ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017р. Справа № 914/1663/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД» (м. Київ)

до відповідача: Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації (м. Львів)

про: стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 4 237 828,00 грн., 3% річних у розмірі 497 813,79 грн. та судовий збір у розмірі 71 034,64 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н, від 03.01.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_2Р дов. № 01-12-03/306/01/20 від 05.10.2017 р.

ОСОБА_3- дов. № 01-12-11/3173/01/20 від 25.10.2017 р.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД» до Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 4 237 828,00 грн., 3% річних у розмірі 497 813,79 грн. та судовий збір у розмірі 71 034,64 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.08.2017 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 22.08.2017 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.08.2017 року відкладено розгляд справи на 28.08.2017 року, у звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.08.2017 року відкладено розгляд справи на 05.09.2017 року, у звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.09.2017 року відкладено розгляд справи на 03.10.2017 року, у звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.10.2017 року відкладено розгляд справи на 10.10.2017 року, у звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.10.2017 року відкладено розгляд справи на 17.10.2017 року, у звязку з відсутністю представника позивача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 15.08.2017 року, про відкладення розгляду справи від 22.08.2017 року, від 28.08.2017 року, від 05.09.2017 року, від 03.10.2017 року, від 10.10.2017 року, 17.10.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

29.09.2017 року за вх. № 33056/17 представник позивача подав клопотання.

25.10.2017 року вх. № 36210/17 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої ціна позову складає 4720997,40 грн. з яких 4237828 грн. сума втрат від інфляції та 483169,40 грн. 3% річних.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 15.08.2017 року, про відкладення розгляду справи від 22.08.2017 року, від 28.08.2017 року, від 05.09.2017 року, від 03.10.2017 року, від 10.10.2017 року, 17.10.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

06.10.2017 року за вх. № 33956/17 представник відповідача подав заяву.

09.10.2017 року за вх. № 33960/17 представник відповідача подав відзив на позов.

09.10.2017 року за вх. № 4193/17 представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

Клопотання відповідача судом задоволено. Продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

17.10.2017 року за вх. № 34906/17 представник відповідача подав заяву про долучення доказів до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 25.10.2017 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

В позовній заяві позивач зазначає, що 07 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (надалі - позивач) та Департаментом охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації (надалі - відповідач) був укладений Договір № 7 про закупівлю товарів за державні кошти (надалі-Договір), відповідно до якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача медичне обладнання в асортименті та за ціною, яка зазначена у Специфікації, що є невід'ємною частиною Договору (додаток № 1 до Договору), а відповідач прийняти та оплатити таке обладнання, у порядку та на умовах названого Договору. Відповідно до Специфікації до Договору, позивач зобов'язався поставити відповідачу дев'ять комплексів рентгенівських діагностичних «КРАС» ТУ У 26.6-1:2012 (комплекс рентгенівський діагностичний «Медикс» на два робочі місця (2-у та 3-є)) (надалі Товар) загальною вартістю 6 250 500 гривень.

Позивач зазначає, що поставив відповідачу товар відповідно до умов п. 5.1-5.2 Договору протягом 10 робочих днів після отримання від відповідача замовлення Товару, що підтверджується видатковою накладною № СФ-000186 від 19 грудня 2012 року, яка, у свою чергу, відповідно до п. 6.2 Договору, являється підставою для оплати Товару. Відповідач повинен був здійснити оплату протягом семи робочих днів після поставки Товару, що передбачено п. 4.1 Договору, однак свої зобов'язання за Договором не виконав.

Таким чином, сума боргу, без урахування пені, встановленого індексу інфляції та процентів річних від простроченої суми, складає 6 250 500 гривень.

Позивач повідомляє, що звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача основного боргу, втрат від інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми та пені.

03 червня 2014 року Господарський суд Львівської області частково задовольнив позов та зобов'язав відповідача сплатити на користь позивача 6 250 500 гривень основного боргу, 425 034 гривень втрат від інфляції та 266 630 гривень 92 коп., 3% річних, які нараховані по 03 червня 2014 року.

Як, наголошує позивач, відповідач до часу звернення з цим позовом не виконав рішення Господарського суду Львівської області та свої грошові зобов'язанні за Договором, а тому зобов'язаний компенсувати позивачу втрати від інфляції та сплатити три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, загальна сума вимог складає 4 735 641 (чотири мільйони сімсот тридцять п'ять тисяч шістсот сорок одна) гривня 79 коп., з яких: втрати від інфляції: 4 237 828 гривень, проценти від простроченої суми 497 813 гривень 79 коп.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з Департаменту охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації (79005. м. Львів, вул. Конопницької, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (03187, м. Київ, пр. Академіка Глушкова, 40, корпус 5, офіс 716, ) втрати від інфляції у розмірі 4 237 828 (чотири мільйони двісті тридцять сім тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень, також стягнути з Департаменту охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації (79005, м. Львів, пул. Конопницької, 3. ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (03187, м. Київ, пр. Академіка Глушкова 40, корпус 5, офіс 716 ) три проценти річних від простроченої суми у розмірі 497 813 (чотириста дев'яносто сім тисяч вісімсот тринадцять) гривень 79 коп.; стягнути з Департаменту охорони здоров"я Львівської обласної державної адміністрації (79005. м. Львів, вул. Конопницької, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (03187, м. Київ, пр. Академіка Глушкова, 40. корпус 5. офіс 716 ) судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 71 034 (сімдесят одна тисяча тридцять чотири) гривні 64 коп.

25.10.2017 року вх. № 36210/17 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог. У заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача 4237828 грн. втрат від інфляції, 483169,40 грн. 3% річних., визначивши загальну суму позову 4720992,40 грн.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву зазначає наступне. У провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/1663/17 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» до Департаменту охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 4237828,00 грн., 3% річних у розмірі 497813,79 грн. та судового збору у розмірі 71034,64 гривень.

Відповідач зазначає, що, Департамент охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

07.02.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» та Департаментом охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації було укладено Договір № 7 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір).

Відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 03.06.2014 р. у справі № 914/1429/14 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» до Департаменту охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення 7 781 668,38 грн. заборгованості за Договором про закупівлю товарів за державні кошти № 7 від 07.12.2012 р. позов задоволено частково, а саме: стягнуто з Департаменту охорони здоров'я Львівської обласної державної на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» 6 250 500,00 грн. заборгованості за Договором про закупівлю товарів за державні кошти № 7 від 07.12.2012 року, 425 034,00 грн. інфляційних нарахувань, 266630,92 грн. 3 % річних та 70718,02 грн. судового збору.

Відповідач звертає увагу на те, що, відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 р. № 339 «Про затвердження порядку та умов надання у 2012 році субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на придбання медичного обладнання (мамографічного, рентгенологічного та апаратів ультразвукової діагностики) вітчизняного виробництва» (далі - Постанова), головним розпорядником субвенції є Міністерство хорони здоров'я України. Відповідно до п. 6 Постанови, казначейство перераховує субвенцію відповідно до Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2010 р. № 1132 (чинним на момент укладання спірного договору) (далі - Порядок), і Порядку обслуговування Державного бюджету за видатками та операціями з надання та повернення кредитів, наданих за рахунок коштів Державного бюджету, затвердженого Міністерством фінансів України.

За твердженням відповідача, відповідно до п. 17 Порядку, субвенції з державного бюджету бюджетові Автономної Республіки Крим, обласним бюджетам, бюджетам мм. Києва та Севастополя, іншим місцевим бюджетам, для яких у державному бюджеті визначаються субвенції (далі - субвенції з державного бюджету), перераховуються Державною казначейською службою в обсягах, установлених Законом про Державний бюджет України на відповідний рік, на рахунки таких бюджетів, відкриті в територіальних органах Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, згідно з розписом державного бюджету (у разі перерахування із спеціального фонду державного бюджету - також у межах і за рахунок відповідних надходжень). Відповідно до п. 18 Порядку, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, облдержадміністрації розподіляють одержані відповідно до пункту 17 цього Порядку суми субвенцій між міськими (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) та районними бюджетами пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим таким бюджетам у рішеннях Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних рад про бюджет.

У 2012 році, згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2012 рік», в обласному бюджеті області передбачалось надання з Державного бюджету України субвенції в сумі 10589, 6 тис. грн. на придбання медичного обладнання (мамографічного, рентгенологічного та апаратів ультразвукової діагностики) вітчизняного виробництва.

Згідно з укладеними договорами, закладами охорони здоров'я області було отримано рентгенівські апарати та апарати ультразвукової діагностики вітчизняного виробництва, які встановлені та використовуються у лікувально - діагностичному процесі.

Проте, через непроведення у 2012 році платежів органами Державної Казначейської служби, видатки з придбання медичного обладнання Департаментом охорони здоров'я неоплачені, а тому виникла заборгованість по вищевказаному Договорі, у зв'язку із чим нараховуються інфляційні втрати.

Також, відповідач звертає увагу на те, що Департаментом охорони здоров'я облдержадміністрації на виконання укладеної угоди № 7 від 07.12.2012 року після отримання обладнання згідно накладної СФ - 000186 від 19.12.2012 р., подано на оплату до Головного управління Державної казначейської служби платіжне доручення від 26.12.2012 р. № 4, яке, при наявності на розрахунковому рахунку департаменту коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на придбання обладнання вітчизняного виробництва, не провело платіжні доручення, а кошти повернуто в бюджет.

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України, для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що, відповідно до п. 7.3 Договору, у випадку відсутності або припинення бюджетного фінансування та фінансування програм, Замовник не несе ніякої майнової та фінансової відповідальності перед Постачальником.

Відповідно до п. 8 Постанови, розпорядники субвенцій, зобов'язані були щомісяця до 10 числа надавати Міністерству охорони здоров'я інформацію про її використання та стан оснащення закладів охорони здоров'я медичним обладнанням, закупленим за рахунок субвенції. Таким чином, Міністерству охорони здоров'я було відомо про недофінансування програм.

Таким чином, відповідач вважає, що Департаментом охорони здоров'я облдержадміністрації, в межах своєї компетенції, було вжито всіх можливих заходів для оплати придбаного медичного обладнання, а також оплати інфляційних витрат за вищевказаним Договором.

09.10.2017 року за вх. № 4193/17 представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

Відповідно до ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 10.10.2017 р. клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України, задоволено, вирішено, строк вирішення спору, в порядку ст. 69 ГПК України, продовжити на 15 днів.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. (ст.14 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Ст. 230 ГК України передбачені штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаросупровідних документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прийняте судом рішення про стягнення боргу не припиняє зобов'язання, а неможливість виконання боржником грошового зобов'язання не звільняє останнього від відповідальності ( частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 07 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (надалі - позивач) та Департаментом охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації (надалі - відповідач) укладений Договір № 7 про закупівлю товарів за державні кошти. Під час розгляду справи № 914/1663/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД» до Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 4 237 828,00 грн., 3% річних у розмірі 497 813,79 грн. та судового збору у розмірі 71 034,64 грн., встановлено, що факт неналежного виконання Департаментом охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації умов вищенаведеного Договору також підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області по справі № 914/1429/14 від 03.06.2014 року, відповідно до якого присуджено стягнути з Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації (79005, м. Львів, вул. Конопницької, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (03680, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 40, корпус 5, офіс 716; ) 6 250 500,00 грн. заборгованості за Договором про закупівлю товарів за державні кошти № 7 від 07.12.2012 року, 425 034,00 грн. інфляційних нарахувань, 266630,92 грн. 3 % річних та 70718,02 грн. судового збору. Дане судове рішення не оскаржувалось, та набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак, водночас слід мати на увазі, що у разі коли, судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.

Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни способу та порядку виконання судового рішення інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання припиняється:

1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання;

2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК);

3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ст. 601 ЦК);

4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК);

5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК);

6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК);

7) неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК);

8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1ст. 608 ЦК);

9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК);

10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ст. 609 ЦК).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція підтверджена судовою практикою Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі N 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі N 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі N 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі N 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі N 3-142гс11).

Крім того, як зазначено в п. 3.1. та п. 3.2. постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування та 3 % річних на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, не можуть вважатись як заходи відповідальності боржника, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд звертає увагу, що станом на 31.07.2017 року, відповідач не погасив суму основного боргу, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД» в частині стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 4 237 828,00 грн., є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, 25.10.2017 року вх. № 36210/17 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог. У заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача 4237828 грн. втрат від інфляції, 483169,40 грн. 3% річних., визначивши загальну суму позову 4720992,40 грн., тому суд розглядає спір в межах уточнених позовних вимог.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем неправильно здійснено розрахунок суми 3% річних.

Здійснивши перерахунок, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3% річних в сумі 482657,07 грн. згідно нижчеподаного розрахунку.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
625050004.06.2014 - 29.11.20155443 %279474.41
625050001.03.2016 - 02.03.201623 %1024.67
625050003.07.2016 - 31.07.20173943 %202157.99
Таким чином, загальна сума процентів складає 482657,07 грн.

Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на основі вище наведеного, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4237828,00 грн. інфляційних витрат, заявлених у позовній заяві та 3% річних в сумі 482657,07 грн., відповідно до перерахунку, наведеного вище.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження частини своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД» (м. Київ) до Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації (м. Львів) в частині стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 4 237 828 грн., 3% річних у розмірі 482657,07 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат на загальну суму 71034,64 грн., позивач подав платіжне доручення № 76 від 21.07.2017 року про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Уточнені позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Департаменту охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації (м. Львів) (79005, м. Львів, вул. Конопницької, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛАТАНМЕД» (м. Київ) (03187, м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 40, корп. 5, оф. 716, ) суму інфляційних втрат у розмірі 4 237 828 (чотири мільйона двісті тридцять сім тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 482 657 (чотириста вісімдесят дві шістсот пятдесят сім) грн. 07 коп. та 70 811 (сімдесят тисяч вісімсот одинадцять) грн. 15 коп. судового збору.

3. В решті частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено 30.10.2017 року.