ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 916/982/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач)
судді:Карабаня В.Я.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні:
касаційну скаргуПервомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області
на рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 року
у справі№ 916/982/17 Господарського суду Одеської області
за позовомПервомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області
доОдеського національного політехнічного університету
про стягнення матеріальної шкоди в сумі 13718,90 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Первомайське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (надалі - Первомайське управління ПФУ, орган Пенсійного фонду, позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Одеського національного політехнічного університету (надалі - Одеський НПУ, навчальний заклад, відповідач) 13718,90 грн матеріальної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок дій відповідача Державі завдано шкоди (бюджетні втрати), оскільки у період з листопада 2013 року по березень 2017 року гр. ОСОБА_5 було безпідставно нараховано і виплачено 13718,90 грн пенсії у зв'язку із втратою годувальника. Позивач вважає, що ці нарахування та виплата відбулись з вини відповідача, який в порушення п. 2 Положення про перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 269 від 04.03.2004 року (надалі - Положення № 269), не повідомив у триденний термін органи Пенсійного фонду про взяття студента ОСОБА_5 на повне державне утримання, не зазначив про таке утримання студента і у довідках про навчання, які щороку надавались позивачу студентом, тоді як вказана обставина впливала на розмір відповідних виплат.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву просив відмовити у позові, вказавши, що з його боку відсутні порушення пенсійного законодавства, оскільки відповідно до п. 2 Положення № 269 обов'язок у триденний строк повідомляти органи Пенсійного фонду про взяття особи на повне державне утримання передбачено за наявності письмової заяви особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про перерахування навчальному закладу різниці між сумою призначеної пенсії та сумою пенсії, яка цій особі виплачується, в той час як від ОСОБА_5 такої заяви не надходило. Також, відповідач не визнає, що інформація, яку він надавав позивачу була неповною та недостовірною, оскільки довідки про навчання ОСОБА_5 в Одеському НПУ надавались на його усне замовлення, і він не повідомляв, для якої мети необхідні ці довідки, тому в них було зазначено: "за місцем вимоги", а Первомайське управління ПФУ у листі від 06.07.2016 року № 1760/07-06 запитував інформацію лише стосовно терміну навчання ОСОБА_5 та про факт його невідрахування, і лише у листі № 1036/04 від 26.01.2017 року вперше витребувало інформацію про повне чи неповне державне утримання цього студента.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.05.2017 року у справі № 916/982/17 (суддя Цісельський О.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 року (колегія у складі головуючого судді Величко Т.А., суддів: Бєляновського В.В., Лавриненко Л.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства, просив рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 року скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі заяви ОСОБА_5 від 21.10.2013 року та довідки від 11.09.2013 року № 745 про його навчання (термін якого - до 30.06.2017 року) на І курсі денного відділення Інституту машинобудування, виданої відповідачем, розпорядженням Первомайського управління ПФУ № 860204 від 23.10.2013 року в порядку ст.ст. 9, 36, 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вказаній особі з 01.11.2013 року було призначено пенсію в разі втрати годувальника.

Зазначена виплата нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_5 до березня 2017 року на підставі довідок відповідача від 18.09.2014 року № 371, від 14.09.2015 року № 365, від 22.09.2016 року № 611, які щороку пред'являлись ОСОБА_5 на вимогу позивача.

Листом від 04.07.2016 року № 6623/04 позивачем з метою підтвердження правомірності даних щодо навчання ОСОБА_5 було здійснено запит до Одеського НПУ про підтвердження факту навчання вказаного студента, на який відповідач надав відповідь, що ОСОБА_5 навчається на 4 курсі денної форми бюджетної основи навчання.

Проте, на запити позивача № 1036/04 від 26.01.2017 року, № 1736/04 від 15.02.2017 року, № 2648/04 від 10.03.2017 року про термін навчання ОСОБА_5 у навчальному закладі та про те, на якому (повному чи неповному) державному утриманні і з якого часу перебуває цей студент, відповідач повідомив, що ОСОБА_5 навчається на 4 курсі денної форми навчання бюджетної основи, перебуває на повному державному утриманні з 01.09.2013 року.

Статтею 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що за період перебування на повному державному утриманні пенсії в разі втрати годувальника у повному розмірі виплачуються дітям - круглим сиротам, а іншим дітям така виплата передбачена у розмірі 50% нарахованої пенсії.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", крім іншого, передбачено, що частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії у зв'язку з втратою годувальника, перераховується на банківський рахунок установи, де ця дитина перебуває на повному державному утриманні, і спрямовується виключно на поліпшення умов проживання дітей у цих установах.

Механізм перерахування Пенсійним фондом України коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та порядок їх використання регулюється Положенням № 269, п. 2 якого, у редакції, що діяла на момент спірних правовідносин, було передбачено, що адміністрація установи надсилає у триденний строк після взяття особи на повне державне утримання органам Пенсійного фонду України за місцем перебування особи у них на обліку та за місцезнаходженням установи відповідне повідомлення:

1) письмову заяву особи про перерахування установі різниці між сумою призначеної їй пенсії та сумою пенсії, яка виплачується такій особі відповідно до ч.ч. 1, 2 і абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

2) довідку про вартість утримання особи в установі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, керуючись ст.ст. 11, 22, 525, 526, 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст. 175 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", дійшов висновку про відсутність протиправної поведінки та вини відповідача, внаслідок яких би Держава зазнала збитків у вигляді безпідставних бюджетних витратах, оскільки згідно з п. 2 Положення № 269, навчальний заклад зобов'язаний надсилати повідомлення органам Пенсійного фонду про взяття на повне державне утримання особи лише за наявності заяви такої особи про перерахування установі різниці між нарахованою пенсією та сумою, яка фактично виплачується, тоді як такої заяви ОСОБА_5 відповідачу подано не було. Суди відхили доводи позивача про неповноту та недостовірність інформації, яку відповідач надавав у довідках про місце навчання студента і листі відповідача № 1760/07-06, дійшовши висновку, що інформація, яку відповідач надавав позивачу повністю відповідала його запитам, а довідки про місце навчання навчальний заклад зобов'язаний видавати на запит студента незалежно від мети такого запиту, тобто позначка, що довідка видана для пред'явлення за місцем вимоги, не означає, що відповідач був обізнаний про місце запиту цих довідок.

Вищий господарський суд України вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для стягнення з відповідача 13718,90 грн збитків правильними, проте зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що іншим дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 відсотків призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника, друга частина пенсії має перераховується до установи, де ця дитина перебуває на повному державному утриманні. Таким чином, Пенсійний фонд в будь-якому випадку має виплатити повну суму нарахованої пенсії у зв'язку з втратою годувальника, з тією лише різницею, що при перебуванні особи на повному державному утриманні навчального закладу виплата цієї пенсії має здійснюватись на два різних рахунки. При цьому, слід звернути увагу, що частина коштів, яка перераховується на рахунок закладу, установи, відповідно до приписів цієї норми права мають використовуватись виключно на поліпшення умов проживання такої особи у цій установі, тобто також витрачається на користь особи, яка утримується.

З встановлених судами обставин вбачається, що позивачем протягом заявленого періоду пенсія у зв'язку з втратою годувальника повністю перераховувалась на рахунок ОСОБА_5 Відповідачу 50% від пенсії ОСОБА_5 органи Пенсійного фонду не перераховували, тобто держава не зазнала шкоди у вигляді переплати пенсійних виплат, що виключає застосування відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Доводи заявника касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України, ст. 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", внаслідок чого здійснено неправильну оцінку доказів, дублюють твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, яким суд другої інстанції надав відповідну і правильну правову оцінку, що виключає підстави для скасування оскаржених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування судового рішення місцевого чи апеляційного господарського суду є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Проте судовий акт підлягає скасуванню лише за умови, якщо таке порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права призвело до прийняття неправильного судового рішення. Законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи, що посилання судів першої та апеляційної інстанцій лише на відсутність у діях відповідача ознак правопорушення та його вини в цілому не вплинуло на правильність судових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову, Вищий господарський суд України відхиляє касаційну скаргу та залишає без змін прийняті у справі судові рішення, але з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Первомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 року у справі № 916/982/17 - без змін.

Головуючий суддяКондратова І.Д
СуддяКарабань В.Я.
СуддяНєсвєтова Н.М.