РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017Справа №910/10616/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудресурс"

Третя особа Державна науково-виробнича корпорація «Київський інститут автоматики»

про визнання договору недійсним

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача - Бутрименко Н.М., довіреність №17072016 від 02.07.2017

від відповідача1 - не з'явився

від відповідача2 - Мажара О.Є., довіреність б/н від 04.08.2017

від ДНВК "КІА" - Попов А.С., довіреність б/н від 13.03.2017

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудресурс" про визнання договору недійсним

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 порушено провадження у справі № 910/10616/17 та призначено розгляд на 14.07.2017.

14.07.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. у відпустці.

Ухвалою суду від 24.07.2017 розгляд справи призначено на 07.08.2017.

04.08.2017 відділом діловодства суду від Державного науково - виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" отримано клопотання про залучення до розгляду справи як третю особу без самостійних вимог.

04.08.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача 2 отримано письмові пояснення.

07.08.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача 1 отримано клопотання про зупинення провадження.

07.08.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.08.2017 розгляд справи призначено на 08.09.2017.

В судове засіданні 08.09.2017 представник позивача з?явився, підтримав позовні вимоги.

В судове засіданні 08.09.2017 представники відповідачів з?явилися, заперечили проти позовних вимог.

В судове засідання 08.09.2017 представник Державної науково - виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" з'явився, підстримав своє клопотання про залучення в якості третьої особи.

Заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Ухвалою суду від 08.09.2017 відкладено розгляд справи на 06.07.2017 та залучено до участі у справі № 910/10616/17 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Державної науково - виробничої корпорації "Київський інститут автоматики"

27.09.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано пояснення у справі.

В судовому засіданні 06.10.2017 оголошено перерву до 20.10.2017.

В судове засідання 20.10.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання 20.10.2017 представник відповідача 2 з'явився, надав суду усні пояснення у справі.

Представником третьої особи в судовому засіданні 20.10.2017 було надано пояснення .

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 2010.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.11.2016 за заявою Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» порушено справу № 910/18355/1 про банкрутство Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики», про що 17 листопада 2016 року на сайті ВГСУ було опубліковано відповідне оголошення № 37442.

Відповідно до ч. 15 ст. 16 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, подають до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

06.04.2001 між ДНВК «КІА та відповідачем-2 було укладено Інвестиційний Договір № 12 (далі - Договір) про закінчення будівництва житлового будинку №18/16 по вулиці Нагірній у м. Києві.

За умовами Інвестиційного договору Інвестор (відповідач-2) повинен був забезпечити фінансування будівництва житлового будинку, видати або відкоригувати планове завдання на будівництво будинку, скласти директивний графік будівництва, щомісячно сплачувати Замовнику (Третій особі) відсоток загальної вартості виконаних будівельно-монтажних робіт. В свою чергу, Замовник (Третя особа) повинен був передати будівельний майданчик для будівництва, провести роботу приймальної комісії по введенню будинку в експлуатацію, передати інвестору на повне фінансування будівництво будинку з подальшим отриманням у власність його частки у розмірі 15,5 % від загальної площі квартир у збудованому та введеному у експлуатацію Будинку, що складає 1057,1 кв. м від площі квартир.

В подальшому до Договору було укладено додаткові угоди, в тому числі і Додаткову угоду № 5 від 17.01.2006, якою сторони погодили умови розірвання договірних відносин. Пункт 9.4 Інвестиційного договору викладено у новій редакції, згідно якого інвестиційний договір може бути розірваний лише за письмовою згодою сторін або за рішенням суду, а також при зриві терміну виконання робіт внаслідок відсутності фінансування на строк понад 3 місяці. При односторонньому розірванні договору за ініціативою Замовника, він зобов'язаний виплатити інвестору-підряднику вартість фактичних витрат з урахуванням індексації на момент проведення банківських операцій, на підставі наданої інвестором інформації про таку вартість (у вигляді довідки про вартість виконаних робіт з урахуванням індексації при згоді замовника, або у вигляді оцінки незалежного оцінювача, що має ліцензію на відповідне оцінювання нерухомого майна з урахуванням індексації витрат на будівництво.

Замовником (третьою особою) листом від 19.01.2015 № 1 було направлено Відповідачеві 2 повідомлення щодо розірвання інвестиційного договору від 06.04.2001 за №12 та повернення інвестиційного внеску сплаченого в рахунок інвестування будівництва об'єкта інвестування, відповідно до якого, замовник у відповідності до п. 9.4 Договору в односторонньому порядку за ініціативою замовника розірвав Договір та запропонував Інвестору-підряднику укласти додаткову угоду про повернення коштів ТОВ «Спецбудресурс» витрачених ним внаслідок виконання Догоовору.

18.05.2015 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено Договір № 18/05/15-1 про відступлення права вимоги, згідно якого Відповідач-2 відступив Відповідачу-1 право грошової вимоги в розмірі 40 833 059,85 грн. до ДНВК «КІА» за п. 9.4 Інвестиційного поговору № 12 від 06.04.2001. Підтверджуючим документом на відступлену суму боргу є видана Відповідачем-2 Довідка про вартість фактичних витрат (з урахуванням індексації) на будівництво житлового будинку № 18/16 по вул. Нагірній у м. Києві, а також Додаток 1 до значеної довідки із розрахунком інфляційних витрат за період з 01.03.2012 по 18.05.2015.

Відповідно до п. 3 Договору № 18/05/15-1 від 18.05.2015 сторони дійшли згоди, що новий кредитор має сплатити ціну відступлення первісному кредитору у розмірі 20 000 000 грн. протягом 5 робочих днів з дня отримання грошових коштів від Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» у сумі не меншій ні 20 000 000 грн.

Згідно п. 4 Договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання Договору в об'ємі, що зазначений в Додатку №1 до Договору, з урахуванням обмежень, встановлених у п. 9 цього Договору.

Підписання сторонами Додатку №1 за яким передається оригінал інвестиційного договору зі всіма додатками та Додатковими угодами до нього, а також інші документи за вимогою нового кредитора, які засвідчують права, що відступаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення . (п. 5 Договору).

Відповідно до Додатку №1 до Договору новому кредитору було передано: оригінал інвестиційного договору №12 про закінчення будівництва житлового будинку№18/16 по вул. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва, Додаткова угода №1 до інвестиційного договору №12 про закінчення будівництва житлового будинку№18/16 по вул. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва, Додаткова угода №2 інвестиційного договору №12 про закінчення будівництва житлового будинку№18/16 по вул. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва, Додаткова угода №3 інвестиційного договору №12 про закінчення будівництва житлового будинку№18/16 по вул. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва, Додаткова угода №4 інвестиційного договору №12 про закінчення будівництва житлового будинку№18/16 по вул. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва, Додаткова угода №5 інвестиційного договору №12 про закінчення будівництва житлового будинку№18/16 по вул. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва, довідка про вартість виконаних робіт з урахуванням індексації станом на 18.05.2015.

Довідкою про вартість фактичних витрат (з урахування індексації) на будівництво житлового будинку №18/16 по вул. Нагірній в Шевченковському районі м. Києва, визначено, що згідно даних первинного бухгалтерського обліку ТОВ «СПЕЦБУДРЕСУРС» загальна сума витрат на будівництво житлового будинку №18/16 по вул.. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва складає 40 833 059,85 грн. із урахуванням індексації.

До Господарського суду м. Києва було подано заяву Товариством з обмеженою відповідальність «Фактор Плюс» (далі - Відповідач-1) про визнання своїх кредиторських вимог у розмірі 49 520 941,70 грн. Вимоги Відповідача 1 грунтуються на Договорі про відступлення права вимоги № 18/05/15-1, укладеному 18.05.2015 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс» (Відповідач-2), який Позивач вважає недійсним у зв'язку з порушенням ч. 2 та 5 ст. 203 ЦК У країни при його підписанні.

Відповідач 2 заперечив проти задоволення позовних вимог та занчив, що вважає їх необгрунтованими та надуманими.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Входячи зі змісту предмету договору про відступлення права вимоги № 18/05/15-1 від 18.05.2015, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фактор Плюс»" є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги від 18.05.2015, укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецбудресурс", щодо виконання зобов'язань за Інвестиційним договором.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормовані статтею 512 Цивільного кодексу України, в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Як визначено пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом.

Як встановлено судом, 18.05.2015 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено Договір № 18/05/15-1 про відступлення права вимоги, згідно якого Відповідач-2 відступив Відповідачу-1 право грошової вимоги в розмірі 40 833 059,85 грн. до ДНВК «КІА» за п. 9.4 Інвестиційного поговору № 12 від 06.04.2001.

Додатковою угодою №5 від 17.01.2006 до інвестиційного договору №12 від 06.04.2001 про закінчення будівництва житлового будинку №18/16 по вул. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва, викладено п. 9.4 Інвестиційного договору в наступній редакції , яка зокрема передбачала, що при односторонньому розірванні Договору за ініціативою замовника, замовник зобов'язаний виплатити інвестору-підряднику вартість фактичних витрат, з урахування індексації на момент проведення банківських операцій, на підстав наданої інвестором-підрядником інформації про таку вартість ( у вигляді довідки про вартість виконаних робіт з урахуванням індексації при згоді замовника, або у вигляді оцінки незалежного оцінювача, що має ліцензію на відповідне оцінювання нерухомого майна з урахуванням індексації витрат на будівництво).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження вартості фактичних витрат (з урахування індексації) на будівництво житлового будинку №18/16 по вул. Нагірній в Шевченковському районі м. Києва, Відповідачем 2 надано довідку, в якій зазначено, що згідно даних первинного бухгалтерського обліку ТОВ «СПЕЦБУДРЕСУРС» загальна сума витрат на будівництво житлового будинку №18/16 по вул.. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва складає 40 833 059,85 грн. із урахуванням індексації.

Приписами п. 9.4 Інвестиційного договору сторони визначили, що вартість фактичних витрат з урахування індексації може бути підтверджені інвестором-підрядником як у вигляді довідки про вартість виконаних робіт з урахуванням індексації при згоді замовника, або у вигляді оцінки незалежного оцінювача, що має ліцензію на відповідне оцінювання нерухомого майна з урахуванням індексації витрат на будівництво, довідка надана ТОВ «СПЕЦБУДРЕСУРС».

Проте, довідка надана ТОВ «СПЕЦБУДРЕСУРС» в якій зазначено, що загальна сума витрат на будівництво житлового будинку №18/16 по вул.. Нагірній в Шевченківському районі м. Києва складає 40 833 059,85 грн. із урахуванням індексації, згоди замовника не містить, в зв'язку із чим не можливо дійти достовірного висновку, щодо суми заборгованості замовника перед інвестором-підрядником.

Враховуючи вище зазначене, можна дійти висновку, що ТОВ «СПЕЦБУДРЕСУРС» передало відповідно до Договору про відступлення права вимоги №18/05/15- від 18.05.2015 завідомо не підтверджену суму заборгованості, що в свою чергу не може породжувати реальне настання у ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» правових наслідків щодо набуття права вимоги до боржника згідно Договору про відступлення права вимоги.

Враховуючи вище зазначене суд дійшов висновку, що спірний договір про відступлення права вимоги №18/05/15-1 за Інвестиційним договором від 18.05.2015 укладений із порушенням законодавства.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 18.05.2015 №18/05/15-1 з моменту його укладення між ТОВ «Спецбудресурс» та ТОВ «Фктор Плюс»

3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 31, ідентифікаційний номер 37881514) на користь Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний номер 00131305) судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн.

4. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс» (04107, м. Київ, вул. Нагірна, 18/16, ідентифікаційний номер 05796251) на користь Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний номер 00131305) судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн.

5. Видати накази

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.11.2015

Суддя Мельник В.І.