КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р. Справа№ 910/18709/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

За участі представників:

від позивача: Гайдай Т.В. - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року по справі № 910/18709/16 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про виселення з орендованого майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року у справі № 910/18709/16 позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» задоволено в повному обсязі.

Вирішено виселити Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 з орендованого майна, а саме: частини вестибюлю (переходу) загальною площею 14,26 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро «Лук'янівська».

Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФОП- ОСОБА_4 звернувсь до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року у справі № 910/21545/16 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Київський метрополітен» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте в результаті порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, крім того, висновки, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, а тому таке рішення має бути скасоване.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.09.2017.

27.09.2017 від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні проти її доводів заперечував, вважаючи її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

26.11.2007р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено Договір оренди № 153-Упр(Дв)-07 (надалі - Договір) відповідно до п. п. 1.1. та 2.1. якого орендодавець на підставі рішення Київради від 28.12.2006 № 548/605 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасово огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря загальною площею 14,26 кв.м. згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину договору, за адресою: станція метро «Лук'янівська», для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.4. Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, орендодавець передав а оренда прийняв об'єкт оренди, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі майна в оренду від 27.11.2007.

За умовами п. 4.14. Договору орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю.

Пунктом 9.1. Договору визначено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 28.12.2006 № 548/605 діє з 26.11.2007 до 24.11.2008 (364 дні).

Додатковими угодами до Договору сторони продовжували термін його дії, зокрема, додатковою угодою № 157 від 28.09.2011р. до Договору було викладено п. 9.1. Договору у новій редакції та продовжено дію договору до 31.03.2012р. включно.

За твердженням позивача, дію договору на підставі ч. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» було продовжено до 04.08.2016р.

У зв'язку з закінчення дії договору, позивач листом № 711-НЗ від 23.08.2016р. повідомив (докази направлення листа в матеріалах справи) відповідача про те, що не має наміру продовжувати дію Договору та на підставі п. 4.14. Договору вимагав протягом 10-ти календарних днів передати орендоване приміщення по акту приймання-передачі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Положеннями частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України).

Як правильно встановлено в рішенні суду першої інстанції, матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об'єктом оренди за Договором у період з 27.11.2007р. й по час розгляду справи в суді і відповідачем не надано доказів протилежного.

Згідно з ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

З наведених норм права слідує, що за наслідками припинення дії договору, предметом якого є оренда державного або комунального майна, орендар зобов'язаний повернути таке майно у встановленому договором порядку.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

При цьому, судом правомірно відхилено посилання відповідача на те, що позивачем не обґрунтовано на підставі якої норми чинного законодавства України строк дії договору було продовжено саме до 04.08.2016р., з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на час укладення спірного договору) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на час укладення спірної додаткової угоди) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції Закону України станом на час виникнення спору) договір оренди припиняється у разі закінчення строку на який його укладено.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Як встановлено судом спірний договір оренди №153-Упр(Дв)-07 був укладений сторонами 26.11.2007р., під час дії редакції ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яка не передбачала мінімальний строк оренди у 5 років.

Отже, на час укладення пункт 9.1. договору не суперечив ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

При цьому, норми п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» не передбачають недійсність таких договорів, а встановлюють, що їх термін слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення.

В подальшому, за відсутності заперечень сторін строк дії вказаного договору продовжувався до 04.08.2016р., відповідач висловив заперечення щодо продовження терміну дії договору на новий термін, шляхом надання позивачу заяви про припинення договору №711-НЗ від 23.08.2016р.

Вказані обставини, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 17.02.2017р. у справі №910/21164/16, яке набрало законної сили згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017р. та за приписами до ст. 35 ГПК України не потребують доказування при розгляді даної справи.

Щодо заперечень відповідача стосовно неотримання ним повідомлення (лист №711-НЗ від 23.08.2016р.) позивача про необхідність звільнення орендованого приміщення, суд відзначає наступне.

Позивачем належними засобами доказування доведено суду факт направлення відповідачу повідомлення (лист №711-НЗ від 23.08.2016р.) про відсутність наміру продовжувати дію Договору та повернення орендованого приміщення по акту приймання-передачі.

Так, в матеріалах справи міститься належним чином засвідчені копії фіскального чеку № 9211 від 23.08.2016р., реєстру № 2250 на відправку цінних листів та опису вкладення у цінний лист, якими підтверджується направлення вказаного повідомлення на адресу відповідача.

Крім того, суд відзначає, що в контексті правових норм, які регулюють спірні правовідносини, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви на адресу контрагента припиняє договір оренди, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями листів (заяв, повідомлень тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував орендар повідомлення (заяви тощо) про припинення дії договору, які надсилаються, а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такого повідомлення-заяви орендарю, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин.

Аналогічної думки дотримується й Вищий господарський суд України у своїй постанові № 910/24379/13 від 25.06.2014р.

Щодо наявності спору між сторонами щодо визнання недійсним п. 9.1. Договору оренди, яким незаконно, на думку відповідача, було передбачено короткий строк дії договору, суд виходить з того, за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2017р. у справі №910/21164/16, яке набрало законної сили згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017р. в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 відмовлено та станом на час розгляду справи в суді, відповідачем не надано доказів на підтвердження визнання недійсним п. 9.1. Договору оренди (щодо строку дії договору).

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 року по справі № 910/18709/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/18709/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко