УХВАЛА

06 листопада 2017 року Справа №913/810/17

Провадження №14/913/810/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії ПАТ «Укртелеком», м. Харків

до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації, м. Сватово Луганської області

про стягнення 118100 грн. 66 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Лісовицький Є.А.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №743 від 12.12.2016;

від відповідача: представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Харківської філії ПАТ «Укртелеком» (далі позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації (далі відповідач) заборгованість у сумі 118100 грн. 66 коп., в тому числі:

- 104974 грн. 71 коп. заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання послуг звязку пільговим категоріям населення згідно вимог чинного законодавства;

- 10878 грн. 80 коп. інфляційні втрати;

- 2247 грн. 15 коп. 3% річних.

Ухвалою від 11.10.2017 Господарським судом Луганської області порушено провадження у справі №913/810/17. Розгляд справи призначено на 06.11.2017 о 10 год. 10 хв.

У судове засідання 06.11.2017 прибув представник позивача.

Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, проте надіслав відзив на позовну заяву №03-09/3405 від 24.10.2017, яким проти позову заперечує з огляду на наступне. Відповідач, зазначив, що позивач не застосовував заходів досудового врегулювання господарського спору, не звертався до відповідача з претензією, та не надав суду документи, що підтверджують вжиття заходів досудового врегулювання господарського спору, що суперечить ч.1 ст. 5, ч. 2 ст. 6 та п.1 ч.1 ст. 57 ГПК України.

Відповідач також зазначив, що йому не відомий зміст позовної заяви, оскільки вона йому не надсилалась.

Крім того, відповідач вважає, що ніяких юридичних дій (договору, угоди тощо), які б були підставою для виникнення у відповідача господарського зобовязання перед позивачем не було.

Відповідач також зазначив, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», субвенція на надання пільг окремим категоріям громадян з оплати послуг звязку не передбачалася; згідно п. 8 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VІ, бюджетне призначення - це повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування; згідно п. 6 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України 1996 року, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; згідно п. 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України ґрунтується на таких принципах: принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, таким чином, відповідач, як орган державної влади, не міг фінансувати пільги окремим категоріям громадян, оплата яких не передбачалася Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

Суд відзив відповідача розглянув, прийняв до уваги та долучив до матеріалів справи разом з доданими до нього документами.

Від позивача на адресу суду надійшли пояснення на відзив відповідача №26-15/794 від 31.10.2017, в яких зазначено наступне.

Щодо застосування заходів досудового врегулювання спору позивач зазначив, що досудовий порядок вирішення спорів між суб'єктами господарювання може застосовуватись за бажанням суб'єктів господарювання та є правом господарюючих суб'єктів, а не їх обов'язком. Звернення позивача до суду без попереднього предявлення відповідачу письмової претензії є законним та не перешкоджає вирішенню спору судом.

Позивач також зазначив, що копія позовної заяви і доданих до неї документів була надіслана відповідачу цінним листом з описом вкладення (докази направлення є в матеріалах справи), а отже наразі відповідач обізнаний зі змістом позовних вимог позивача.

Щодо відсутності підстав для виникнення у відповідача зобовязання щодо відшкодування витрат позивача на надання послуг на пільгових умовах позивач зазначив, що соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено Законами України, в яких закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії.

З огляду на це обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання, а отже відповідач зобовязаний компенсувати витрати позивача на надання послуг на пільгових умовах, не залежно від наявності чи відсутності відповідного договору

Статтею 181 Господарського кодексу України передбачено, що проект договору може бути запропонований будь-якою стороною.

Отже, якщо відповідач вважав за необхідне додатково врегулювати правовідносини з позивачем відносно проведення компенсації за надані на пільгових умовах послуги, то він мав право ініціювати укладення такого договору.

Порядок взаємодії надавачів послуг з органами соціального захисту у спірних правовідносинах визначений Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету та не потребує додаткового врегулювання шляхом укладення договору.

Щодо відсутності субвенцій з Державного бюджету України на надання пільг з оплати послуг звязку позивач зазначив, що п.п. 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на підставі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації», телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законами України.

Вказані норми законів та інші нормативні акти закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її державних органів відшкодувати такі пільги.

Згідно з Типовим переліком бюджетних програм та результативних показників їх виконання для місцевих бюджетів у галузі «Соціальний захист та соціальне забезпечення», затвердженим наказом Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України від 27 вересня 2010 року №1097/290 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за №949/18244, за рахунок місцевого бюджету фінансується надання пільг з оплати послуг зв'язку та інших передбачених законодавством пільг за КТКВК 090203, 090206, 090209, 090214, 170102, 170203, 170302, 170602.

Частиною 3 статті 142 Конституції України встановлено, що витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

Механізм реалізації визначених законодавством України соціальних гарантій, зокрема отримання пільг з оплати послуг звязку, визначається Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (далі - Положення № 117).

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі - Постанова № 256).

Обовязковість проведення розрахунків з позивачем на відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян підтверджується також наступним.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово - комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Аналогічні положення закріплені в абзаці третьому п. 2.10 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 №309 (далі - Порядок).

Порядком визначено, що бюджетні зобов'язання та бюджетні фінансові зобовязання розпорядників бюджетних коштів обліковуються органами Казначейства в бухгалтерському обліку виконання бюджетів та відображаються у звітності про виконання бюджетів. Обсяг бюджетних зобовязань, узятих установою протягом бюджетного періоду, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобовязаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетними зобовязаннями в поточному році.

Згідно положень п.12 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, погашення кредиторської заборгованості за державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на початок року, провадиться першочергово.

Передбачена законодавством норма щодо необхідності виконання бюджетних зобовязань минулих років, є гарантією додержання прав підприємств, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Відсутність у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 положень про субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема, відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, не відмінює пільги встановлені законодавчими актами.

Позивач також зазначає, що він не є учасником бюджетних відносин в розумінні статті 19 Бюджетного кодексу України. Законодавством не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

На думку позивача, його право на отримання відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатків на ці потреби не було передбачено.

Також позивач зазначив, що звернувся до Міністерства фінансів України за розясненнями стосовно відшкодування витрат за надання пільг з оплати послуг звязку. Листом від 31.08.2016 №31-09010-16-16/24984 Міністерство фінансів України повідомило, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» таку субвенцію не передбачено, отже, надання вказаних пільг може бути здійснено місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів.

Крім того, на момент вирішення господарського спору (з 01.01.2017) були внесені зміни до Бюджетного кодексу України. Приписами п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг звязку.

Отже, норми матеріального права, на момент виникнення спірних правовідносин, не ставили фінансування відповідних пільг за послуги звязку виключно наявністю субвенції з державного бюджету, а передбачають можливість їх фінансування за рахунок місцевих бюджетів та міжбюджетних трансфертів.

За рішенням господарського суду, навіть при відсутності у відповідача на казначейських рахунках відповідних коштів, може бути виконано окремо за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що визначаються при прийнятті Закону України про Бюджет на відповідний рік.

Пунктом 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Позивач належним чином виконував свої зобовязання та щомісячно надавав відповідачу розрахунки за формою « 2-пільга» на електронних та паперових носіях.

При цьому жодних претензій щодо не отримання розрахунків, або отримання їх з порушенням встановлених строків, або щодо їх змісту відповідач не висловлював, що свідчить про належне виконання позивачем зобовязань у спірних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобовязання припиняється:

Відповідач вважає, що жодна з цих норм не є підставою для припинення зобовязань відповідача у спірних правовідносинах та не звільняє його від обовязку провести повний розрахунок з позивачем.

Суд пояснення позивача розглянув, прийняв до уваги та долучив до матеріалів справи.

Від відповідача також надійшла заява №26-15/760 від 23.10.2017, якою він просить суд долучити до матеріалів справи витребувані судом документи, зокрема, копію акту звіряння розрахунків, докази направлення відповідачу акту звіряння та копія Положення про Харківську філію ПАТ «Укртелеком».

Заяву позивача разом з доданими до неї документами судом розглянута та долучена до матеріалів справи.

У звязку з необхідністю витребувати додаткові документи, вирішити спір по суті у даному судовому засіданні не вбачається можливим, тому розгляд справи слід відкласти.

Керуючись ст. ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Розгляд справи відкласти на 20.11.2017 об 11 год. 35 хв.

2. Судове засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Луганської області за адресою: м. Харків, проспект Науки, 5, зал судових засідань №205.

3. Зобовязати позивача надати:

- оригінали документів, які додані до позову в копіях - для огляду в засіданні;

- копії документів, що підтверджують право пільг споживачів з оплати телекомунікаційних послуг щодо стягнення заборгованості з відшкодування яких заявлені позовні вимоги;

- відомості про сплату боргу відповідачем після звернення з цим позовом до суду (якщо таке мало місце).

4. Зобовязати відповідача надати:

- прийняти участь у звіренні розрахунків з позивачем, у разі незгоди з ціною позову надати контррозрахунок;

- докази погашення заборгованості (якщо таке має місце, оригінали відповідних платіжних документів - для огляду у судовому засіданні, належним чином засвідчені копії до матеріалів справи).

Звертаємо увагу учасників судового процесу, що всі копії документів, що додаються до матеріалів справи та довіреності представників сторін повинні бути належним чином засвідчені відповідно до вимог п. 2 ст. 36 ГПК України. Крім того, п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) передбачено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії; засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Представники сторін повинні мати паспорт, довіреність (оригінал для огляду, копію для залучення в матеріали справи), а в необхідних випадках документ, що посвідчує службове становище.

Явка у судове засідання повноважних та компетентних представників учасників процесу на їх розсуд.

Не зявлення повноважних та компетентних представників учасників процесу у судове засідання господарського суду Луганської області не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суддя Є.А. Лісовицький