Господарський суд Чернігівської області
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"02" листопада 2017 р. № 927/998/17

Суд, у складі судді Мурашко І.Г., розглянувши матеріали позовної заяви № 22/2-25819 від 28.09.17

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_1", Харківське шосе, 49, м. Київ, 02096

Відповідач: Приватно - орендне сільськогосподарське підприємство "Перемога", вул. Центральна, 160-Б, с. Шабалинів, Коропський район, Чернігівська область, 16242

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 3482083,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підстави повернення позовної заяви можна додавати натисканням Ctrl+Alt+[1...0], де [1...0] - відповідні п.п.1...10 статті 63 ГПК України.

Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський ОСОБА_1, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_2, повторно подано позовну заяву № 22/2-25819 до Приватно орендного сільськогосподарського підприємства Перемога про стягнення заборгованості за кредитним договором № 51-2012 від 29.02.2012 у розмірі 3482083,46 грн, з яких:

-3000000,00 грн. заборгованості за кредитом;

- 393698,64 грн. заборгованості за процентами;

- 41594,48 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту;

- 7592,10 грн. заборгованості по 3% річних за несвоєчасну сплату процентів по кредиту;

- 39198,24 грн інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

В прохальній частині позовної заяви від 28.09.2017 за № 22/2-25819 (пункт 2) позивачем заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Суд звертає увагу позивача, що чинними ухвалами Господарського суду Чернігівської області від 13.04.2017 по справі № 927/364/17, від 21.06.2017 по справі № 927/591/17, від 19.07.2017 по справі № 927/682/17, від 19.09.2017 по справі № 927/874/17, позивачу не одноразово повертались без розгляду позовні заяви, подані до ПОСП Перемога, про стягнення заборгованості за кредитним договором , в тому числі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, тобто у зв'язку з ненаданням заявником до позовних матеріалів належних доказів на підтвердження сплати судового збору в установленому порядку та розмірі. Також, судом в межах вказаних справ, неодноразово вирішувалось і відхилялось клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, підстави подання якого заявником не змінювались. Клопотання про відстрочення судового збору заявлялись позивачем з підстав віднесення банку позивача до категорії неплатоспроможних, введення тимчасової адміністрації та початок ліквідаційної процедури, що, на думку заявника, підтверджує його скрутне становище та є достатнім для відстрочення судом сплати судового збору при його зверненні з позовом до відповідача.

При повторному зверненні до суду позивачем вимоги чинних ухвал Господарського суду Чернігівської області враховані не були, що є порушенням приписів ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязковості виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Суд повторно звертає увагу позивача на наступне.

Згідно ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюється Законом України Про судовий збір.

Позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. За приписами ст. 3 цього Закону судовий збір справляється, серед іншого, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року становить 1600,00 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, виходячи з ціни позову та вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", позивач за розгляд заявленого позову повинен сплатити в дохід Державного бюджету судовий збір в розмірі 52231,25 грн. (3482083,46 грн. х 1,5%).

Однак, належних доказів на підтвердження сплати судового збору за розгляд поданого позову у встановленому чинним законодавством порядку та розмірі до матеріалів позовної заяви додано не було.

Натомість, позивачем в прохальній частині позовної заяви від 28.09.2017 за № 22/2-25819 заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі. Обґрунтовуючи подану заяву, позивач зазначив, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 за № 63 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ВіЕйБі Банк провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 № 213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та повноваження ліквідатора ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_2 на два роки до 19.03.2018 включно.

З огляду на вищевикладене, позивач ствердив, що обставини щодо неплатоспроможності ПАТ ВіЕйБі Банк та його важкого фінансового стану є загальновідомими та не потребують доведенню.

Позивач звернув увагу суду, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку до 01.09.2015 відносилась до пільгових категорій та була звільнена від сплати судового збору, проте згідно з положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 22.05.2015 № 484-VIII була позбавлена пільг на оплату судового збору, що ускладнило, а в окремих випадках унеможливило роботу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо захисту прав і законних інтересів вкладників банку.

Статтею 8 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 за № 3674-VI (зі змінами та доповненнями) передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З огляду на зміст вказаної статті, підставою для вчинення господарським судом дій, передбачених у наведеній нормі, зокрема щодо відстрочення сплати судового збору, є врахування господарським судом майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Аналогічна позиція викладена у підпункті 3.1. пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зазначені положення дають право суду відстрочити сплату судового збору лише за наявності виключних обставин, з урахуванням того, що в майбутньому заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору. Дії суду при розгляді заяви про відстрочення сплати судового збору повинні здійснюватися з дотриманням принципів рівності та збалансованості інтересів сторін. Крім того, господарському суду надано лише право, а не покладено обов`язок у будь-якому випадку задовольняти клопотання учасників судового процесу про відстрочення сплати ними судового збору. Тобто, вказана норма є суб`єктивною та застосовується лише у випадку, коли заявник надасть суду дійсно переконливі докази скрутного матеріального становища, яке перешкоджає йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору.

Відповідно до статей 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

У порушення вищезазначених вимог, позивачем не надано жодних нових доказів складного фінансового становища та дійсної неможливості сплати ним судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також доказів, що такі обставини будуть усунені в майбутньому, що зробить можливим сплату судового збору.

За приписами ч. 2 ст. 50 ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23.02.2012 за № 4452-VI до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

Частиною другою статті 52 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться уповноваженою особою Фонду на ліквідацію в межах кошторису витрат, затверджених Фондом.

Відповідно до пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 за № 2, до таких витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору.

Відкликання банківської ліцензії та здійснення процедури ліквідації банку не свідчить про відсутність у банку коштів на сплату судового збору та про неможливість його сплати, оскільки до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку, у звязку з чим постанови Правління НБУ та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на які посилається позивач, не можна вважати належними та допустимими доказами такого майнового стану позивача, який унеможливлює сплату судового збору при поданні позову у встановленому порядку та розмірі.

При цьому, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі від 19.06.2001, на яке посилається позивач, зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Даної позиції дотримується і Вищий господарський суд України у своїй постанові від 15.03.2017р. у справі № 910/12306/15.

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача та відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до пунктів 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлено порядку та розмірі.

Враховуючи те, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем не було надано належних доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, суд повертає без розгляду позовну заяву від 28.09.2017 за № 22/2-25819.

Суд звертає увагу заявника, що згідно ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду у загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору.

2. Повернути позовну заяву від 28.09.2017 за № 22/2-25819 Публічному акціонерному товариству Всеукраїнський ОСОБА_1 в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_2 - без розгляду.

Додаток на 57 арк.

Суддя Мурашко І.Г.