ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

31 жовтня 2017 року Справа № 915/1950/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Погребняка В.Я.,
Ткаченко Н.Г.,
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Кристалбанк", м. Київ
на ухвалувід 01.11.2016 господарського суду Миколаївської області
та постановувід 14.02.2017 Одеського апеляційного господарського суду
у справі№ 915/1950/13 господарського суду Миколаївської області
про банкрутствотовариства з обмеженою відповідальністю "Стайл-Т", м. Миколаїв
ліквідаторПрохоров В.С., м. Миколаїв

ВСТАНОВИВ:

Подана 08.08.2017 публічним акціонерним товариством "Кристалбанк" (далі - заявник) касаційна скарга не може бути розглянута Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Вимоги касаційної скарги полягають у скасуванні ухвали господарського суду Миколаївської області від 01.11.2016 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі № 915/1950/13.

Згідно з ч. 1 ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів встановила, що вона подана з пропуском встановленого процесуального строку для її подання, про що свідчить штамп на поштовому конверті, в якому скарга направлена до Одеського апеляційного господарського суду, - 08.08.2017.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для її подання, яке мотивоване тим, що заявник отримав право вимоги до боржника від одного з кредиторів вже після винесення оскаржуваних судових рішень. При цьому первісний кредитор - ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" вже звертався з касаційною скаргою на зазначені рішення, яка була йому повернута ухвалою Вищого господарського суду України від 12.06.2017. У свою чергу заявник дізнався про вказану ухвалу суду касаційної інстанції лише 03.08.2017.

Відповідно до ст. 53 ГПК України Вищий господарський суд України може відновити пропущений строк у разі наявності поважних причин пропуску цього строку. При цьому, виходячи зі змісту згаданої статті, поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Враховуючи, що ГПК України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, оцінивши доводи та обставини, що наведені на обґрунтування клопотання про відновлення строку, колегія суддів прийшла до висновку щодо неповажності причин його пропуску, виходячи із наступного.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Звертаючись із касаційною скаргою, заявник послався на те, що він є правонаступником одного з кредиторів боржника - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на підставі договору факторингу від 24.05.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 ГПК України усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Також статтею 21 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Отже, з огляду на зміст наведених норм чинного законодавства, відлік процесуального строку касаційного оскарження судового рішення для правонаступника є загальним та здійснюється у порядку, встановленому ч. 1 ст. 110 ГПК України, незалежно від моменту набуття ним відповідних прав та обов'язків учасника справи про банкрутство.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних обставин, які б об'єктивно свідчили про неможливість звернення з касаційною скаргою протягом майже шести місяців заявником не зазначено. Більше того, набувши ще у травні 2017 року прав вимоги боргу від боржника, заявник протягом більш ніж двох місяців взагалі не цікавився станом судового розгляду даної справи про банкрутство.

Отже, у даному випадку значний пропуск встановленого процесуального строку носить суб'єктивний характер та пов'язаний виключно з волевиявленням заявника. За таких обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, наведені заявником в клопотанні обставини не можуть бути підставою для вирішення питання про поновлення процесуального строку.

Таким чином, колегія суддів, не визнавши наведенні в клопотанні причини пропуску встановленого законом процесуального строку для звернення з касаційною скаргою поважними, відмовляє в задоволенні заявленого клопотання про поновлення цього строку.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Вищого господарського суду України від 31.10.2017 прийнято до провадження касаційну скаргу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 01.11.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі № 915/1950/13.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 53, 86, 110, п. 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Відмовити публічному акціонерному товариству "Кристалбанк" в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 01.11.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі № 915/1950/13.

2. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Кристалбанк" повернути її заявнику.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.Я. Погребняк

Н.Г. Ткаченко