ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 908/3197/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Короткевича О.Є.,
Ткаченко Н.Г.,
розглянувши касаційні скарги 1. публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м. Київ; 2. приватного акціонерного товариства "Мелітопольський олійноекстракційний завод", м. Мелітополь Запорізької області
на ухвалу від 08.06.2017 господарського суду Запорізької області
та постановувід 14.08.2017 Донецького апеляційного господарського суду (в частині розгляду грошових вимог КТ "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора" та ПАТ "Банк Кредит Дніпро")
у справі№ 908/3197/16 господарського суду Запорізької області
про банкрутствоприватного акціонерного товариства "Мелітопольський олійноекстракційний завод", м. Дніпро
розпорядник майна Забродін О.М., м. Запоріжжя
кредитор командитне товариство "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора", смт. Комиш-Зоря Запорізької області
в судовому засіданні взяли участь представники:

ПАТ "Банк Кредит Дніпро" КТ "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора" боржникаБоков І.О., довір.; Безух А.М., довір.; Рудченко І.І., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.12.2016 порушено провадження у справі №908/3197/16 про банкрутство приватного акціонерного товариства "Мелітопольський олійноекстракційний завод" (далі - боржник) у порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, далі - Закон про банкрутство), визнано безспірні вимоги публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (далі - ПАТ "Банк Кредит Дніпро", ініціюючий кредитор) до боржника в сумі 92 919 542,05 грн., призначено розпорядника майна та інше.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.06.2017 (суддя Кричмаржевський В.А.) за результатами попереднього засідання затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, до якого, зокрема включено грошові вимоги ініціюючого кредитора на загальну суму 106 835 715,55 грн. та командитного товариства "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора" (далі - кредитор) в сумі 81 371 244,36 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2017 (судді: Будко Н.В. - головуючий, Агапов О.Л., Москальова І.В.) вказану ухвалу залишено без змін.

Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями в частині визнання грошових вимог ініціюючого кредитора, боржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати у цій частині з передачею справи на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, зокрема ст. 543 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Скаржник зазначає про часткове погашення заявлених кредитором грошових вимог одним із солідарних боржників.

Також не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями в частині визнання грошових вимог КТ "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора", ініціюючий кредитор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати у цій частині та відхилити грошові вимоги кредитора. Скарга обгрунтована порушенням судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 36 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 23, 45 Закону про банкрутство, ст. 43 ГПК України. Скаржник стверджує про погашення грошових вимог кредитора у процедурі досудового врегулювання шляхом реалізації заставного майна.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1 Закону про банкрутство визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Нормами цієї ж статті передбачено, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

У силу ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Відтак, грошові вимоги кредитора до боржника повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Слід зазначити, що у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов'язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.

Як встановлено судами, грошові вимоги ПАТ "Банк Кредит Дніпро" виникли на підставі договору поруки від 28.09.2010 № 280910-П, за яким боржник виступив поручителем перед ініціюючим кредитором за виконання ПП "Молокозавод-Олком" зобов'язань за кредитним договором від 28.09.2010 № 280910-КЛТМ.

Ухвалою підготовчого засідання від 20.12.2016 визнано безспірні грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника в розмірі 92 919 542, 05 грн., які підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 у справі № 904/5022/14.

У подальшому в частині грошових вимог, що не були визнані як безспірні, ініціюючий кредитор звернувся в порядку ч. 2 ст. 23 Закону про банкрутство з додатковими грошовими вимогами до боржника в розмірі 13 916 173,50 грн. відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 01.12.2016, тобто після періоду, стягнутого за вищезазначеним судовим рішенням та до дати порушення справи про банкрутство.

Наявність вказаних вимог підтверджується наданими ініціюючим кредитором виписками по рахункам за кредитним договором від 28.09.2010 № 280910-КЛТМ, за відсутності доказів погашення цих вимог як основним боржником ПП "Молокозавод-Олком", так і поручителем ПрАТ "Мелітопольський олійноекстракційний завод".

Оскільки наявність грошових вимог ініціюючого кредитора в загальній сумі 13 916 173,50 грн. підтверджена відповідними первинними документами та не спростована боржником, вони правомірно визнані судами із включенням до реєстру вимог кредиторів боржника.

За приписами ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги боржника стосовно погашення частини заявлених вимог основним боржником колегією суддів до уваги не приймаються. Вказані доводи та документи, на які посилається боржник, були досліджені судами попередніх інстанцій, якими встановлено, що такі докази не стосуються погашення саме спірної заборгованості.

Стосовно грошових вимог КТ "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора" на суму 81 371 244,36 грн., то вони грунтуються на договорі від 09.09.2014 про відступлення права вимоги та заміну кредитора (цесії), за яким кредитор набув від ПАТ "ОТП Банк" право вимоги від ПрАТ "Мелітопольський олійноекстракційний завод" сплати заборгованості за договором про надання банківських послуг від 16.08.2012 № CR 12-143/200-4 в сумі 33 790 027,39 грн. та 2 425 088,27 доларів США (п. 17.4 договору).

На виконання умов п. 17 вказаного договору кредитор сплатив на користь ПАТ "ОТП Банк" 65 193 320,80 грн. У зв'язку з чим кредитор набув прав вимоги щодо усіх забезпечувальних зобов'язань за вказаним кредитним договором, у тому числі за договорами фінансової поруки, договором застави (іпотеки) рухомого та нерухомого майна боржника.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017 у справі №908/1977/16 залишено в силі рішення господарського суду Запорізької області від 06.10.2016 про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ "Київський маргариновий завод" до кредитора та ПАТ "ОТП Банк" про визнання недійсним договору від 09.09.2014 про відступлення права вимоги та заміну кредитора (цесії).

Отже, вказаний договір є чинним, у встановленому порядку недійсним не визнаний, а отже обов'язковим для виконання для його сторін у силу ст. 629 Цивільного кодексу України.

У подальшому за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 38 Закону України "Про іпотеку" та умовами п. 15 договору застави (іпотеки) від 17.08.2012 № PL12-165/200, заборгованість боржника перед кредитором була частково погашена на суму 16 431 413,30 грн., про що боржнику направлено відповідне повідомлення від 30.09.2015 №454.

Перевіривши заявлену суму грошових вимог кредитора, суди встановили, що вона є обґрунтованою та підтверджена вищезазначеними первинними документами, а тому підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

Доводи ініціюючого кредитора стосовно погашення грошових вимог КТ "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора" до боржника внаслідок їх задоволення за рахунок реалізації заставного майна в процедурі позасудового врегулювання у порядку ст. 36 Закону України "Про іпотеку" є безпідставними.

Так, статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено можливість вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем, зокрема шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідне застереження містилося у п. 15 договору застави (іпотеки) від 17.08.2012 № PL12-165/200.

Проте у даному випадку судами встановлено, що ініційована кредитором позасудова процедура реалізації заставного майна на момент звернення з грошовими вимогами у справу про банкрутство ще не завершена, оскільки частина заставного майна ще не реалізована, а право власності на це майно зареєстровано за боржником.

Вказане свідчить про те, що вимоги кредитора, як заставодержателя, повністю не задоволені за рахунок заставного майна, а отже згідно з приписами ч. 4 ст. 591 ЦК України останній має право вимагати їх погашення за рахунок іншого майна боржника.

При цьому у даному випадку у зв'язку з порушенням справи про банкрутство кредитор у будь-якому разі був зобов'язаний заявити свої конкурсні грошові вимоги до боржника у порядку, встановленому ст. 23 Закону про банкрутство, незалежно від наявності процедури позасудового врегулювання, оскільки наслідком пропуску строку для подання грошових вимог є їх погашення в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

У той же час, на відміну від конкурсних вимог, заставні грошові вимоги у розумінні норм Закону про банкрутство мають привелійований статус: вони включаються до реєстру вимог кредиторів окремо та визнаються розпорядником майна не залежно від факту подання заяви з грошовими вимогами (ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство), на них не розповсюджуються наслідки пропуску встановленого ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство строку. Отже, такі вимоги можуть бути заявлені до боржника протягом усієї процедури банкрутства, а їх не заявлення заставним кредитором не свідчить про припинення застави (іпотеки).

Вищевказане спростовує доводи ПАТ "Банк Кредит Дніпро" про припинення застави у зв'язку з не заявленням кредитором заставних вимог до боржника, як заставних.

За таких обставин оскаржувані судові рішення у частині розгляду грошових вимог ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та КТ "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора" прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягають залишенню без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст.ст. 591, 629 Цивільного кодексу України, ст. 36 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 1115 - 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" та приватного акціонерного товариства "Мелітопольський олійноекстракційний завод" залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Запорізької області від 08.06.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2017 у справі № 908/3197/16 в частині розгляду грошових вимог командитного товариства "Желєв С.С. і компанія Комиш-Зорянського елеватора" та публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді О.Є. Короткевич

Н.Г. Ткаченко