ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа № 5023/1997/11

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І. , суддя Плахов О.В.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №14-77 від 14 квітня 2017 року,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №38-2072/470 від 10 травня 2017 року,

Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області - ОСОБА_3, за довіреністю №117 від 29 грудня 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" (вх. №3008 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11

за скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у справі № 5023/1997/11

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

про стягнення 612385,24 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11 (суддя Мамалуй О.О.) задоволено скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби. Визнано незаконними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №27776049. Визнано недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №27776049, яку було винесено 14.07.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3

Відповідач, не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо винесення постанови від 14.07.2017р. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №27776049 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 31.05.2011р. у справі № 5023/1997/11.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що положення статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає зупинення виконавчих дій по виконавчих провадженнях, де стягувачами є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги (вх. № 11062 від 01.11.2017р.) відповідач вказує на те, що предметом договору постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання від 17.10.2007р. № 399 є теплова енергія. Вважає, що виконавче провадження №27776049, де стягувачем є НАК "Нафтогаз України", а боржником теплопостачальне підприємство КП "Харківські теплові мережі", що включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, підлягає зупиненню у звязку із субєктним складом учасників виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 10768 від 24.10.2017р.) представник НАК "Нафтогаз України", заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" на ухвалу господарського Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі у звязку з її необґрунтованістю.

В обґрунтування своєї правової позиції посилається, зокрема, на те, що частина 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою відносно пункту 10 частини 1 статті 34 зазначеного Закону та уточнює його дію для постачальника природного газу та виробників теплової енергії, а отже, вважає безпідставними твердження апелянта щодо самостійного застосування положень пункту 10 частини 1 статті 34 вказаного Закону.

У додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу (від 30.10.2017р.) представник НАК "Нафтогаз України" зазначає, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 27.12.2013р. № 14/6330/13 первісний кредитор (ПАТ "Харківська ТЕЦ-5") передав, а новий кредитор (НАК "Нафтогаз України") прийняв право вимоги до ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" за договором постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання від 17.10.2007р. № 399.

Предметом первісного зобовязання є теплова енергія; виникнення кредиторської заборгованості повязано з несвоєчасним розрахунком за її отримання, а отже, на думку позивача, такі обставини унеможливлюють застосування до вказаних правовідносин положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а отже, і пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09 жовтня 2017 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 24 жовтня 2017 року.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23 жовтня 2017 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Лакізи В.В., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

24 жовтня у судовому засіданні у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 07 листопада 2017 року.

У призначеному судовому засіданні представник ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо винесення постанови від 14.07.2017р. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №27776049 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 31.05.2011р. у справі № 5023/1997/11.

Представник Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" на ухвалу господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11 задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо винесення постанови від 14.07.2017р. про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №27776049 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 31.05.2011р. у справі № 5023/1997/11.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається із матеріалів справи, 17 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (теплогенеруюча організація) та ОСОБА_4 підприємством "Харківські теплові мережі" (теплопостачальна організація) укладено договір постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання № 399 (далі - договір), відповідно до умов якого теплогенеруюча організація зобовязується поставити теплопостачальній організації через приєднану мережу теплову енергію, вироблену з використанням наданого Теплопостачальною організацією природного газу; дана теплова енергія призначена для потреб централізованого теплопостачання, орієнтовані обсяги постачання теплової енергії наведені в Додатку №1, одиницею виміру є гігакалорія (пункт 1.1 договору) (а.с.10-13).

Відповідно до пункту 3.1 договору сторони не пізніше 8-го числа місяця, наступного за звітнім, підписують наступні документи: акт прийому-передачі теплової енергії між теплогенеруючою організацією та теплопостачальною організацією; акт розподілу теплової енергії між теплопостачальною організацією та теплопостачальними підприємствами, зазначеними у пункті 3.2 договору; акт прийому-передачі природного газу між теплогенеруючою організацією та теплопостачальною організацією; акт виконаних робіт з виробництва теплової енергії з природного газу теплопостачальної організації.

Теплопостачальна організація зобовязана передати теплогенеруючій організації природний газ в обємах, визначених в Додатку №2 (пункт 4.2 договору).

Так, у Додатку №1 сторони визначили обсяги теплової енергії, а у Додатку №2 обсяги природного газу.

Додатковою угодою № 1 від 29.12.2007р. до договору на постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання від 17.10.2007р. № 399 сторонами доповнено Додаток № 1 та Додаток №2 щодо обсягів теплової енергії та природного газу на січень-вересень 2008 року.

Згідно Додаткової угоди № 2 від 14.01.2008р. на постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання від 17.10.2007р. № 399 сторонами викладено пункт 2.1 договору щодо ціни на теплову енергію у новій редакції.

Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5", керуючись приписами ст. ст. 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України та ст. 22, 35 Господарського кодексу України, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання № 399 від 17.10.2007р. в частині своєчасного проведення розрахунків за поставлену теплову енергію, звернувся до господарського суду Харківської області про стягнення з відповідача 612 385,24 грн., з яких інфляційні витрати у розмірі 467 697,88 грн. та 3% річних у розмірі 144 687,36 грн. (а.с.6-9).

Рішенням господарського суду Харківської області від 16 травня 2011 року у справі № 5023/1997/11 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" інфляційні втрати у розмірі 467 697,88 грн., 3% річних у сумі 144 687,36 грн., витрати по сплаті державного мита у сумі 6123,85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн. (а.с.41-43).

31 травня 2011 року господарським судом Харківської області видано наказ про примусове виконання зазначеного рішення (а.с. 47).

22 липня 2011 року Головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішення відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження ВП 27776049 з виконання наказу господарського суду Харківської області № 5023/1997/11 від 31.05.2011р. про стягнення з ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" (боржник) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (стягувач) інфляційних втрат у розмірі 467 697,88 грн., 3% річних у сумі 144 687,36 грн., витрат по сплаті державного мита у сумі 6123,85 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн. (а.с.53).

27 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 14/6330/13, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника первісного кредитора ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" (боржник) за договором постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання № 399 від 17.10.2007р. у сумі 5 553 066,74 грн., у тому числі інфляційні витрати у сумі 467 697,88 грн., 3% річних у сумі 144 687,36 грн., витрат по сплаті державного мита у сумі 4 514,80 грн. згідно з рішенням суду у справі № 5023/1997/11 (а.с.55-56).

Зазначені обставини стали підставою для звернення Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" до господарського суду Харківської області із заявою про заміну сторони її правонаступником, в якій первісний кредитор просив замінити Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" на його правонаступника ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в виконавчому провадженні від 22.07.2011р. №27776049 по примусовому виконанню наказу господарського суду Харківської області від 31.05.2011р. у справі № 5023/1997/11 (а.с.52).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 березня 2014 року у справі № 5023/1997/11 замінено стягувача у виконавчому провадженні №27776049 від 22.07.2011р. з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 31.05.2011р. у справі № 5023/1997/11 - Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" його правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 467 697,88 грн., 3% річних у сумі 144 687,36 грн., витрат по сплаті державного мита у сумі 4 514,80 грн. (а.с.90-92).

14 липня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області №5023/1997/11, виданого 31.05.2011р., на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження"

Зазначена вище постанова мотивована тим, що дане виконавче провадження підпадає під дію п. 10 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" та підлягає зупиненню, оскільки боржник - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" у даній справі перебуває у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії субєктів господарювання відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (а.с.113).

Стягувач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби в порядку вимог статті 121-2 Госопдарського процесуального кодексу України, в якій, посилаючись на порушення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 норм чинного законодавства в межах виконавчого провадження №27776049, просив:

- визнати незаконними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 27776049;

- визнати недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 27776049, яку було винесено 14.07.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5

Вказана скаргу мотивована тим, що дії державного виконавця по зупиненню виконавчого провадження суперечать вимогам ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки заборгованість яка підлягає стягненню з боржника на підставі рішення Господарського суду Харківської області по справі №5023/1997/11 виникла не у зв'язку з несвоєчасністю проведення розрахунків останнього за спожитий природній газ, а у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків за теплову енергію (а.с.104-107).

При прийнятті оскаржуваної ухвали про задоволення скарги на дії органу державної виконавчої служби суд першої інстанції, керуючись положеннями пункту 2 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на підставі рішення господарського суду Харківської області по справі № 5023/1997/11, виникла не у звязку з несвоєчасністю розрахунків за спожитий природний газ, а у звязку з несвоєчасністю розрахунків КП «ХТМ» за теплову енергію, дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

За положеннями статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду, згідно із статтею 116 Господарського процесуального кодексу України, провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Примусове виконання судових рішень регулюється Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р., цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

З набранням чинності вказаним Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. визнається таким, що втратив чинність Закон України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р., крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

З Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016р. №1403-VIII вбачається, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 7 цього розділу цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Враховуючи, що Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" опубліковано 05.07.2016р., тому Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. набрав чинності 05.10.2016р.

Згідно п. 7 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З наведених вище норм вбачається, що лише за умови, якщо здійснення виконавчих дій розпочато до 05.10.2016р., такі дії завершуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", який діяв до 05.10.2016р. При цьому, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження" редакції від 05.10.2016р., виконавчі дії виконавець вчиняє під час здійснення виконавчого провадження, а виконавче провадження відповідно - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень.

Оскільки зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області №5023/1997/11 від 31.05.2011р. у межах виконавчого провадження №27776049 від 22.07.2011р. здійснено головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 після набрання чинності Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р., з урахуванням пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, застосуванню в даному випадку підлягає Закон України "Про виконавче провадження" в редакції від 05.10.2016р.

За змістом частин 1, 2 статті 18 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Згідно частини 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії").

Відповідно до переліку суб'єктів господарювання, які включаються до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та Житлово-комунального господарства України від 16 червня 2017 року № 152 "Про включення до Реєстру Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" () віднесено до вказаного переліку.

14 липня 2017 року державним виконавцем Панюковою О.О. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №5023/1997/11 від 31.05.2011р., на підставі включення комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб'єктів господарювання відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Аналізуючи правомірність прийняття державним виконавцем 14 липня 2017 року постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №5023/1997/11, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При цьому одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність, згідно з якою юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування та не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. На це звертав увагу і Конституційний Суд України у відповідних рішеннях від 22.09.2005 № 5-рп, 29.06.2010 №17-рп, 11.10.2011 № 10-рп.

Європейський суд з прав людини зазначив у своєму рішенні, що закони мають відповідати встановленому Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод стандарту, який вимагає достатньо чіткого формулювання правових норм у тексті нормативно-правових актів. Зокрема, «…Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість регулювати свою поведінку аби бути здатними за потреби, за відповідної консультації передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою його дія» (рішення у справі «Вєренцов проти України, 11 квітня 2013 року).

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

З огляду на те, що Закон України «Про виконавче провадження» було доповнено пунктом 10 частини 1 статті 34 та частиною 4 статті 34 у звязку з прийняттям Закону «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі Закон №1730-VIII), для дійсного тлумачення вказаних норм та їх правильного застосування необхідним є звернення до прийнятого Закон №1730-VIII і зясування кола відносин, на врегулювання яких він поширюється та цілей, для досягнення яких його було прийнято.

Твердження апелянта щодо тлумачення правових норм Закону України "Про виконавче провадження" у відриві від положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", колегія суддів вважає помилковим, виходячи також з наступного.

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення; поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (ст. 2 цього Закону).

Відповідно абз. 5, 8 частини 1 статті 1 цього Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню, є, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України".

Спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія (абз. 10 частина 1 статті 1 Закону №1730-VIII).

Таким чином, дія Закону №1730-VIII поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті природний газ та електричну енергію.

З матеріалів справи та рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2011р. вбачається, що предметом спору у справі № 5023/1997/11 було стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, що нараховані на заборгованість за договором постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання № 399 від 17.10.2007р., відповідно до умов якого ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" зобовязалось поставити КП "Харківські теплові мережі" теплову енергію, вироблену з використанням наданого відповідачем природного газу.

В подальшому, на підставі договору про відступлення права вимоги № 14/6330/13 від 27.12.2013р. ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" передало ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" право вимоги до ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" (боржник) за договором постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання №399 від 17.10.2007р. згідно з рішенням суду у справі №5023/1997/11.

При винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 14.07.2017р. державний виконавець виходив з того, що дане виконавче провадження підпадає під дію положень п. 10 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки стягувачем за даним наказом є - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; боржником є - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі".

Слід зазначити, що в абз. 3 вказаної постанови державний виконавець, обґрунтовуючи наявність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, посилається на те, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду. Тобто фактично мотивувальна частина постанови містить посилання на положення частини 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника на підставі рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2011р. по справі №5023/1997/11 виникла не у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" за спожитий природний газ, а у зв'язку з несвоєчасністю розрахунків за теплову енергію з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" відповідно до договору постачання теплової енергії через приєднану мережу для потреб централізованого теплопостачання № 399 від 17.10.2007р., а отже, наявність такого боргу не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" та ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідності до частини 1 статті 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 121-2 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скарга Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії державного виконавця є обґрунтованою та вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №27776049 та визнання незаконною постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 14.07.2017р. у виконавчому провадженні №27776049.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" на ухвалу господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11 не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Харківські теплові мережі" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 27 вересня 2017 року у справі №5023/1997/11 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Плахов О.В.