РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017Справа №910/15997/17

За позовом Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліквіс»

про стягнення 22 190,69 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Луценко О.В. за довіреністю б/н від 17.07.2017

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» (позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліквіс» (відповідач) про стягнення 22 190,69 грн., з яких: 14 700,00 грн. - заборгованості на підставі Договору № КБР-20/01/13 від 01.01.2013, 4 270,59 грн. - інфляційні нарахування, 659,32 грн. - 3% річних, 2 560,78 грн. - пені за прострочення грошового зобов'язання за Договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2017 порушено провадження у справі № 910/15997/17 та призначено розгляд справи на 06.11.2017 об 11:40 год.

02.10.2017 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору.

В судове засідання, призначене на 06.11.2017, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 06.11.2017 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 22.09.2017 про порушення провадження у справі № 910/15997/17 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Зокрема, відповідно до роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України у п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18), розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у п. 3.9.1 вищезазначеної Постанови Пленуму ВГСУ, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/15997/17 від 22.09.2017 було направлено відповідачу за адресою: 01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 67, вказаною позивачем у позовній заяві та яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача станом на 22.09.2017. Натомість поштове відправлення з ухвалою суду було повернуто підприємством зв'язку з приміткою про вибуття адресата.

За наведених обставин вважається, що відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

Крім того, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 06.11.2017 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 06.11.2017, надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.11.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» є організацією колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 19/2011.

01.01.2013 між позивачем - Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» (далі - УЛАСП) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліквіс» (далі - Користувач) був укладений Договір № КБР-20/01/13 (далі - Договір), за умовами якого:

- Користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів (далі - Твори), а УЛАСП надає Користувачу, на умовах, визначених цим Договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для використання Творів, а також здійснює збір винагороди (роялті). Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП відповідно до даного Договору та Закону (пункт 2.1 Договору).

- Користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього Договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця, за який здійснюється платіж, після чого надати УЛАСП Акт про виплату роялті згідно з п. 2.5 даного Договору. Не зважаючи на дату укладення Договору, Користувач здійснює виплату винагороди за весь місяць (календарний період), в якому було укладено Договір. Платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього Договору (пункт 2.3 Договору).

- Користувач зобов'язується не пізніше 20-ого числа місяця наступного за звітнім кварталом, надавати УЛАСП звіт про використані Твори за формою, наведеною у Додатку № 3 до даного Договору, якщо інше не встановлено в Додатках до цього Договору (п. 2.4 Договору).

- У разі прострочення Користувачем виконання грошового зобов'язання по Договору, УЛАСП має право нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення (пункт 2.6 Договору).

- У разу невиконання умов Договору Користувачем, УЛАСП залишає за собою право звернутися до суду з позовом про примусове стягнення роялті, пені, надання звітів, іншої документації, зазначеної в даному Договору та сплати штрафу (п. 2.9 Договору).

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2013, а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов'язань - до їх повного виконання (пункт 5.1 Договору).

- У випадку якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в пункті 5.1 дати припинення, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа (пункт 5.2 Договору).

Додатком № 1 до Договору є «Перелік закладів, в яких Користувач здійснює використання Творів», зокрема, такими закладами визначено ресторан «El Mate La Boca cafe» за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 81 та ресторан «El Mate Cuba» за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 29-Б.

Згідно Додатку № 2 до Договору сторонами погоджено, що розмір щомісячної винагороди нараховується відповідно до Закону, але в будь-якому випадку має складати не менше 500,00 грн. за кожен заклад Користувача, зазначений у відповідних додатках до Договору, загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності Договору становить 1 000,00 грн.; зазначена сума щомісячно перераховується Користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов Договору (п.п. 1.1, 1.2 п. 1 Додатку № 2 до Договору).

Крім того, в пункті 2 Додатку № 2 до Договору сторонами погоджено, що виплата винагороди проводиться з урахуванням офіційного річного рівня інфляції (тобто загальна сума платежу на кожен наступний рік збільшується шляхом множення на офіційний індекс інфляції попереднього року і т.д.).

01.05.2014 сторонами було укладено Додаткову Угоду № 1 до Договору № КБР-20/01/13 від 01.01.2013, згідно якої сторони прийшли згоди викласти п. 1 Додатку № 1 до Договру та п. 1.1, 1.2 Додатку № 2 до Договору в наступних редакціях.

Закладом, в якому Користувач здійснює використання Творів є ресторан «El Mate Cuba» за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 29-Б (п. 1 Додаткової Угоди № 1 від 01.05.2014). Розмір щомісячної винагороди нараховується відповідно до Закону, але в будь-якому випадку має складати не менше 400,00 грн. за кожен заклад Користувача, зазначений у відповідних додатках до Договору (п. 2 Додаткової Угоди № 1 від 01.05.2014). Загальна сума щомісячної винагороди становить 400,00 грн. Зазначена сума щомісячно перераховується Користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов Договору (п. 3 Додаткової Угоди № 1 від 01.05.2014). Дана Додаткова Угода не змінює будь-які інші положення Договору та Додатків до нього, крім вищезазначених (п. 4 Додаткової Угоди № 1 від 01.05.2014). Дана Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та діє протягом дії Договору, якщо сторони не погодять інше (п. 5 Додаткової Угоди № 1 від 01.05.2014).

01.06.2014 сторонами було укладено Додаткову Угоду № 2 до Договору № КБР-20/01/13 від 01.01.2013, пунктом 1 якої сторони погодили, що у період з 01.06.2014 до 31.08.2014 Користувач не здійснює використання Творів за Договором, у зв'язку з чим тимчасово звільняється від сплати щомісячної винагороди. При цьому, зобов'язання щодо виплати щомісячної винагороди за Договором автоматично відновлюється з дати, що слідує за даною закінчення зазначеного вище періоду. Дана Додаткова Угода не змінює будь-які інші положення Договору та Додатків до нього, крім вищезазначених (п. 2 Додаткової Угоди № 2 від 01.06.2014). Дана Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та діє протягом дії Договору, якщо сторони не погодять інше (п. 3 Додаткової Угоди № 2 від 01.06.2014).

Звертаючись до суду з даним позовом на підставі Договору про стягнення з відповідача заборгованості за період з січня 2013 року по вересень 2017 року включно, позивач вказав, що за весь час з моменту підписання Договору і до дати підписання позовної заяви відповідач мав право легально здійснювати комерційне використання музичних творів. Однак, відповідач не дотримувався належним чином зустрічного обов'язку - обов'язку сплачувати винагороду позивачу.

Позивач також зазначив, що оскільки жодна з сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії Договору в порядку п. 6.2 цього Договору, то станом на дату звернення до суду з позовною заявою строк дії Договору визначається періодом з 01.01.2013 по 11.09.2017.

Позивач стверджував, що відповідачем мали бути здійснені такі платежі в період дії Договору № КБР-20/01/13 від 01.01.2013 (54 місяці):

- 1 000,00 грн. за кожен місяць за період з дня набуття чинності Договором (з 01.01.2013) по квітень 2014 року включно;

- 400,00 грн. за кожен місяць за період з травня 2014 року по вересень 2017 року включно, відповідно до Додаткової Угоди № 1 від 01.05.2014 до Договору № КБР-20/01/13 від 01.01.2013, яка діє з моменту її підписання та протягом дії Договору.

Натомість, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач оплатив тільки перші 17 місяців та частину вісімнадцятого місяця використання невиключних прав, сплативши всього 16 500,00 грн., з яких:

- 16 000,00 грн. за період з дня набуття чинності Договором № КБР-20/01/13 від 01.01.2013 (з 01.01.2013) по квітень 2014 року включно;

- 400,00 грн. за травень 2014 року;

- 100,00 грн. за частину вересня 2014 року.

З урахуванням зазначеного, позивач вирахував заборгованість відповідача станом на 27.08.2017, яка становить 14 700,00 грн., у зв'язку з чим позивач і звернувся до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом, а також просив стягнути з відповідача 4 270,59 грн. інфляційних нарахувань, 659,32 грн. 3% річних та 2 560,78 грн. пені за прострочення грошового зобов'язання за Договором.

Відповідач в судове засідання не з'явився, докази на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав та не надіслав.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим Законом (ч. 2 ст. 418 ЦК України).

Перелік об'єктів права інтелектуальної власності визначений приписами ч. 1 ст. 420 ЦК України. Зокрема, об'єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об'єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 ЦК України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) (п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які в свою чергу є об'єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 ЦК України).

Відповідно до статті 422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ч. 1 ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на об'єкт суміжних прав відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України відносяться: право на використання об'єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об'єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон), виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Згідно частини другої статті 426 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд з додержанням при цьому прав інших осіб.

Частиною третьою статті 426 ЦК України встановлено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої статті 32 Закону за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Частиною другою статті 33 Закону передбачено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління (ст. 45, ч. 1 ст. 47 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону встановлено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Згідно частини п'ятої статті 48 Закону визначено, що на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що між позивачем та відповідачем укладено Договір № КБР-20/01/13 від 01.01.2013.

З матеріалів справи вбачається, що жодна з сторін письмово не повідомляла іншу сторону про припинення дії Договору в порядку п. 6.2 Договору, а тому даний Договір вважається продовженим на тих же умовах по 30.06.2018 (пункти 6.1, 6.2 Договору), докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

За встановлених обставин, в спірний період з вересня 2014 року по вересень 2017 року Договір був чинним, недійсним не визнавався, а тому був обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання в силу припису статті 525 ЦК України не допускається.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

З урахуванням пунктів 2.1, 2.3 Договору, підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 Додатку № 2 до Договору, пункту 1 Додаткової угоди № 1 до Договору, пунктів 1, 2, 3 Додаткової Угоди № 1 від 01.05.2014 до Договору, пункту 1 Додаткової Угоди № 2 від 01.06.2014 до Договору за здійснення використання Творів шляхом їх публічного виконання відповідач був зобов'язаний в період з з вересня 2014 року по вересень 2017 року виплачувати позивачу щомісячну винагороду (роялті) в сумі 400,00 грн. за кожен заклад відповідача щомісячно.

Відповідно до пункту 2.3 Договору відповідач був зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок позивача узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього Договору винагороду (роялті) не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця, за який здійснюється платіж.

Таким чином, відповідач повинен був сплатити черговий місячний платіж, зокрема, за вересень 2014 року, у будь-який день з моменту укладання Договору, але не пізніше, ніж 26.08.2014 року включно, за жовтень 2014 року - не пізніше, ніж 25.09.2014 включно і так далі за інші спірні чергові місячні платежі.

Відповідач в спірний період дії Договору не виконав належним чином зобов'язання щодо виплати винагороди (роялті) відповідно умов Договору.

Так, по матеріалам справи судом встановлено, що неоплаченим періодом, за який позивач заявляє позовні вимоги згідно з Договором, є період з вересня 2014 року по вересень 2017 року, заборгованість за який складає 14 700,00 грн. (основний борг).

Докази здійснення відповідачем оплати винагороди (роялті) за вказані періоди в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не залучені.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми основного боргу в спірний період, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 14 700,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4 270,59 грн. інфляційних нарахувань, 659,32 грн. 3% річних, 2 560,78 грн. пені за прострочення грошового зобов'язання за Договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 4 270,59 грн. інфляційних нарахувань та 659,32 грн. 3% річних, виходячи з встановленого періоду, з якого відповідач є таким, що прострочив, та з урахуванням визначеного позивачем у розрахунку періоду нарахування, суд дійшов висновку, що позивач невірно розрахував суму інфляційних нарахувань. Враховуючи зазначене, сума 3% річних підлягає задоволенню повністю в сумі 659,32 грн., а сума інфляційних нарахувань підлягає частковому задоволенню в сумі 3 943,45 грн. В іншій частині стягнення з відповідача 327,14 грн. інфляційних нарахування позивачу належить відмовити, з огляду на допущення арифметичних помилок при здійсненні розрахунку вказаної суми.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 560,78 грн. пені, в зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання за Договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 2.6 Договору сторони погодили, що у разі прострочення Користувачем виконання грошового зобов'язання по Договору, УЛАСП має право нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення.

Судом встановлено порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору стосовно строків оплати винагороди (роялті). За таких обставин, враховуючи положення пункту п. 2.6 Договору, вимога позивача про стягнення 2 560,78 грн. пені є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог повністю, судовий збір в сумі 1600,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліквіс» (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 67; ідентифікаційний код 14329077) на користь Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, офіс 1016; ідентифікаційний код 37396233) 14 700,00 грн. (чотирнадцять тисяч сімсот гривень 00 коп.) основного боргу, 3 943,45 грн. (три тисячі дев'ятсот сорок три гривні 45 коп.) інфляційних нарахувань, 659,32 грн. (шістсот п'ятдесят дев'ять гривень 32 коп.) 3% річних, 2 560,78 грн. (дві тисячі п'ятсот шістдесят гривень 78 коп.) пені, 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.11.2017.

Суддя Гумега О.В.