ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2017 р. Справа №917/61/17

За первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", вул. І. Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область, 39621

до 1.Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39617

2.Кременчуцька міська рада, площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 19904327,77 грн.

та за зустрічним позовом Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39617

до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", вул. І. Приходька, 139, м.Кременчук, Полтавська область, 39621

про визнання недійсним пункту договору

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

Від позивача за первісним позовом: Шмельов М.М.; Пенезєв С.М.; Ясько Є.В.

Від відповідача 1 за первісним позовом: Масляний О.В.

Від відповідача 2 за первісним позовом: Богунов О.О.

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть справи: розглядається первісна позовна заява про стягнення з відповідача -Комунального підприємства "Теплоенерго" заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 4313/082023/с від 31.07.2017 р., в розмірі 39 062 367,84 грн., з яких: 37 362 751,42 грн. - основна заборгованість; 1 457 882,02 грн. - пеня; 241734,40 грн. - 3 % річних та за зустрічною позовною заявою Комунального підприємства "Теплоенерго" про визнання недійсним абз. 3 п. 4.1 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31 липня 2013 року № 4313/082023/с в редакції додаткової угоди №7 від 17.10.2016р.

Представник позивача за первісним позовом, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечує.

Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісної позовної заяви заперечує, зустрічний позов підтримав в повному обсязі.

Представник другого відповідача в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив.

23.02.2017р. за вх. канцелярії суду №2680 від ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" подав заяву про збільшення розміру первісних позовних вимог, зазначивши що КП "Теплоенерго" здійснено оплату рахунків за січень, листопад 2015р. та частково за грудень 2015р. в розмірі 140 841,28 грн., таким чином залишок заборгованості станом на 20.02.2017р. склала 1 707 342,31 грн.

В грудні 2016 року ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" поставив КП "Теплоенерго" теплову енергію на суму 16 359 939,66 грн., в січні 2017 року на суму 18 816 371,72 грн. Виставлені рахунки КП "Теплоенерго" вчасно не оплатило в, зв»язку з чим позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом пеню за період з 26.01.2016р. по 20.02.2017р. в розмірі 1 457 882,02 грн. (по кожному рахунку окремо) та 3% річних в розмірі 241 734,40 грн.

24.10.2017р. за вх. канцелярії суду №12909 від позивача за первісним позовом до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач повідомив, що КП "Теплоенерго" здійснено оплату рахунків за грудень 2015 року, січень 2016 року та жовтень 2016р. Залишок заборгованості станом на 18.10.2017р. по рахунках складає 8742,10 грн.

На виконання договірних зобов»язань ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" було поставлено теплову енергію у лютому 2017 року на суму 14827081,84 грн., березні 2017р. - 10727633,54 грн. та квітні 2017 року на суму 3470951,78 грн.

Таким чином, станом на 18.10.2017 року заборгованість за лютий, березень, квітень 2017 року становить 14 457 265,18 грн.

За неналежне виконання грошових зобов»язань ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" нараховано КП "Теплоенерго" за період з 26.03.2017р. по 18.10.2017р. пеню в розмірі 2 837 197,64 грн., 3% річних - 334675,17 грн.

Крім того, позивачем за первісним позовом в даній позовній заяві заявлено до стягнення інфляційне збільшення в розмірі 920135,76 грн.

30.10.17 р. за вх. канцелярії суду №13116 від ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" надійшла заява в якій товариство повідомило суд, що відповідачем за первісним позовом з моменту пред»явлення позову та збільшення позовних вимог було здійснено оплату рахунків за січень 2015 року, листопад 2015 року, за грудень 2015 року, січень 2016 року, жовтень 2016 року.

Залишок боргу станом на 18.10.2017 року становить 14 466 007,28 грн.

Оскільки виставлені позивачем рахунки були сплачені з порушенням строку оплати, останній нарахував КП "Теплоенерго" пеню в розмірі 4354077,62 грн., 3% річних - 593694,68 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 920 135,76 грн.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В частині нарахування позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення в розмірі 920 135,76 грн., суд відмовляє з огляду на те, що при подачі позовної заяви до суду ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" було заявлено до стягнення суму основного боргу, пені та 3% річних. Інфляційне збільшення позивач нарахував уже після початку розгляд справи по суті, у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 24.10.2017р. (вх. канцелярії суду №12909) і, це є додатковою вимогою. Враховуючи що зміна предмету або підставу позову допускається до початку розгляду господарським судом справи по суті суд відхиляє вимогу позивача про стягнення інфляційного збільшення.

Заяви від 23.02.2017р. (вх. канцелярії суду №2680), 24.10.2017р. (вх. канцелярії суду №12909), 30.10.17 р. (вх. канцелярії суду №13116) суд розцінює як збільшення розміру позовних вимог та подані відповідно до чинних процесуальних норм. Спір розглядається в межах предмету спору в редакції заяви від 30.10.17 р. вх. канцелярії суду №13116. При цьому судом враховано п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвалою від 10.05.2017 р. було зупинено провадження у даній справі, призначено судову економічну експертизу у справі, проведення якої доручено Полтавському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

10.05.2017 р. на адресу суду надійшов висновок експертів комісійної судово-економічної експертизи №662/663 від 25.09.2017 р. та матеріали справи № 917/61/17. Відповідно до висновку експертизи на підставі наданих документів, суму заборгованості Комунального підприємства "Теплоенерго" відповідно до умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.07.2013р. №4313/08/2023/с (з відповідними протоколами розбіжностей і додатковими угодами до договору), спільних протокольних рішень підписаних за участю Приватного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" та Комунального підприємства "Теплоенерго" за поставлену теплову протягом 01.01.2015р.- 01.01.2017р. станом на 10.01.2017 року документально підтвердити не можливо. Крім того, експерту не вдалося підтвердити чи спростувати розрахунки заявленого у позовних вимогах розміру пені та 3% річних, які проведені не на загальну суму заборгованості, а безпосередньо за кожен, не оплачений рахунок окремо.

Виходячи зі змісту висновку, експерт фактично не надав суду відповідей на поставлені йому на вирішення питання.

24.10.2017р. за вх. канцелярії суду №12911 від ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" надійшли пояснення на висновок судово-економічної експертизи, відповідно до яких судово-економічна експертиза проведена не в повному обсязі, поверхнево, не об"єктивно, не досліджені факти розподілу коштів н рахунки Позивача за первісним позовом, не враховані вимоги Постанови №217 від 18.07.2014р. та не перераховані штрафні санкції.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

31 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод" та Комунальним підприємством "Теплоенерго" укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії в гадячій воді №4313/082023/с (далі - Договір).

За умовами Договору, Продавець (ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод") зобов»язується передавати теплову енергію в гарячій воді, а Покупець ( КП "Теплоенерго") приймати та оплачувати вартість одержаної теплової енергії (п.1.1).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що орієнтований обсяг передачі теплової енергії протягом строку дії Договору 157 267 Гкал (в т.ч. у 2013 році - 45 727 Гкал., у 2014 - 111 540 Гкал).

Базові показники обсягів передачі теплової енергії визначені у Додатку №1 (п.1.3), помісячний орієнтований обсяг зазначений у додатку №5 (п. 1.4).

Відповідно до п. 3.1 Договору, орієнтована сума Договору становить 49 669 433, 46 грн. При зміні обсягів або вартості передаваємої теплової енергії сума договору змінюється автоматично та оформляється додатковою угодою.

Розділом 4 Договору передбачено Порядок здійснення оплати.

У додатку №5 до Договору сторонами зазначені прогнозні розрахунків обсягів товарно-грошових потоків, орієнтовані обсяги субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості за різницю в тарифах на теплову енергію за 2013-2014р.р.

Покупець зобов»язаний протягом наступного за розрахунковим, але не пізніше 5 числа кожного слідуючого за наступним після розрахункового місяця впродовж всього строку дії договору перераховувати на рахунок Продавця грошові кошти у розмірі 93,21% від фактичного отриманих Покупцем, за розрахунковий місяць, грошових коштів за тепло від споживачів, за винятком надходжень від сплати заборгованості, що виникла у споживачів перед Покупцем до укладення цього Договору. Залишок заборгованості Покупця перед Продавцем буде погашений протягом трьох робочих днів після отримання Покупцем субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості за різницю в тарифах на теплову енергію (п.4.1).

Фактичні обсяги переданої теплової енергії у розрахунковому періоді підтверджується щомісячним підписанням двосторонніх актів між Продавцем та Покупцем. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.п. 4.2 - 4.3).

У разі невиконання або несвоєчасного виконання Продавцем зобов»язань за Договором (порушення безперебійної передачі теплової енергії, передача теплової енергії, параметри якої є поза межами показників, встановлених договором), Продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання (п.8.2). За несвоєчасне проведення розрахунків за отриману теплову енергію Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми несвоєчасно оплаченої поставленої теплової енергії (п.8.3.1). За необґрунтовану відмову від підписання акту згідно п.4.2 цього Договору Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 5% вартості переданої теплової енергії зазначеної в акті, від підписання якого він відмовився (8.3.3).

Відповідно до пункту 11.1, договір діє до 31 грудня 2014 року. Договір вважається щороку продовженим, якщо за три місяці до закінчення терміну дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу про відмову від діючого договору або щодо його перегляду.

Додатки до Договору № 1 «Базові обсяги в передачі теплової енергії Покупцю»; №2 «Умови припинення передачі теплової енергії»; №3 «Графік температур води, яку відпускає ПАТ «КВБЗ» в тепломережі КП «Теплоенерго» по опалювальний сезон 2013-2014 p.p.»; №4 «Схема теплотраси, що перебуває на балансі Покупця. Технічна характеристика теплотраси»; №5 «Прогнозний розрахунок обсягів товарно-грошових потоків між КП «Теплоенерго» та ПАТ «КВБЗ»; №6 «Графік поставки теплової енергії та сплати поточних платежів на користь ПАТ «КВБЗ» на 2013-2014 роки (в т.ч. кошти очікуваних субвенцій)».

Між сторонами були укладені додаткові угоди №1 від 31.01.2014, № 2 від 01.04.2014, № 3 від 30.05.2014, №3а від 10.10.2014, № 5 від 01.12.2014, №6 від 07.09.2015, №7 від 17.10.2016, №8 від 04.10.2016, №9 від 30.12.2016,; №10 від 15.02.2017; №11 від 10.03.2017.

Первісний позов обґрунтований тим, що Продавець (ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод") поставив Покупцю (КП "Теплоенерго") теплову енергію в січні 2015 року у кількості - 264,980 Гкал. на суму 301 536,64 грн., в листопаді 2015 року - 109,298 Гкал на суму 144 632,74 грн., в грудні 2015 року - 175,774 Гкал на суму - 232 599,62 грн., що підтверджується підписаними ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" та КП "Теплоенерго" актами приймання-передачі №1/2, 9/3, 10/2, 10/3, що передбачено п.6.1.3. Договору. Для оплати за поставлену теплову енергію Позивачем були виставлені рахунки-фактури № КВ-01104А від 31.01.2015р. на суму 301 536,64 грн., КВ-11113А від 30.11.2015р. на суму 144 632,74 грн., КВ-12135А від 31.12.2015р. на суму 232 599,62 грн., які отримані Відповідачем 10.02.2015р., 8.12.2015р., 12.01.2016р., відповідно. Підтвердженням факту отримання рахунків-фактур Відповідачем є реєстри отримання рахунків-фактур та податкових накладних.

Додатковою угодою №6 від 30.09.2015 року до договору та протоколом розбіжностей до додаткової угоди №6 внесено зміни до договору та погоджено порядок розрахунків за відпущену теплову енергію, а саме:

Оплата за теплову енергію здійснюється виключно грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Позивача до 25 числа (включно) місяця, слідуючого за розрахунковим.

Таким чином, Відповідач повинен був розрахуватись згідно рахунку-фактури №KB-01104А від 31.01.2015р.-до 28.02.2015р., включно; рахунку-фактури №КВ-11113А від 30.11.2015р.-до 25.12.2015р., включно; рахунку-фактури №KB-12135А від 31.12.2015р.-до 25.01.2016р., включно.

Порушуючи умови Договору, Відповідач здійснив часткову оплату по виставленим вище рахункам.

Станом на 27.12.2016 року сума заборгованості за відпущену теплову енергію за січень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року становить - 275 816,31 грн.

В січні 2016 року Позивач поставив Відповідачу теплову енергію у кількості - 234,868 Гкал. на суму - 300212,04 грн., в квітні 2016року - 0,084 Гкал на суму 50,58 Гкал, у жовтні 2016 року - 7553,16 Гкал на суму 7 909 539,97 грн., у листопаді - 12872,42 Гкал на суму 13 480 488,85 грн., що підтверджується відписаними Позивачем та Відповідачем актами приймання-передачі № 1/3, 4/4, 10/Іт, 10/2т, 10/Зт, 10/4т, 11/1т , 11/2т, 11/Зт, 11/4т.

Для оплати виставлені рахунки-фактури № № КВ-01092А від 31.01.2016р. на суму 300 212,04 грн., КВ-04092А від 30.04.2016р. на суму 50,58 грн., КВ-10143А від 31.10.2016р. на суму 358,13 грн., КВ-10144А від 31.10.16р. на суму 64 854,18 грн., КВ-10146А від 31.10.2016р. на суму 7 465 389,10 грн., KB- 10145A від 31.10.16р. на суму 378 938,56 грн., КВ-11128А від 30.11.16р. на суму 12 685 757,04 грн., КВ-11129 від 30.11.2016р. на суму 611679,19 грн., КВ-11130А від 30.11.16р. на суму 180594,85 грн. КВ-11131А від 30.11.16р. на суму 2 457,77 грн., які отримані Відповідачем 08.02.2016р., 05.05.2016р., 05.10.16р., 07.11.16р., 07.12.16р. відповідно, що підтверджує реєстр отримання рахунків-фактур та податкової накладної.

Відповідач повинен був розрахуватись за отриману теплову енергію згідно рахунку-фактури №КВ-01-092А від 31.01.2016 року - до 25.02.2016 року, включно; згідно рахунку-фактури №КВ-04-092А від 30.04.2016 року - до 25.05.2016 року, включно.

Відповідно до Додаткової угоди №7: оплата за теплову енергію здійснюється виключно грошовими коштами шляхом перерахування поточної оплати на розрахунковий рахунок Позивача до 25 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим за категорією «населення». До 31.12. 2016 року за категоріями «бюджетні, релігійні, інші споживачі» передбачається 100% попередня оплата теплової енергії до 01 числа наступного розрахункового місяця власними коштами Покупця або за рахунок інших джерел фінансування, що не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, Відповідач повинен був розрахуватись за отриману теплову енергію за жовтень 2016 року та за листопад 2016 року, згідно рахунку-фактури №КВ-10-143а від 31.10.2016 року - до 1.11.2016 року; рахунку-фактури №KB-10-144а від 31.10.2016р. - до 1.11.2016 року; рахунку-фактури № KB-10-145а від 31.10.2016р. - до 1.11.2016 року; рахунку-фактури №КВ-10-146а від 31.10.2016 року - до 25.11.2016 року включно; рахунку-фактури №KB- 11 - 128а від 30.11.2016 року до - 25.12.2016 року включно; рахунку-фактури №КВ-11-129а від 30.11.2016 року - до 1.12.2016 року; рахунку-фактури № КВ-11-130а від 30.11.2016 року - до 1.12.2016 року; рахунку-фактури № KB- 11-13la від 30.11.2016 року - до 1.12.2016 року.

Порушуючи умови Договору Відповідачем частково оплачені виставлені рахунки, що підтверджується випискою банків та довідкою про стан розрахунків за теплову енергію між Позивачем та Відповідачем, та станом на 01.01.2017 року заборгованість за жовтень 2016 року та за листопад 2016 року складає - 19 296 969,17 грн.

Загальна сума заборгованості Відповідача станом на 01.01.2017 року становить - 19 572 785,48 грн.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою рахунків, у відповідності до п. 8.3.1 Договору та згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» №543 від 22.11.96, ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" нарахував КП "Теплоенерго" пеню в сумі 292 473грн., а також згідно ст. 625 ЦК України - 3% річних в сумі 39068,40 грн.

За зустрічним позовом КП "Теплоенерго" просить суд визнати недійсним абзац 3 п.4.1 Договору в редакції додаткової угоди №7 від 17.10.2016р. КП "Теплоенерго" посилається на те, що абзац 3 п.4.1 Договору не відповідає положенням Постанови КМУ від 18.06.2014р. №217 «Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки»

Відповідно до пункту 8 вказаного положення, усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

Уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією. У разі помилкового перерахування коштів на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, вони повертаються їх власникові за його зверненням шляхом виконання платіжного доручення теплопостачальної або теплогенеруючої організації, що відкрила такий рахунок (пункт 9 Положення).

КП "Теплоенерго" вказує на те, що законодавством встановлено імперативну норму відповідно до якої розрахунки за тепло теплогенеруючими компаніями можуть відбуватися виключно через спеціальні рахунки, на які мають надходити поточні надходження за відпущену теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та виключно згідно з реєстром нормативів, який затверджується Комісією.

Відповідно до викладеного, КП "Теплоенерго" просить суд визнати недійсним абзац 3 п.4.1 Договору в редакції додаткової угоди №7 від 17.10.2016р.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до приписів статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, отримувачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено під час розгляду справи позивачем на виконання договірних зобов»язань протягом січня, листопада, грудня 2015 року, грудня 2016, січня , лютого, березня, квітня 2017р. було поставлено теплову енергію. Для оплати виставлені рахунки фактури.

Відповідачем здійснювалася оплата рахунків несвоєчасно, зокрема: за січень 2015 року №КВ-01-104а від 31.01.2015р. на суму 301536,64 грн. платіжним дорученням №2724 від 13.01.2017 року, сплативши залишок суми заборгованості в розмірі 81750.46 грн., за листопад 2015 року №11-113а від 30.11.2015 року на суму 144632,74 грн., сплативши залишок суми 23661,03 грн., за грудень 2015 року згідно рахунку-фактуру №12-135А від 31.12.2015р. на суму 232599,62 грн., залишок заборгованості - 91758,34 грн., з 13.01.2017р. по 01.02.2017 року, за січень 2016 року №01-092А від 31.01.2016 на суму 282 898,34 грн. року повністю сплативши залишок боргу в сумі 17313,70грн. п/д № 3263ост від 20.02.17року, за жовтень 2016 року №КВ-10144А від 31.10.2016 року на суму 64854,18 грн., повністю сплативши рахунок 20.02.2017 року п/д 3263 ост, № КВ-10145А від 31.10.2016 року на суму 378 938,56 грн., повністю сплативши рахунок в період з 28.12.16р. по 14.02.17 року, рахунок-фактуру № КВ-10-146а від 31.10.2016 року на суму 7 465 389,10грн., повністю сплативши рахунок з 27.12.16 по 26.01.17р., рахунок-фактури № КВ-11-128а від 30.11.2016р на суму 12 685 757,04, повністю сплативши рахунок з 26.01.17р по 27.02.2017року, рахунок-фактура № КВ-11129А від 30.11.2016р. на суму - 611679,19 грн., повністю сплативши з 14.02.17 по 23.02.17р., рахунок-фактури № КВ-11130А від 30.11.2016р. повністю сплативши рахунок з 20.02.17р. по 20.03.17р., рахунок-фактури № КВ-12180А від 31.12.2016р. на суму - 15198378,50 грн., повністю сплативши рахунок з 28.02.2017 року по 27.04.17 року, рахунок-фактура № КВ-12181 від 31.12.2016р. на суму 870743,05 грн. повністю сплативши рахунок з 23.02.2017р. по 27.02.17р., рахунок-фактури №КВ-12182А від 31.12.16р. на суму - 288361,64 грн. повністю сплативши рахунок з 20.03.17 по 21.03.2017р., рахунок-фактури № КВ-01090А від 31.01.17р. на суму - 17440549,76 грн., повністю сплативши рахунок з 27.04.17р. по 19.07.17р., рахунок-фактури № KB- 01091А від 31.01.17р. на суму - 918493,81 грн., повністю сплативши рахунок, п/д № 109 чает 27.02.17р., рахунок-фактури №KB - 01092А від 31.01.17р. на суму - 453 909,00 грн. повністю сплативши рахунок п/д №110 ост та п/д 3678 чает від 21.03.17р.

Відповідно до Додаткової угоди №7 до Договору Відповідач повинен провести Оплату за теплову енергію виключно грошовими коштами шляхом перерахування поточної оплати на розрахунковий рахунок Позивача до 25 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим за категорією «населення»

З 01.01.2017 року розрахунки за категорією «населення» ведуться за додатковою угодою №7, а за іншими категоріями згідно додаткової угоди № 6 яка передбачає, що оплата за теплову енергію здійснюється виключно грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Позивача до 25 числа (включно) місяця, слідуючого за розрахунковим.

Станом на 18.10.2017 року заборгованість по рахункам, які увійшли до складу позовної заяви та до заяви про збільшення позовних вимог складає 14 466 007,28 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У поясненнях по справі представник відповідача за первісним позовом зазначає, що ним заборгованість за січень 2015 року, листопад 2016 року у розмірі 19 572 785,48 грн. сплачена повністю, остання оплата була здійснена 27.02.2017 року, вимога за заявою про збільшення розміру позовних вимог про стягнення за послуги за грудень 2016 року та січень 2017 року, також сплачені повністю 30.06.2017р., тому просить суд припинити провадження по справі на підставі п.1-1 ст80 ГПК України.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом пояснили суду, що з 01.01.2017 року розрахунки за категорією «населення» ведуться за додатковою угодою №7, а за іншими категоріями згідно додаткової угоди №6, яка передбачає, що оплата за теплову енергію здійснюється виключно грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Позивача до 25 числа (включно) місяця, слідуючого за розрахунковим, та зазначає, що за категорією «бюджетні установи» у Покупця є переплата в розмірі 1 946 636, 25 грн., яку згідно Постанови № 217 від 18.06.2014р. не можна використати на погашення боргів за іншими категоріями.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки теплової енергії. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України не оплатив отриманий товар у встановлені у Договорі строки, заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 14 466 007,28 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 14 466 007,28 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до п.8.3.1. вищевказаного договору за несвоєчасне проведення розрахунків за отриману теплову енергію Покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми несвоєчасно оплаченої поставленої теплової енергії.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4354077,62 грн. пені (розрахунок доданий до заяви від 30.10.2017р. вх.. №13116), суд прийшов до висновку, що останні є правомірними, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача грн. 3% річних в розмірі 593694,68 грн. (розрахунок доданий до заяви від 30.10.2017р. вх. №13116), суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

За викладеного, позовні вимоги за первісним позовом підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Що стосується зустрічного позову суд зазначає наступне:

Між публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод», м.Кременчук та Комунальним підприємством «Теплоенерго», м. Кременчук укладено договір №4313/082023/с від 31.07.2013р. про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді.

17 жовтня 2016 року між Позивачем та Відповідачем було погоджено та внесено зміни в раніше укладений договір від 31.07.2013 року шляхом укладення додаткової угоди №7. Відповідно до п.4 Додаткової угоди №7 викласти пункт 4.1 статті 4 «Порядок та умови проведення розрахунків» в наступній редакції:

Оплата за теплову енергію здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування поточної оплати на розрахунковий рахунок Продавця до 25 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим за категорією «населення»

До 31 грудня 2016 року за категоріями «бюджетні, релігійні, інші споживачі» передбачається 100% попередня оплата теплової енергії, до 01 числа наступного розрахункового місяця власними коштами Покупця, або за рахунок інших джерел фінансування, що не суперечить чинному законодавству. З 01.01.2017р. можливість здійснення за попередньої оплати за категоріями «бюджетні, релігійні, інші споживачі Сторони узгоджують додатково.

Оплата теплової енергії здійснюється коштами що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання та зараховуються Продавцем в першу чергу як погашення заборгованості за теплову енергію поставлені в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

У разі, якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати отриманого від Продавця тепла, Покупець зобо-

в 'язується виконати фінансові зобов'язання за цим договором за рахунок інших джерел фінансування в разі їх наявності.

Додаткова угода №7 від 17.10.2016р. до Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.07.2013р. №4313/082023/с підписана Головою правління ПАТ «КВБЗ» Шабала А.Д. та Директором КП «Теплоенерго» Питулько Д.М. та скріплена печатками підприємств.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст.ст. 626, 628, 627 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року № 217 «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки» передбачає умови та порядок розрахунків з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями і встановлює норми його виконання.

На момент укладення додаткової угоди № 7 від 17.10.2017 року у Позивача за зустрічним позовом не виникало сумнівів щодо змісту правочину, порядку його виконання та підстав для визнання його недійсним.

Оскільки Позивачем та Відповідачем було погоджено зазначені зміни в порядку, визначеному законодавством, та з дотриманням встановлених норм (ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України), підстави визнавати недійсним абз. 3 п. 4.1 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 31 липня 2013 року № 4313/082023/с в редакції додаткової угоди №7 від 17.10.2016р. - відсутні.

За приписами статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Що стосується експертизи то суд зазначає наступне, відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Висновок судового експерта виступає лише як один з доказів у справі, який не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами з метою встановлення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Оцінка доказів за внутрішнім переконанням полягає у тому, що їх достовірність та доказову силу встановлює безпосередньо суд, який розглядає справу. Господарський суд оцінює кожний доказ окремо та всі докази в їх сукупності, що відображається у судовому рішенні. При оцінці доказів суд зобов'язаний керуватися законодавством, яке регулює спірні відносини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, понесені позивачем за первісним позовом витрати по сплаті судового збору в сумі 240 000,00 грн. покладаються на відповідача, за зустрічним позовом - на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39617, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (вул. І. Приходька, 139, м.Кременчук, Полтавська область, 39621, ) заборгованість в розмірі 19 413 779,58 грн. з яких заборгованість у розмірі 14 466 007,28 грн., пеня - 4354077,62 грн., 3% річних - 593694,68 грн., грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 231296,23 грн.

3. В частині нарахування 920135,76 грн. - інфляційного збільшення - відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.11.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.