ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017р. Справа № 914/3224/16

За позовом:Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Проект», м. Одеса
за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нарнія-Трейд», м. Львів
про:витребування земельної ділянки.
Суддя Крупник Р.В. Секретар Гелеш Г.М.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №2901/вих.-124 від 19.01.2017р.);
від відповідача: ОСОБА_2-М.С. представник (довіреність від 20.09.2017р.); ОСОБА_3 представник (довіреність від 20.09.2017р.);
від третьої особи:ОСОБА_2-М.С. представник (довіреність від 11.01.2017р.); ОСОБА_3 - представник (довіреність від 11.01.2017р.).

Учасникам судового розгляду роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації процесу не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2016р. Львівська міська рада звернулася до господарського суду Львівської області з позовною заявою до ТОВ «Нарнія-Трейд» про витребування земельної ділянки. Рішенням господарського суду Львівської області від 14.02.2017р. у справі №914/3224/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2017р. у позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017р. касаційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково, рішення господарського суду Львівської області від 14.02.2017р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2017р. у справі №914/3224/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 16.08.2017р., справу №914/3224/16 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою суду від 17.08.2017р. розгляд справи призначено на 04.09.2017р. В подальшому відкладено на 19.09.2017р.

В судовому засіданні 19.09.2017р., враховуючи, що власником спірної земельної ділянки кадастровий №:01008:0002 за адресою: м. Львів, вул.Стрийська- вул. Чмоли стало ТОВ «Скай Проект», судом за клопотанням позивача замінено первісного відповідача - ТОВ «Нарнія-Трейд» на належного відповідача ТОВ «Скай Проект». Водночас ТОВ «Нарнія-Трейд» залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладено розгляд справи на 19.10.2017р.

Крім цього, ухвалою від 19.09.2017р. судом задоволено заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову та заборонено ТОВ «Скай Проект» вчиняти дії щодо розпорядження, відчуження та реєстрації переходу права власності на земельну ділянку площею 0,20 га., кадастровий №:01008:0002 за адресою: м. Львів, вул.Стрийська- вул. Чмоли.

В засіданні 19.10.2017р. судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення колегіального розгляду справи та оголошено перерву до 02.11.2017р.

Представник позивача в судове засідання 02.11.2017р. зявилася, позовні вимоги підтримала, просила задоволити їх повністю, з підстав зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях до неї.

В засіданні зазначила, що 27.12.2000р. на підставі розпорядження Львівської обласної державної адміністрації №1454 від 15.12.2000р. між ЛОДА та ЗАТ «Авіас-Плюс» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва АЗС площею 0,20 га по вул.Стрийській та видано ЗАТ «Авіас-Плюс» державний акт про право власності на землю від 23.01.01р. №ЛВ 028577 (10708005) за адресою: м.Львів, вул.Стрийська-вул.Чмоли. Рішенням господарського суду м.Києва від 01.05.2002р. у справі №31/89 визнано недійсними розпорядження ЛОДА про продаж земельної ділянки для будівництва АЗС, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2000р. та державний акт на право власності на землю. Дане рішення господарського суду м.Києва не було оскаржено та набрало законної сили і у рішенні зазначено, що на момент прийняття розпорядження ЛОДА земельна ділянка належала до земель м.Львова та могла відчужуватися лише на підставі рішення Львівської міської ради. Таким чином, ЗАТ «Авіас-Плюс» не набуло прав власності на земельну ділянку, однак всупереч рішенню суду 12.04.2002р. між ЗАТ «Авіас-Плюс» та ВАТ «Дніпронафтопродукт» було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, а 08.06.2004р. земельна ділянка продана ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час у реєстрі міститься запис про перебування земельної ділянки у власності ТОВ «Скай Проект». Враховуючи наведене, позивач вважає, що майно, яке перебуває у власності ЛМР, їй не повернуто і знаходиться у володінні сторонніх осіб, тому просить витребувати його у відповідача на підставі ст.388 ЦК України. При цьому, як зазначила представник позивача, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 05.10.2016р. № 916/2129/15 положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст.388 ЦК України не застосовуються.

Представники відповідача в судове засідання 02.11.2017р. зявилися, проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні повністю, з підстав, зазначених у відзиві на позов.

В засіданні зазначили, що відповідач набув спірну земельну ділянку площею 0,20 га. у власність у встановленому законом порядку як внесок ТОВ «Нарнія-Трейд» до статутного капіталу. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також, як зазначили представники відповідача, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа може бути позбавлена своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суду необхідно враховувати, що сам лише факт захисту інтересів суспільства є другою із трьох необхідних умов, за яких втручання у мирне володіння майном можна вважати виправданим. Натомість при оцінці того, чи дотримано справедливого балансу та чи не покладено на особу, яку позбавляють права власності, індивідуального та надмірного тягаря, слід враховувати, що така особа отримує від держави на момент позбавлення її права. В даному ж випадку, оскаржуване судове рішення, у випадку набрання ним законної сили стане юридичним фактом, наслідком якого буде позбавлення ТОВ «Скай Проект» права на майно, без жодних підстав вважати, що товариство може вимагати якесь відшкодування понесених вилученням земельної ділянки збитків.

Також, 02.11.2017р. через канцелярію суду відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Представники третьої особи в судове засідання 02.11.2017р. зявилися, проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні повністю, з підстав, зазначених у письмових поясненнях.

В засіданні зазначили, що оформлення правовстановлюючих документів на право власності за ТзОВ «Нарнія-Трейд» проводилося на підставі технічної документації, виготовленої в установленому порядку ліцензованою землевпорядною організацією і погодженою усіма необхідними органами, в т.ч. і Львівською міською радою; передана у власність ТзОВ «Нарнія-Трейд» земельна ділянка належала попередньому власнику ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» на праві приватної власності згідно державного акту на право власності на землю, виданого ЛМР на підставі ухвали 8 сесії 5 скликання від 14.02.2008р. №1545; даним нормативним актом ЛМР затвердила ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування адміністративного корпусу і переведено із земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення до земель житлової та громадської забудови; проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» розроблявся на підставі ухвали ЛМР від 19.04.2007р. та був погоджений усіма необхідними виконавчими органами ЛМР; ще до набуття права власності ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» на земельну ділянку вона належала на праві власності ВАТ «Дніпронафтопродукт» на підставі державного акту, виданого виконавчим комітетом ЛМР 08.06.2004р.; земельна ділянка була передана до статутного капіталу ТзОВ «Нарнія-Трейд» її законним власником, який мав законне право на її відчуження; ЛМР як повноважний орган місцевого самоврядування видавала правовстановлюючі документи на землю як ВАТ «Дніпронафтопродукт» і ЗАТ Фірма «Львів-Петроль», так і ТзОВ «Нарнія-Трейд», тому останнє на законних підставах набуло у власність спірну земельну ділянку, а згодом внесло її до статутного капіталу відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2000р. на підставі розпорядження Львівської обласної державної адміністрації №1454 від 15.12.2000р. між Львівською облдержадміністрацією та ЗАТ «Авіас-Плюс» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва АЗС площею 0,20 га по вул. Стрийській та видано ЗАТ «Авіас-Плюс» державний акт про право власності на землю від 23.01.2001р. № ЛВ 028577 (10708005) за адресою: м. Львів, вул. Стрийська- вул. Чмоли.

12.04.2002р. ЗАТ «Авіас Плюс» продало, а ВАТ «Дніпронафтопродукт» придбало земельну ділянку площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли (Т.1 а.с.75-77).

01.05.2002р. рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 31/89 визнано недійсними: розпорядження голови Львівської облдержадміністрації від 15.12.2000р. № 1454 в частині продажу ЗАТ «Авіас Плюс» земельної ділянки площею 0,2 га на вул. Стрийській у м. Львові для будівництва АЗС та договір купівлі - продажу земельної ділянки від 27.12.2000 р., укладений між Львівською облдержадміністрацією та ЗАТ «Авіас Плюс», а також державний акт на право власності на землю від 23.01.2001р. (Т.1 а.с.78-81).

10.03.2004р. виконавчий комітет Львівської міської ради видав ВАТ «Дніпронафтопродукт» Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №097154, який було зареєстровано в Державному реєстрі земель за №:01:008:0002.

08.06.2004р. між ВАТ «Дніпронафтопродукт» та ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли, згідно котрого останній придбав її у власність (Т.1 а.с.69-74).

09.07.2004р. Львівська міська рада видала ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли для будівництва і обслуговування АЗС (Т.1 а.с.32).

10.05.2006р. управління архітектури та містобудування Львівської міської ради погодило містобудівне обґрунтування зміни цільового призначення земельної ділянки і розміщення адмінкорпусу на розі вул. Стрийської - вул. Чмоли в м. Львові (Т.1 а.с.31).

19.04.2007р. ухвалою 5 сесії 5 скликання Львівської міської ради №760 дозволено ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» змінити цільове призначення земельної ділянки площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли, яка передана товариству у власність для будівництва і обслуговування АЗС згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 09.07.2004 р. серії ЛВ № 087065, погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення відповідного проекту землеустрою (Т.1 а.с.28).

14.02.2008р. ухвалою 8 сесії 5 скликання Львівської міської ради №1545 затверджено ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли, яка передана йому у власність для будівництва і обслуговування АЗС згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 09.07.2004 р. серії ЛВ № 087065 для будівництва і обслуговування адміністративного корпусу, перевівши із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення до земель житлової та громадської забудови. Вказаною ухвалою зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» (Т.1 а.с.27).

01.04.2008р., на підставі ухвали Львівської міської ради №1545 від 14.02.2008р., видано ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли для будівництва і обслуговування адміністративного корпусу (Т.1 а.с.36).

01.08.2008р. рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №785 дозволено ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» проектування адміністративного корпусу з підземним паркінгом на вул. Стрийській - вул. Чмоли (Т.1 а.с.30).

Як вбачається з матеріалів справи, у протоколі загальних зборів акціонерів ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» від 14.11.2008р. зазначається, що акціонерами прийнято рішення про створення ТОВ «Нарнія-Трейд» та внесено до статутного капіталу новоствореного товариства у тому числі і земельну ділянку по вул. Стрийська - вул. Чмоли у м. Львові (Т.1 а.с.42-57).

10.09.2009р. ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» та ТОВ «Нарнія-Трейд» підписали акт прийому-передачі у власність майна до статутного капіталу ТОВ «Нарнія-Трейд» (Т.1 а.с.58).

19.12.2014р. ТОВ «Нарнія-Трейд» видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,2 га кадастровий номер :01:008:0002 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (Т.1 а.с.33).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.12.2014р. за ТОВ «Нарнія-Трейд» було зареєстровано право власності на земельну ділянку по вул. Стрийська - вул. Чмоли у м. Львові площею 0,2 га кадастровий номер :01:008:0002 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (Т.1 а.с.34-35).

23.03.2017р. ТОВ «Нарнія-Трейд» та ТОВ «Скай Проект» підписали акт приймання-передачі земельної ділянки по вул. Стрийська - вул. Чмоли у м. Львові площею 0,2 га кадастровий номер :01:008:0002, як внеску до статутного капіталу ТОВ «Скай Проект» (Т.2 а.с. 226).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2017р. №84113749 право власності на земельну ділянку площею 0,2 га кадастровий номер :01:008:0002 зареєстровано за ТОВ «Скай Проект» (Т.2 а.с. 225).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є вимога Львівської міської ради про витребування від ТОВ «Скай Проект» земельної ділянки площею 0,20 га по вул. Стрийській (біля податкової адміністрації) за адресою: м. Львів, вул. Стрийська - вул. Чмоли, кадастровий номер :01:008:0002, на підставі статей 328, 330, 388 ЦК України з посиланням на вибуття вказаної земельної ділянки із комунальної власності поза межами волі органу, уповноваженого розпоряджатися землями комунальної власності, що встановлено рішенням господарського суду м. Києва від 01.05.2002р. у справі № 31/89, яке набрало законної сили, яким визнано недійсними розпорядження Львівської облдержадміністрації від 27.12.2000р. про продаж земельної ділянки для будівництва АЗС, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2000р. та державний акт на право власності на землю ЗАТ «Авіас Плюс» із встановленням, зокрема, обставин щодо відсутності у облдержадміністрації повноважень на розпорядження землями комунальної власності та наявність таких повноважень на розпорядження земельною ділянкою у Львівської міської ради.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає в безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння користування, розпорядження майном.

У системі правових норм, що регулюють цивільно - правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово - правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація.

Частиною 1 статті 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, зокрема, якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України.

У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Вказана правова позиція закріплена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 25.01.2017 р. № 916/2131/15.

Як встановлено судом, на підставі розпорядження Львівської обласної державної адміністрації №1454 від 15.12.2000р. та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2000р. ЗАТ «Авіас-Плюс» набуло у власність земельну ділянку для будівництва АЗС площею 0,20 га по вул. Стрийській у м.Львові.

Рішенням господарського суду м. Києва від 01.05.2002р. у справі № 31/89 визнано недійсними розпорядження Львівської облдержадміністрації від 15.12.2000р. про продаж земельної ділянки для будівництва АЗС ЗАТ «Авіас Плюс», визнано недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2000р. та державний акт на право власності на землю ЗАТ «Авіас Плюс», із встановленням, зокрема, обставин щодо відсутності у облдержадміністрації повноважень на розпорядження землями комунальної власності та неправомірним прийняттям Львівською обласною державною адміністрацією, з порушенням повноважень, розпорядження про продаж земельної ділянки.

Разом з тим, до моменту винесення Господарський судом м. Києва рішення від 01.05.2002р., ЗАТ «Авіас Плюс» відчужило спірну земельну ділянку ВАТ «Дніпронафтопродукт» за договором купівлі-продажу від 12.04.2002р.

Суд зазначає, що ВАТ «Дніпронафтопродукт» являвся добросовісним набувачем земельної ділянки, оскільки на момент набуття її у власність правовстановлюючі документи ЗАТ «Авіас Плюс» ще не було визнано недійсними Господарським судом м. Києва, а докази того, що ВАТ «Дніпронафтопродукт» було відомо про судову справу №31/89 в матеріалах справи відсутні. А тому набувач не знав і згідно обставин справи не міг знати, що ЗАТ «Авіас Плюс» не вправі був відчужувати її.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий орган Львівської міської ради достеменно знаючи (оскільки остання являлася позивачем у справі №31/89) про незаконність вибуття із власності міської ради земельної ділянки площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли у м. Львові, видає 10.03.2004р. ВАТ «Дніпронафтопродукт» Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №097154.

Отримавши правопідтверджуючий документ на земельну ділянку, ВАТ «Дніпронафтопродукт» відчужило її ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» за договором купівлі-продажу від 08.06.2004р. В подальшому, виконавчим комітетом Львівської міської ради двічі видавалися ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» державні акти на право власності на земельну ділянку, а також видавався дозвіл на проектування та будівництво адміністративного корпусу з підземним паркінгом на вул. Стрийській - вул. Чмоли.

Львівська міська рада в цей період прийняла ухвали від 19.04.2007р. та від 14.02.2008р. відповідно про надання дозволу та затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли. Також зміну цільового призначення земельної ділянки погоджувало управління архітектури та містобудування Львівської міської ради.

За змістом ч.3 ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Таким чином, з наведеного вбачається, що незважаючи на факт вибуття за першим правочином спірної земельної ділянки із власності міської ради поза її волею, в подальшому міською радою та її виконавчими органами вчинялися дії і приймалися рішення, які свідчать про її волю на передачу цієї ділянки добросовісному набувачу - ВАТ «Дніпронафтопродукт», а згодом ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» та визнавався факт належного набуття права власності ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» на неї. Внаслідок цього, спірна земельна ділянка, згодом перейшла у власність відповідача.

Відтак, станом на момент подання позову та прийняття рішення в даній справі, відсутні правові підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка знаходиться у власності відповідача поза волею позивача.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Суд зазначає, що добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов'язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

Відповідно до частини 1-3 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 3 статті 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

В даній справі Львівська міська рада, достеменно знаючи з 01.05.2002р., що спірна земельна ділянка вибула із власності поза її волею, повинна була негайно вжити заходи щодо витребування її в ВАТ «Дніпронафтопродукт». Натомість замість вжиття відповідних заходів, вирішила видати останньому правопідтверджуючі документи на неї, чим створила можливість йому вільно відчужувати її та створила ситуацію, що ця ділянка перейшла у власність відповідача. В подальшому міська рада змінює набувачу цієї ділянки, за його ж клопотанням, її цільове призначення та надає право на забудову цієї ділянки, а також повторно видає правовстановлюючі документи. Тобто не лише підтверджує право власності ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» на землю, але наділяє додатковими майновими правами щодо її використання.

А тому, після зазначених обставин суд вважає недобросовісними та такими, що спрямовані на порушення прав відповідача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою дії Львівської міської ради вчинені нею через 14,5 років з моменту прийняття рішення господарським судом м. Києва від 01.05.2002р., щодо витребування земельної ділянки площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли у м. Львові з підстав відсутності її волевиявлення при вибутті цієї ділянки з власності міської ради за першим правочином. Крім цього такі дії позивача ставлять під сумнів стабільність цивільного обороту.

З огляду на викладене суд, керуючись ч.3 ст.16 ЦК України, відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Крім цього, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол Конвенції), відповідно до котрої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Перший протокол Конвенції ратифікований Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, Закону України «Про міжнародні договори України» застосовується національними судами України як частина національного законодавства.

При цьому, розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Направляючи дану справу на новий розгляд, ВГСУ в постанові від 18.07.2017р. зазначив про необхідність надання оцінки характеру спірних правовідносин та встановлення дійсних обставин втручання держави у право власності відповідача критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном.

З цього приводу суд зазначає слідуюче.

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям. Якщо б хоча одного критерію із перелічених не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Як вбачається з матеріалів справи, Львівська міська рада заявила вимогу про витребування земельної ділянки із власності відповідача на підставі норми статті 388 ЦК України, яка відповідає вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст якої є публічним та загальнодоступним.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес», але цей інтерес не повинен мати на меті порушення основних принципів правової певності та доступу до суду (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004р. в справі «Трегубенко проти України»).

Як зазначив ВГСУ в даній справі, прийняття рішення про передачу у приватну власність окремому суб'єкту господарювання об'єкта комунальної власності фактично позбавляє територіальну громаду можливості володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктом комунальної власності. Отже, правовідносини, пов'язані з вибуттям об'єкта із комунальної власності, становлять суспільний публічний інтерес, а незаконність рішення державного органу чи органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий об'єкт вибув із комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Разом з тим, втручання у право власності, навіть якщо воно відповідає першим двом критеріям (тобто має законну мету, а також здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства), все одно буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не буде дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересам суспільства.

Дотримання принципу пропорційності вимагає досягнення справедливого балансу між загальними інтересами всього суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав приватних осіб. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення та засобами, які використовуються. Якщо на особу внаслідок вжитих заходів покладається «значний індивідуальний тягар», вважається, що справедливого балансу інтересів збережено не було (рішення ЄСПЛ від 28.10.1999р. у справі «Брумареску проти Румунії», рішення ЄСПЛ від 02.11.2004р. у справі «Трегубенко проти України», рішення ЄСПЛ від 20.05.2010р. у справі ««Україна-Тюмень» проти України»).

При цьому, немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб'єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з'ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

Зокрема, важливе значення з точки зору встановлення справедливого балансу відіграє добросовісність особи. Також умови надання компенсації згідно з положеннями відповідного законодавства є значущими для оцінки того, чи зберігає оскаржуваний захід необхідний справедливий баланс, та особливо для визначення того, чи покладає такий захід непропорційний тягар на особу. В рішенні ЄСПЛ від 09.12.1994р. у справі «Святі Чоловічі Монастирі проти Греції» Суд встановив, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання, а відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою лише за виняткових обставин.

Крім цього, при оцінці дотримання принципу «пропорційності» має оцінюватися і дотримання принципу «належного урядування».

Так, в пунктах 70, 71, 73 рішення ЄСПЛ від 20.10.2011р. у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Крім цього, те, що повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу.

При оцінці в даній справі принципу «пропорційності» суд зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог, вказаний принцип не буде дотримано, а відтак буде порушено ст.1 Першого протоколу.

Зокрема, як вбачається з рішення Господарського суду м. Києва від 01.05.2002р. у справі №31/89, визнаючи недійсними розпорядження голови Львівської облдержадміністрації від 15.12.2000р. № 1454 та договору купівлі - продажу земельної ділянки від 27.12.2000 р., при передачі спірної земельної ділянки у власність ЗАТ «Авіас Плюс» суд не встановив недобросовісність дій останнього, а лише встановив обставини щодо відсутності у облдержадміністрації повноважень на розпорядження землями комунальної власності. В подальшому ЗАТ «Авіас Плюс» відчужило цю ділянку ВАТ «Дніпронафтопродукт», котре як вже зазначалося вище, являлося добросовісним набувачем оскільки не знало і згідно обставин справи не могло знати, що ЗАТ «Авіас Плюс» не вправі був відчужувати її. Натомість Львівська міська рада, з моменту прийняття рішення Господарського суду м. Києва від 01.05.2002р. жодних своєчасних та послідовних дій на виправлення помилки та витребування земельної ділянки не вчинила. Більше того, своїми активними діями, а саме неодноразовою видачею правопідтверджуючих документів ВАТ «Дніпронафтопродукт» та ЗАТ «Фірма «Львів-Петроль» сприяла тому, що земельна ділянка площею 0,2 га на вул. Стрийській - вул. Чмоли у м. Львові відчужувалася декілька разів, і згодом перейшла у власність відповідачу. Суд зазначає, що в силу вимог чинного на той час земельного законодавства України, без видачі державного акту на право власності на землю, ВАТ «Дніпронафтопродукт» не змогло б її відчужити.

Також, змінюючи цільове призначення спірної земельної ділянки та надаючи дозвіл на її забудову, міська рада такими діями стверджувала правомірність перебування земельної ділянки у власності набувачів. Більше того, намагаючись виправити помилку через 14,5 років міська рада грубо порушує принцип «належного урядування» в частині діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. А тому Львівська міська рада, як орган, який не дотримувався передбачених законом способів для своєчасного виправлення помилки не повинна мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій. В даній справі всі ризики покладаються на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок відповідача.

З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, що міська рада намагається витребувати спірну земельну ділянку без виплати відповідачу належної компенсації, задоволення її позовних вимог судом покладе на відповідача «значний індивідуальний тягар» та спричинить порушення принципу пропорційності, а відтак і ст.1 Першого протоколу, що є неприпустимим. Відтак, з метою дотримання гарантій на мирне володіння майном, передбачених ст.1 Першого протоколу в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з їх необгрунтованістю, суд не розглядає заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

Крім цього, у звязку з відмовою в позові, скасуванню підлягають також заходи до забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Господарського суду Львівської області від 19.09.2017р.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Беручи до уваги наведене та керуючись ст. ст. 4-3, 12, 22, 27, 33, 34, 35, 49, 68, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Скасувати заходи до забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Господарського суду Львівської області №914/3224/16 від 19.09.2017р.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 07.11.2017р.

Суддя Крупник Р.В.