РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 924/1389/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 довіреність від 26.10.2017р.

відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 03.04.2017р.

від органу ДВС: ОСОБА_3 довіреність №02.1-20/17/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 25.09.17р. у справі № 924/1389/13 (суддя Гладюк Ю. В.) щодо оскарження дій та бездіяльності головного державного виконавеця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроремсервіс" м.Коростень

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"

за участю головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області

про стягнення 236975,14 грн., з яких 206950,01 грн. - основна заборгованість, 24487,57 грн. - пеня, 5063,90 грн. - 3% річних, 473,66 грн. - інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.12.2013р. у справі №924/1389/13 частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю „Електроремсервіс (надалі Позивач, Стягувач) до ОСОБА_4 акціонерного товариства „Полонський гірничий комбінат (надалі Відповідач), стягнуто з відповідача на користь позивача 206950,01 грн. основної заборгованості, 17707,98 грн. пені, 5063,90 грн. 3% річних, 4594,47 грн. витрат по сплаті судового збору. У стягненні 473,66 грн. інфляційних втрат та 6779,59 грн. пені відмовлено ( а.с. 48-50).

На виконання зазначеного рішення 08.01.2014р. видано наказ (а.с. 51).

07.09.2017р. на адресу господарського суду Хмельницької області від ПАТ „Полонський гірничий комбінат надійшла скарга на рішення та дії державної виконавчої служби (а.с. 52-56), відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_5 в частині прийняття постанови від 10.03.2016 р., складання акту передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10.03.2016 р. із виконання наказу № 924/1389/13, а також - бездіяльність щодо незупинення виконавчого провадження.

- визнати недійсними постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_5 від 10.03.2016р., акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10.03.2016 р. на виконання наказу №924/1389/13.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року скаргу ПАТ „Полонський гірничий комбінат на рішення та дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_5, відхилено (а.с. 110-113).

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що передача майна (відсів фракції 0-5 в кількості 40191,49 т. по 5,83 грн. за 1т. на загальну суму 234 316,36 грн.) згідно постанови та акта проведена саме 10.03.2016р., і наказ від 08.01.2014р. №924/1389/13 в частині стягнення боргу на корись позивача був виконаний в цій частині. Відповідно, заборона реалізації майна та дія мораторію на вказане майно, за рахунок якого грошові вимоги позивача були задоволені, враховуючи вимоги Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, не поширюється.

Не погодившись із винесеною ухвалою, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строки апеляційного оскарження, скасувати ухвалу господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017р. та винести нову ухвалу, якою задоволити скаргу (а.с. 120-123).

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята із порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Зокрема зазначає, що судом не враховано положення абзацу 12 пункту 1 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, яким визначено поняття «лот», та ч.8,9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої передача нереалізованого майна в рахунок погашення боргу може здійснюватися дише у разі передачі відповідного лоту.

Відтак, державний виконавець не мав права передавати меншу кількість майна ніж те, що виставлялось на торги.

Крім того, апелянт вказує, що з огляду на мораторій у справі про банкрутство, про введення якого розпорядником майна та судом орган ДВС повідомлявся, повинен був зупинити виконавче провадження.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.10.2017у справі №924/1389/13 скаржнику поновлено строк апеляційного оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.11.2017 року на 10.30 год. (а.с.119).

20.10.17 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції (129-131).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 клопотання апелянта задоволено, ухвалено судове засідання 1 листопада 2017 р. о 10:30 год. провести в режимі відеоконференції та доручено господарському суду Хмельницької області забезпечити проведення судового засідання по справі № 924/1389/13 в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Хмельницької області.

26.10.2017р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшов лист про додаткові підстави та обставини, в яких зазначено, що 20.10.2017 боржником отримано вимогу державного виконавця про необхідність забезпечити вільний доступ до відсіву фракції 0-5, його навантаження та безперешкодне вивезення для передачі в рахунок заборгованості перед стягувачем, на виконання постанови про передачу нереалізованого майна від 10.03.2017. Тому, факт передачі майна не відбувся, і державний виконавець мав зупинити виконавче провадження у зв'язку із дією мораторію.

30.10.2017 на адресу суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу від відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, в якому останнім зокрема зазначено, що боржником на підставі оскаржуваної постанови самостійно здійснювалась часткова передача майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції у даній справі без змін.

31.10.2017 на адресу суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якій останній заперечує її вимоги та просить залишити її без задоволення. Зокрема вказує, що відповідно до вимог ч.ч.6-9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» постанова та акт державного виконавця про передачу майна є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

В судовому засіданні 01.11.2017, яке відбулось в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1, заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017 у справі № 924/1389-13 без змін.

Представник ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_3 заперечив вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у запереченні, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017 у даній справі - без змін.

Представник апелянта (відповідача) підтримав вимоги апеляційної скарги.

Згідно із ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її відхилення, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, 08.01.2014р. на виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 18.12.2013р. у справі № 924/1389/13 видано наказ про стягнення з ПАТ „Полонський гірничий комбінат на користь ТОВ „Електроремсервіс 206950,01 грн. основної заборгованості, 17707,98 грн. пені, 5063,90 грн. 3% річних, 4594,47 грн. витрат по сплаті судового збору.

20.08.2015р. головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 48507966 з виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 08.01.2014р. у справі №924/1389/13 про стягнення із ПАТ „Полонський гірничий комбінат на користь ТОВ „Електроремсервіс 206950,01 грн. основної заборгованості, 17707,98 грн. пені, 5063,90 грн. 3% річних, 4594,47 грн. витрат по сплаті судового збору.

18.12.2015р. державним виконавцем було приєднано виконавче провадження № 48507966 з примусового виконання наказу від 08.01.2014р. №924/1389/13 до зведеного виконавчого провадження №47533673, яке знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 18.12.2015р. №4850796).

22.07.2015р. державним виконавцем проведено опис та накладено арешт на майно боржника (відсів фракції 0-5 в кількості 1000000т.), про що складено ОСОБА_3 опису й арешту майна від 22.07.2015р. б/н.

Згідно висновку про вартість майна від 19.08.2015р. експертом було визначено вартість відсіву в сумі 5 830 000, грн. (5,83 грн./т.), а 28.10.2015р. майно передано на реалізацію відповідно до Заявки на реалізацію майна за ціною 5,83 грн. за 1 т.

Оскільки згідно протоколів про проведення електронних торгів від 04.01.2016р. №138125, №138126, №138129, №138127, №138130, останні не відбулись за відсутністю учасників торгів, 12.02.2016р. державним виконавцем на адресу стягувача направлено письмове повідомлення із пропозицією залишити за собою нереалізоване майно.

04.03.2016р. ТОВ „Електроремсервіс звернувся до ДВС із заявою за вих.№04/03/16-1 про залишення за ПП „Феррі нереалізованого арештованого майна та ПАТ „Полонський гірничий комбінат в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ „Електроремсервіс в розмірі 234 316,36 грн.

Згідно Постанови від 10.03.2016р. державним виконавцем було вирішено передати стягувачу ТОВ „Електроремсервіс в рахунок погашення боргу по наказу господарського суду Хмельницької області від 08.01.2014р. №924/1389/14 нереалізований відсів фракції 0-5 в кількості 40191,49 т. по 5,83 грн. за 1т. на загальну суму 234 316,36 грн.

10.03.2016р. державним виконавцем винесено ОСОБА_3 передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу нереалізований відсів фракції 0-5 в кількості 40191,49 т. по 5,83 грн. за 1т. на загальну суму 234 316,36 грн. ТОВ „Електроремсервіс.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 10.10.2016 року порушено провадження у справі № 924/881/16 про банкрутство ПАТ „Полонський гірничий комбінат (), введена процедура розпорядження майном, введений мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6, м. Хмельницький (вул. Гагаріна, 5, к.ЗЗЗ, свідоцтво арбітражного керуючого №169 від 19.02.2013р.

25.05.2017р. арбітражний керуючий ОСОБА_6 звернувся у відділ примусового виконання рішень управління ДВС із листом за вих.№924/881/16-29, згідно якого просив зупинити зведене виконавче провадження №47533673. Аналогічного змісту листи були направлені у відділ ДВС 06.06.2017р., від 09.06.2017р.

28.08.2017р. ПАТ „Полонський гірничий комбінат отримав лист від розпорядника майна арбітражного керуючого ОСОБА_6, у якому повідомлено, що у березні 2016 р. органами ДВС було вчинено дії на передачу відсіву в рахунок погашення боргу за судовими рішеннями.

Вважаючи, що державний виконавець передав позивачу в рахунок погашення боргу лише частину майна, яке виставлялося на торги, та всупереч вимогами Закону України „Про виконавче провадження не вчиняв дій щодо зупинення виконавчого провадження через дію мораторію у справі про банкрутство боржника (ПАТ „Полонський гірничий комбінат) та безпідставно передав майно стягувачу в рахунок погашення боргу по наказу №924/1389/13, ПАТ „Полонський гірничий комбінат звернувся до суду із скаргою на рішення та дії державного виконавця.

Розглядаючи вимоги та доводи, викладені Боржником у вищевказаній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.11 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 ч.1 ст. 32 Закону України „Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час проведення виконавчих дій) визначено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно ч.6 ст. 62 Закону України „Про виконавче провадження від 21.04.1999р. (чинного на дату проведення виконавчих дій, надалі - Закону) передбачено, що у разі, якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі, якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. (ч.7 ст. 62 Закону).

Частиною 8 статті 62 Закону передбачено, що у разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Згідно ч.9 ст. 62 вказаного Закону передбачено, що майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Як встановлено з матеріалів справи та зазначено вище, позивач листом від 04.03.2016р. звернувся до державного виконавця із заявою про залишення нереалізованого арештованого майна ПАТ „Полонський гірничий комбінат в рахунок погашення заборгованості в розмірі 234 316,36 грн. , а тому правомірним суд вважає дії державного виконавця щодо винесення постанови від 10.03.2016р. та акту від 10.03.2016р. про передачу стягувачу в рахунок погашення боргу нереалізованого відсіву фракції 0-5 в кількості 40191,49 т. по 5,83 грн. за 1т. (початкова ціна хгідног висновку а.с. 107) на загальну суму 234 316,36 грн.

Щодо передачі на реалізацію 1000000 т відсіву, в той час як стягувачу передано 40191,49 т, суд зауважує, що відсів фракції є річчю подільною та може ділитися на частини без втрати його функціонального призначення. Крім того у відповідності до протоколів проведення електронних торгів (а.с.104-106) майно поформовано лотами по 200 000 тон відсіву, а не лотом 1000 000 т, що спростовує твердження заявника про правомірність здійснення продажу виключно партією в кількості 1000000т.

Також чинне законодавство не містить заборони на передачу нереалізованого на аукціоні майна стягувачам частинами в рахунок погашення боргу.

Щодо посилання скаржника на невжиття державним виконавцем, з огляду на мораторій у справі про банкрутство, дій щодо зупинення виконавчого провадження, як того вимагав розпорядник майна, колегія суддів вважає дані доводи апелянта необгрунтованими, у зв"язку із наступним.

Як вбачається із матеріалів справи, передача майна (відсів фракції 0-5 в кількості 40191,49 т. по 5,83 грн. за 1т. на загальну суму 234 316,36 грн.) згідно постанови та акта проведена саме 10.03.2016р., і наказ від 08.01.2014р. №924/1389/13 в частині стягнення боргу на коритсь позивача був виконаний в цій частині.

Ухвала про порушення справи №924/881/16 про банкрутство ПАТ „Полонський гірничий комбінат винесена 10.10.2016р.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанцї про те, що оскаржувана постанова та акт державного виконавця винесені до порушення справи про банрутство та дії мораторію, відтак заборона реалізації майна та дія мораторію на вказане майно, за рахунок якого грошові вимоги позивача були задоволені, враховуючи вимоги Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, на оскаржувану постанову та акт не поширюється.

Щодо посилання апелянта, викладеного у листі щодо додаткових обставин та підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, апелянт вказує, що 20.10.2017 ним отримано вимогу державного виконавця про необхідність забезпечити вільний доступ до відсіву фракції 0-5, його навантаження та безперешкодне вивезення для передачі в рахунок заборгованості перед стягувачем, на виконання постанови про передачу нереалізованого майна від 10.03.2017. Тому, боржник вважає, що факт передачі майна не відбувся, а тому державний виконавець мав зупинити виконавче провадження у зв'язку із дією мораторію.

Колегія суддів, проаналізувавши положення ч.9 статті 62 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено, що постанова державного виконавця про передачу майна стягувачу та відповідний акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на майно, приходить до висновку про те, що виконавче провадження у цій частині є виконаним з часу винесення вказаної постанови і стягувач не обмежений у праві оформлення власності на це майно після її винесення.

Крім того, Колегія суддів, розглянувши підстави звернення Боржника до суду зі скаргою, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

За змістом ст.ст.1,2 ГПК України особа вправі звертатися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Така ж правова позиція Верховного Суду України у постанові від 25.12.2013р. по справі №6-94 цс 13.

Із врахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому підлягає захисту саме порушене право.

Натомість, Боржником при зверненні до суду зі скаргою не надано доказів та нормативно-правового обґрунтування того, в чому полягає порушення його законних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує виконання остаточних, обовязкових судових рішень (на відміну від виконання рішень, що можуть оскаржуватись у судах вищої інстанції) (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ouzounis and Others v. Greece, (Узуніс проти Греції), § 21). Право на виконання рішень, винесених судом, є невід'ємною частиною права на суд (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Крім того, в рішенні Єропейського суду з прав людини від 26.07.2012 у справі №38773/05 (Савіцький проти України) зазначено наступне: «суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов»язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відтак, дії державного виконавця під час виконання рішення суду у справі № 924/1389/16 не порушують вимоги національного законодавства та не суперечать вищевказаній практиці Єропейського суду з прав людини, і направлені на своєчасне та повне виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірним виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З урахуванням викладеного вище, розглянувши доводи апеляційної скарги, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевірки законності та обґрунтованості ухвали у повному обсязі, колегія суддів вважає постанову державного виконавця від 10.03.17 та складений ним акт передачі майна стягувачу від 10.03.17, такими, що відповідають вимогам законодавства, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими і такими, що не є підставою скасування оскаржуваної ухвали. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апелянтом у апеляційній скарзі не зазначено, які саме норми матеріального чи процесуального права порушив суд першої інстанції, а також посилається на доводи і обставини, які досліжені судом першої інстанції у повному обсязі. Вравховуючи вищевикладене, скарга відповідача підлягає відхиленню.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" від 04.10.17р. на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року у справі № 924/1389/13 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року у справі № 924/1389/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/1389/13 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.