ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р.Справа № 922/2846/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів , м. Харків
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Виробничо-технологічне підприємство "Вода", м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 129204,05 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. від 11.05.2017р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. від 03.02.2017р.;

третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів , м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором про надання транспортних послуг від 17.03.2008р., укладеним між сторонами даного спору, в розмірі 129204,52 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 28.08.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.09.2017р. о 12:30 год.

Ухвалою господарського суду від 10.10.2017р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Виробничо-технологічне підприємство "Вода". Продовжено строк розгляду справи до 07.11.2017р. Розгляд справи відкладено на 31.10.2017р. об 11:00 год.

У судовому засіданні 31.10.2017р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача, натомість просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. № 35371), які судом долучаються до матеріалів справи.

Представник третьої особи у судове засідання 31.10.2017р. не з'явився, через канцелярію суду надав письмові пояснення (вх. № 35370), в яких підтримав правову позицію відповідача у справі. Надані пояснення судом долучаються до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.10.2017р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, за відсутності представника третьої особи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, заслухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

17.03.2008 р. між Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" (позивач, виконавець, далі -КП "КВПВ") та Комунальним підприємством "Вода" (третя особа, замовник) укладений Договір № б/н про надання транспортних послуг (далі- Договір).

Згідно п. 1 Договору позивачем надавалися третій особі транспортні послуги, а замовник зобов'язувався своєчасно оплачувати надані послуги у строки і на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору, орієнтована вартість транспортних послуг складає 6750,00 грн., в тому числі ПДВ 1125,00 грн., згідно рахунку вартості, що наведений у Додатку, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно умов Договору, вартість є динамічною та може змінюватися, у зв'язку зі зміною обсягів послуг, заявлених замовником (п. 2.2).

Пунктом 2.3. Договору, сторони узгодили, що надання транспортних послуг щомісячно підтверджується Актом здачі - приймання виконаних робіт (послуг), шляхом підписанням його обома сторонами.

Відповідно до п. 2.4. Договору, надані транспортні послуги сплачуються замовником згідно Акту здачі - приймання виконаних робіт (послуг), шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з п. 3.2. Договору, замовник зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату наданих транспортних послуг;

Відповідно до рішення 4-ї сесії 6 скликання Харківської міської ради «Про реорганізацію шляхом приєднання комунального підприємства «Виробничо- технологічним підприємством «Вода» від 12.01.2011р. № 132/11, КП «ВТП «Вода» розпочато процедуру припинення підприємства, шляхом приєднання до КП КГ «Харкікомуночиствод».

Рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011р. № 577/11 КП КГ "Харківкомуночиствод" перейменовано в Комунальне підприємство "Харківводоканал", яке відповідно до Статуту підприємства та вищезазначеного рішення Харківської міської ради є правонаступником Комунального підприємства каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" та Комунального підприємства "Виробниче технологічне підприємство "Вода".

Позивач зазначає, що КП "ВТП "Вода" здійснювало оплату наданих послуг. Так, КП "ВТП "Вода" було здійснено оплату наданих КП "КВПВ" послуг в сумі 154032,76 грн., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до ст. 601 ЦК України.

У зв'язку з тим, що відповідач, порушуючи умови Договору, ухилявся від оформлення Актів приймання - передачі наданих послуг, позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв'язку 15.02.2010р. за № 172; від 11.03.2010р. за № 272; від 08.04.2010р. за № 349; від 17.05.2010р. за № 488; від 11.06.2010р. за № 631; від 12.07.2010р. за № 739; від 10.08.2010р. за № 865; від 13.09.2010р. за № И 979; від 08.10.2010р. за № 1097; від 08.11.2010р. за № 1219; від 16.11.2010р. за № 1238; від 09.12.2010р. за № 1387; від 13.05.2011р. за № 580; від 12.01.2011р. за № 31; від 12.07.2011р. № 777; від 28.07.2011р. за № 835 направлялися листи з повідомленням про обсяги наданих відповідачу послуг та про наявність заборгованості за надані послуги, разом з доданими Актами наданих послуг, актами звірки взаєморозрахунків.

Позивач зазначає, що ним було виконано умови договору від 17.03.2008 р. в повному обсязі та надані КП "ВТП "Вода" транспортні послуги, а також були направлені для підписання акти виконаних робіт за період січень 2010 р. - грудень 2010 р.

Проте, станом на 22.08.2017р. сума заборгованості відповідача за надані позивачем послуги становить 129 204,52 грн., яка на даний час є несплаченою.

Враховуючи порушення відповідачем умов Договору щодо вчасної сплати за транспортні послуги, позивачем було направлено на адресу відповідача претензії № 01 від 27.06.2012р., №03 від 30.07.2012 р. , №04 від 30.08.2012 р.,№05 від 01.11.2012 р.,№06 від 03.01.2013 р., №034 від 15.03.2013 р., №47 від 01.0.2013 р.,№93 від 24.06.2014 р., №112 від 09.02.2015 р., з вимогою оплати суми боргу за надані послуги в розмірі 129204,52 грн.

Проте, направлені на адресу відповідача претензії про сплату суми заборгованості в розмірі 129204,52 грн., залишились з боку відповідача без відповідного реагування, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 ГК України.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно із приписами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В ч.1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту надання послуг за Договором на транспортні послуги від 17.03.2008р., враховуючи визнання відповідачем даної суми заборгованості - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 129204,52 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підтверджують факт порушеного права позивача.

Дослідивши заяву відповідача про застосування строків позовної давності (вх. № 29570), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до частини 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу, шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктами 2.3 та 2.4 Договору передбачено, що надання транспортних послуг щомісячно підтверджується Актом здачі-приймання виконаних робіт (послуг), шляхом підписання його обома сторонами. Надані транспортні послуги сплачуються замовником, згідно Акту здачі-приймання виконаних робіт (послуг), шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Як свідчать матеріали справи та наданий позивачем розрахунок заборгованості, заборгованість виникла з січня 2010 по грудень 2010 року, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) за січень 2010р. на суму 10056,60 грн., лютий 2010р. на суму 12810,50 грн., березень 2010р. на суму 14237,92 грн., квітень 2010р. на суму 13005,71 грн., травень 2010р. на суму 11561,03 грн., червень 2010р. на суму 13691,60 грн., липень 2010р. на суму 7420,60 грн., серпень 2010р. на суму 12301,26 грн., вересень 2010р. на суму 6031,63 грн., жовтень 2010р. на суму 11469,72 грн., листопад 2010р. на суму 11980,18 грн., грудень 2010р. на суму 14694,37 грн.

Таким чином, прострочення виконання зобов'язання за Договором, а отже і строк позовної давності, починає відлік з 01.01.2011р.. Отже, загальний строк позовної давності у 3 роки щодо вимоги про оплату за Договором від 17.03.2008р. сплив 01.01.2014р. В той же час, до господарського суду Харківської області позовна заява була надана позивачем 23.08.2017р., тобто с пропущенням строку спливу позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин його пропущення, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Статтею 129 Конституції України зазначено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкорюються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією з основних засад судочинства.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 27, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 06.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/2846/17