2. Компанія "TERRA FOOD DAIRI LIMITED"
простягнення 219848932 грн. 31 коп.
за участю представників:

позивача: Гриб Ю.М.

відповідача: Удовенко К.С.

третьої особи-1: не з'явилися

третьої особи-2: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.03.2017 у справі № 902/576/16 (суддя Матвійчук В.В.), залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 (головуючий суддя Демидюк О.О., судді: Огороднік К.М., Саврій В.А.), залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Компанію "TERRA FOOD MILK UKRAINE LIMITED" та Компанію "TERRA FOOD MILK UKRAINE LIMITED", розгляд справи відкладено до 21.09.2017; провадження у справі № 902/576/16 зупинено до 19.09.2017 - очікуваної дати надходження документів від компетентного органу іноземної держави про вручення третім особам ухвали у справі № 902/576/16 від 28.03.2017, де зазначено дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні.

Не погоджуючись із вказаними судовими актами, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить Вищий господарський суд України скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.03.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі № 902/576/16 в частині зупинення провадження, справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

В касаційній скарзі заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 79, 125 Господарського процесуального кодексу України.

Сторони згідно з приписами статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги однак треті особи не скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в касаційній інстанції.

Відповідно до розпорядження керівника апарату від 30.10.2017 № 08.03.-04/5216 у зв'язку з відпусткою судді Шевчук С.Р. здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для її розгляду визначено склад колегії суддів: Іванова Л.Б., Барицька Т.П., Козир Т.П.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зупиняючи провадження у справі суд вказав на те, що станом на 24.03.2017 учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" є Компанія "TERRA FOOD MILK UKRAINE LIMITED" (Республіка Кіпр, Нікосія, 12 Експеріодон Стріт, 4-й поверх, 1087, Кіпр), розмір внеску до статутного капіталу - 22000409,55 грн., та Компанія "TERRA FOOD DAIRI LIMITED" (індекс 12 Есперідон Стріт, 4-й поверх, 1087, Нікосія, Кіпр), розмір внеску до статутного фонду - 45990,45 грн. Відповідно до витягу № від 24.03.2017 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного капіталу ТОВ "Терра Фуд" становить 220050000,00 грн. Компанія "TERRA FOOD MILK UKRAINE LIMITED" та Компанія "TERRA FOOD DAIRI LIMITED" володіють у сукупності 100% статутного капіталу ТОВ "Терра Фуд". Характер спору та обставини справи, необхідність забезпечення всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору свідчать про наявність підстав для залучення до участі у справі Компанії "TERRA FOOD MILK UKRAINE LIMITED" та Компанії "TERRA FOOD DAIRI LIMITED" у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Для належного повідомлення третіх осіб про час та місце наступного судового засідання, що потребує здійснення перекладу процесуальних документів на іноземну мову та надіслання судового доручення в країну місцезнаходження третіх осіб, суд відклав розгляд справи та відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України зупинив провадження у справі.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховної Радою України.

Відповідно до статті 125 вказаного Кодексу у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас слід враховувати, що згаданою нормою процесуального закону встановлено право суду, а не обов'язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

Порядок передачі судових та позасудових документів регулюється Конвенцією про вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах 1965 року, яка застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно зі статтею 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

В свою чергу статтею 10 Конвенції передбачено, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, нотою, датованою 5 січня 1984 року, уряд Кіпру заявив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених статтею 10 Конвенції.

Беручи до уваги вимоги статті 10 Конвенції, господарський суд не був обмежений у виборі способу передачі судових документів, що підлягають врученню за кордоном, з переліку способів, визначених Конвенцією (у тому числі не обмежений у можливості надсилати судові документи третім особам - нерезидентам у порядку, визначеному у пункті "а" статті 10 Конвенції, а саме надсилати судові документи безпосередньо поштою на адресу сторони).

Крім того, відповідно до статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Тобто, вказана норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме, належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів та міркувань тощо. Положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач у справі є резидентом України, на якого не поширюються положення статті 15 Конвенції, в той час як іноземним учасником у даній справі є треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Процесуальною підставою зупинення провадження у справі суд першої інстанції зазначив положення частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Оскільки місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі не визначив Орган іноземної держави, до якого суд звертається, а також те, що резолютивна частина ухвали не визначає саму обставину звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги, колегія суддів вважає, що у місцевого господарського суду були відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі.

Суд касаційної інстанції також враховує, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Отже, враховуючи можливість застосування статті 10 Конвенції та направлення судових рішень поштою, зважаючи на те, що судом не було встановлено неможливості повідомлення третьої особи у визначений статтею 87 Господарського процесуального кодексу України спосіб, беручи до уваги строк, який минув з дати порушення провадження у справі № 902/576/16, Вищий господарський суд України вважає безпідставним висновок суду про необхідність застосування порядку передачі судових та позасудових документів, врегульованого статтею 125 Господарського процесуального кодексу України, та пов'язане із цим зупинення провадження у справі, що призводить до невиправданого затягування розгляду справи і є порушенням права учасників судового процесу на розгляд справи упродовж розумного строку.

За таких обставин, Вищий господарський суд України вважає необґрунтованим висновок господарського суду про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі, отже ухвала Господарського суду Вінницької області від 28.03.2017, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07.2017, в частині зупинення провадження у справі підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм процесуального права, а справа - передачі на розгляд Господарського суду Вінницької області.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.03.2017 в частині зупинення провадження у справі № 902/576/16 скасувати.

Справу № 902/576/16 передати на розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

судді Т.Л. БАРИЦЬКА

Т.П. КОЗИР