ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Справа № 908/3267/16

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівІванової Л.Б.,
Кролевець О.А.,
розглянувши касаційну скаргуКомунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 21.03.2017 (головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.)
у справі№ 908/3267/16 Господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Почерк"
доКомунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради
проприпинення незаконних дій та внесення змін до договору № 224 від 01.06.2011,
за участю представників:
позивачаЧереповський В.П.,
відповідачане з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради про зобов'язання відповідача припинити дії, спрямовані на відмову від Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224 від 01.06.2011, та про зміну з 24.11.2016 Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224 від 01.06.2011.

В процесі розгляду справи позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій відмовився від вимоги щодо зобов'язання відповідача припинити дії, спрямовані на відмову від Договору.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.02.2017 у справі №908/3267/16 позов задоволено частково: змінено з 24.11.2016 Договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224 від 01.06.2011, укладений між Комунальним підприємством "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Почерк", викладено пункт 7.1 цього Договору в наступній редакції: " 7.1. Цей договір укладений на строк до 31 грудня 2012 року і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Договір може бути розірваний достроково у разі: зникнення потреби в отриманні послуги або відмови Абонента від користування послугами Виконавця; переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору". Стягнуто з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1.378, 00 грн. та суму витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6.000,00 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.03.2017 рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2017 у справі № 908/3267/16 змінено. Судом постановлено:

- абзац перший резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2017 у справі № 908/3267/16 викласти в наступній редакції: "Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Почерк", м. Бердянськ, до Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради, м. Бердянськ, задовольнити";

- доповнити резолютивну частину рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2017 у справі № 908/3267/16 абзацом третім наступного змісту: "Припинити провадження у справі в частині зобов'язання Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради припинити дії, спрямовані на відмову від Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224 від 01.06.2011, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Почерк" у зв'язку з відмовою позивача від позову";

- абзац третій резолютивної частини рішення вважати абзацом четвертим;

- в іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 06.02.2017 у справі № 908/3267/16 залишити без змін.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішенням місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати і прийняти нове рішення про відмову в позові.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанції неповно з'ясували обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосували норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 20 ГК України, ст. 651 ЦК України, ст. 1 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для внесення змін до укладеного між сторонами договору.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники відповідача не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників відповідача.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.06.2011 між Комунальним підприємством "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Почерк" (абонент) укладено Договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224, за умовами якого виконавець бере на себе зобов'язання забезпечувати об'єкти абонента питною водою (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору абонент бере на себе зобов'язання своєчасно і в повному обсязі оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, виконувати усі приписи виконавця, направлені на поліпшення якості обліку наданих послуг, належно експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, пристрої та прилади на них, які перебувають у нього на балансі, а також виконувати інші умови цього договору та нормативних актів стосовно водопостачання та водовідведення.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що договір укладений на строк до 31.12.2012. Він вступає в силу після його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору не поступає заяви однієї з сторін про відмову від даного договору або його перегляду. У разі перегляду цього договору він діє на цих умовах до підписання сторонами нового договору та узгодження розбіжностей.

Внесення змін і доповнень до цього договору здійснюється сторонами в порядку, встановленому законодавством, та оформлюються окремим додатком до цього договору. Такий додаток до договору сторони будуть вважати його невід'ємною частиною.

Договір підписаний сторонами у встановленому порядку та скріплений печатками підприємств.

Листом від 27.10.2016 № 4428, адресованим позивачу, відповідач зазначив, що у ТОВ "Почерк" відсутні технічні умови на приєднання до міської мережі водопостачання та водовідведення, а тому обсяги питної води та обсяги стічних вод між сторонами договору №224 від 01.06.2011 не узгоджені, для чого позивачу слід оформити нові технічні умови, а також повідомив, що договір № 224 від 01.06.2011 у чинній редакції продовжений на 2017 рік не буде. У листі також зазначений перелік документів, який позивачу слід надати для укладення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення на 2017 рік.

У відповідь позивач направив відповідачу лист №84 від 21.11.2016, в якому зазначив, що вимога відповідача про повторне отримання та виконання технічних умов на приєднання до мереж водопостачання та каналізації не ґрунтується на законі та є протиправною. Відмова від пролонгації договору № 224 є також незаконною з боку відповідача.

Листом від 21.11.2016 № 4666, направленим позивачу, відповідач зазначав, що в разі ненадання в строк до 01.12.2016 документів, зазначених у листі від 27.10.2016 № 4428, надання послуг з водопостачання та водовідведення ТОВ "Почерк" буде припинено з 01.01.2017.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою пропозицією від 21.11.2016 за вих. №83 про внесення змін до п. 7.1 Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224 від 01.06.2011 з метою приведення його у відповідність з п.п. 31, 32 Типового договору. До пропозиції позивач додав два примірники додаткової угоди від 21.11.2016 до договору № 224.

У додатковій угоді, яка направлена відповідачу разом з пропозицією про внесення змін до п. 7.1 договору, позивач виклав пункт 7.1 договору № 224 в такій редакції: "7.1. Цей договір укладений на строк до 31 грудня 2012 року і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Договір може бути розірваний достроково у разі: зникнення потреби в отриманні послуги або відмови Абонента від користування послугами Виконавця; переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору". Згідно з додатковою угодою інші положення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224 від 01.06.2011 залишаються без змін.

У відповідь на зазначену пропозицію відповідач направив позивачу лист № 4704 від 24.11.2016, в якому зазначив про безпідставність та невідповідність нормам чинного законодавства України пропозиції позивача щодо внесення змін до п. 7.1 договору та відмовився підписати запропоновану додаткову угоду.

Враховуючи відмову відповідача вносити зміни до договору, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України кожен суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання наявності або відсутності прав; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судами, правовідносини між сторонами врегульовані Договором №224 від 01.06.2011 про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Відповідно до пояснень позивача, договір № 224 діє до теперішнього часу, відповідач надає послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідач зазначив, що договір припинив свою дію 31.12.2016, при цьому фактичне надання послуг позивачу з водопостачання та водовідведення підтвердив.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення відносяться до складу комунальних послуг.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

У свою чергу, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

Статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни та розірвання господарських договорів. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ч. 1). Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2). Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (ч. 3). У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 4). Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (ч. 5).

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 179 ГК України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Статтею 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем. Крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

Виходячи з приписів зазначених вище норм законодавства, умови типового договору є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступати від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Пункти 31, 32 Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Типовий договір), викладені в такій редакції: " 31. Цей договiр укладається на ____ (строк) i набирає чинностi з дня його укладення. Договiр вважається щороку продовженим, якщо за мiсяць до закiнчення строку його дiї однiєю iз сторiн не буде письмово заявлено про його розiрвання або необхiднiсть перегляду. 32. Договiр може бути розiрваний достроково у разi: зникнення потреби в отриманнi послуги або вiдмови споживача вiд користування послугами виконавця; переходу права власностi (користування) на квартиру (будинок садибного типу) до iншої особи; невиконання умов договору сторонами договору".

Дослідивши п. 7.1 Договору № 224, розміщений у розділі 7 "Термін дії договору. Порядок внесення змін та доповнень", колегія суддів вважає, що суди дійшли правильного висновку про те, що даний пункт не відповідає пунктам 31, 32 Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Таким чином, висновок судів про те, що пункт 7.1 договору № 224 від 01.06.2011 слід викласти в редакції, запропонованій позивачем, відповідно до вимог пунктів 31, 32 Типового договору, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Доводи скаржника про те, що "Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки мережі позивача підключені не до внутрішньобудинкових мереж, а до магістрального трубопроводу, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Зі змісту п. 1 Правил № 630 вбачається, що ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення ( далі - послуги).

Пункт 2 Правил № 630 визначає терміни, що вживаються у цих Правилах, зокрема, централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Отже, зі змісту наведеного вбачається, що мова йде не про підключення, а про використання внутрішньобудинкових мереж.

Згідно з п. 8 Правил № 630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Як встановлено судами, позивач довів, а відповідач не спростував, що позивач отримує воду та скидає стоки всередині будівлі, в якій розташовані виробничі та побутові приміщення. Усі технологічні процеси переробки та заморожування риби із використанням води проводяться в будівлі, а не зовні.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що позивач, дотримавшись процедури встановленого законом порядку внесення змін до договору, звернувся до суду з позовом про внесення таких змін, що є належним способом захисту порушеного права, визначеним у п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а вказані позовні вимоги - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів також відзначає, що позивач в ході розгляду справи місцевим судом подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій фактично відмовився від вимоги щодо зобов'язання відповідача припинити дії, спрямовані на відмову від Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224 від 01.06.2011.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (абз. 3 п. 3.11 зазначеної постанови).

В даній справі було заявлено дві вимоги немайнового характеру, за розгляд кожної з яких позивачем було сплачено судовий сбір у розмірі 1.378,00 грн.

Однак суд першої інстанції помилково розцінив заяву позивача як зменшення позовних вимог, в той час як мала місце відмова від позову в частині зобов'язання відповідача припинити дії, спрямовані на відмову від Договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 224 від 01.06.2011.

За наслідками таких дій, як правильно зазначив апеляційний суд, суд першої інстанції повинен був припинити провадження у справі в цій частині на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України, а відтак сума сплаченого судового збору позивачу поверненню не підлягає, а оскаржуване судове рішення в цій частині підлягає зміні з наведених підстав.

Окремо колегія суддів відзначає, що згідно з п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/155 від 13.02.2002, вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням матеріалів конкретної справи, зокрема ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Аналогічні положення викладені у п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013.

Суд першої інстанції зауважив, що позивачем було зменшено позовні вимоги, адвокат брав участь у двох судових засіданнях, справа розглянута в другому судовому засіданні з прийняттям рішення; в актах приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги зазначені види правової допомоги, які не стосуються судового розгляду спору (проект запиту Мінрегіонбуд про виконання тех. умов, проекти заяви в АМКУ, Нацкомісії з державного регулювання комунальних послуг, проекти листів міському голові, до Запорізької ОДА, про притягнення до кримінальної відповідальності тощо) та дійшов висновку про те, що заявлена сума 13.909,78 грн. витрат на правову допомогу не є співрозмірною з заявленими позовними вимогами, та стягнув з відповідача на користь позивача суму у розмірі 6.000,00 грн., що колегія суддів вважає цілком обґрунтованим.

Заявлені в суді апеляційної інстанції судові витрати, які складаються з підготовки адвокатом відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 700,00 грн., участі адвоката в судовому засіданні апеляційного суду у розмірі 1.500,00 грн., компенсації витрат адвоката на проживання в готелі у розмірі 650,00 грн., апеляційним судом підставно покладено на позивача, оскільки витрати на проживання у готелі не входять до складу правової допомоги за договором № 84 від 07.11.2016 та Додаткової угоди № 1 до зазначеного договору; зміст відзиву на апеляційну скаргу повторює зміст позовної заяви та заперечень на відзив, а участь представника сторони в суді апеляційної інстанції не визнавалася ухвалою суду обов'язковою та не потребувала додаткових зусиль та підготовки до судового засідання.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для припинення провадження у справі в частині зобов'язання відповідача припинити дії та для задоволення позовних вимог про внесення змін до договору є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене підстав для зміни або скасування постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.03.2017 у справі № 908/3267/16 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіЛ.Б. Іванова
О.А. Кролевець