Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" жовтня 2017 р. Справа № 906/1074/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Герасименко Ю.М. - в.о. директора (наказ №11-к/к від 13.02.2017);

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 02.12.2016;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф"

(м. Коростишів Житомирська область)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (с. Стрижівка

Коростишівський район Житомирська область)

про стягнення 13086,25 грн.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 10.10.2017 до 30.10.2017.

Державне підприємство Коростишівський завод "Реммашторф" звернулося до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 13086,25грн. за неналежне виконання договору оренди №2 від 12.12.2014.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 17.11.2016, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.04.2017, позов було задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.08.2017 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 та рішення Господарського суду Житомирської області від 17.11.2016 у справі № 906/1074/16 скасовані, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями справу №906/1074/16 передано на новий розгляд судді Терлецькій-Байдюк Н.Я.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.09.2017 суддею Терлецькою-Байдюк Н.Я. справу №906/1074/16 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що на день подачі позову вказана заборгованість була відсутня, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, а саме: №27 від 29.02.2016 на суму 2500грн.; № 33 від 09.03.2016 на суму 1500грн.; № 92 від 11.07.2016 на суму 9300грн. № 123 від 20.10.2016 на суму 10000грн. Також відсутність заборгованості підтверджується квитанцією Коростишівського відділення КБ Приватбанк від 13.09.2016 на суму 7000грн. В зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 12.12.2014 між Державним підприємством Коростишівський завод "Реммашторф" (орендодавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар/відповідач) укладено договір оренди № 2 (а.с.37-39 т.1), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - фрезерувальний станок - 1 шт., фрезерувальний станок з візком - 1 шт., кантувальний станок (без 3-х м/редукторів) - 1 шт., консольно-поворотний кран - 1 шт., кран-балка - 1 шт., тельфер 5 тн. - 1 шт., насос К20/30 - 1 шт., водонагрівач - 1 шт., яке знаходиться на балансі державного підприємства Коростишівський завод "Ремммашторф" за адресою: Житомирська обл., м. Коростишів, 19-та буддільниця. Вартість вищевказаного майна для встановлення орендної плати визначена згідно звіту про оцінку обладнання ТОВ "Всеукраїнська оціночна компанія" і становить 16203,00 грн. (п.1.1 договору).

В пункті 3.1 сторонами погоджено, що орендна плата за базовий місяць оренди (листопад) становить 963,13грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п.3.2 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата сплачується орендодавцеві щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним (п.3.3 договору).

Розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін в разі зміни методики її розрахунку, зміни централізованих цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавством України (п.3.4 договору).

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і перераховується орендодавцю, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 120% облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.3.5 договору).

Наднормативна сума орендної плати, що надійшла орендодавцеві, підлягає в установленому порядку поверненню орендарю, або заліку в рахунок наступних платежів (п.3.6 договору).

Зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді авансової оплати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці або правом утримання продукції чи іншого майна орендаря (п.3.7 договору).

Відповідно до п.10.1 договір діє з 12.12.2014 по 12.12.2017.

Умови договору зберігають силу протягом всього строку дії договору та у випадку, коли після його укладання законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов'язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов'язань (п.10.2 договору).

За період з грудня 2014 року по серпень 2016 року Державним підприємством Коростишівський завод "Реммашторф" відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору була нарахована орендна плата в розмірі 34396,26грн., яку відповідач сплатив частково в загальній сумі 21310,01грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати за останнім утворилась заборгованість у розмірі 13086,25грн., що стало приводом для звернення з даним позовом до суду.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі, між сторонами склалися правовідносини на підставі укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною ч. 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами з ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Обгрунтовуючи відсутність боргу, відповідачем надано до суду квитанції до прибуткових касових ордерів та квитанції КБ Приватбанк про внесення готівкових коштів та проведення оплат за період з грудня 2014 по грудень 2016 року, з яких вбачається, що оплата проводилася одним платіжним документом одночасно по різним договорам ("за зберігання, оренду"; "за оренду та енергію"…) (а.с.86-88, 115-119 т.1).

Слід зазначити, що між сторонами були укладені і інші договори, зокрема договір №11 від 12.11.2014 на постачання електроенергії, договір №9 про поворотно-фінансову допомогу від 08.10.2014, договір №12 від 12.12.2014 по розміщенню та зберіганню продукції та Договір №13 від 12.12.2014 про надання послуг по розміщенню на території заводу блоків та сировини з каменю (а.с.107,109-110,186-187 т.1).

Оскільки в Договорі № 2 від 12.12.2014 сторони не погодили порядок зарахування орендної плати з врахуванням інших договорів, а кошти сплачувались відповідачем без конкретизації платежів (яка сума до якого договору відноситься), позивачем правомірно зараховано в рахунок оплати по договору оренди №2 загальну суму 21310,01грн.: згідно прибуткових касових ордерів - №117 від 16.12.2014 - 1000,00грн., №37 від 14.04.2015 - 1000,00грн., №46 від 14.04.2015 - 1000,00грн., №49 від 20.05.2015 - 1000,00грн., №50 від 25.05.2015 - 6000,00грн., №70 від 09.07.2015 - 500,00грн., №12 від 29.10.2015 - 4000,00грн., №27 від 29.02.2016 - 500,00грн.,№33 від 09.03.2016 - 1500,00грн., №94 від 11.07.2016 - 2000,00грн., №893 від 12.09.2016 - 800,00грн., та квитанцій КБ Приватбанк: №459 від 13.09.2016 - 1010,01грн., №701 від 14.09.2016 - 1000,00грн. Залишок боргу становить 13086,25грн. (34396,26грн. - 21310,01грн.). Кошти, сплачені відповідачем в жовтні, листопаді і грудні 2016, зараховані позивачем як поточні платежі за укладеними договорами.

Аналогічного висновку дійшли суди при розгляді справи №906/1073/16 за позовом Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф" до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 50940,00грн.

Зокрема, рішенням Господарського суду Житомирської області від 17.11.2016 у справі №906/1073/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.05.2017, задоволено позов Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф", стягнуто з ФОП ОСОБА_3 50940,00грн. боргу за неналежне виконання договорів зберігання №12 та №13 від 12.12.2014. Постановою Вищого господарського суду України від 23.08.2017 вказані судові акти по справі №906/1073/16 залишені без змін.

При цьому судом встановлено, що квитанції до прибуткових касових ордерів і квитанції Приватбанку, які надані відповідачем як доказ відсутності заборгованості по договору оренди №2 від 12.12.2014, містяться і в матеріалах справи №906/1073/16 як доказ сплати за договорами зберігання №12 та №13 від 12.12.2014.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.35 ГПК України).

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім, ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 13086,25 грн. боргу по орендній платі обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за приписами ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,77,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (12525, АДРЕСА_1, ід.номер НОМЕР_1)

- на користь Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф" (12500, Житомирська область, м. Коростишів, вул.19-а буддільниця, код 02968160):

- 13086,25грн. - боргу;

- 1378,00грн. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03 листопада 2017 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати: 1 - в справу