Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

"30" жовтня 2017 р. Справа № 927/914/17

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма ТехНова,

АДРЕСА_1, 04071

В особі Комунального енергогенеруючого підрозділу Чернігівська теплоелектроцентраль Товариства з обмеженою відповідальністю фірми ТехНова,

вул. Ушинського, 23, м. Чернігів, 14014

Відповідач: Публічне акціонерне товариство Чернігівбуд,

вул. Івана Мазепи, буд. 76-А, м. Чернігів

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 175295,85 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 15 від 21.02.2017,представник

від відповідача: не зявився

В судовому засіданні 30.10.2017 р. на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою ТехНова, в особі Комунального енергогенеруючого підрозділу Чернігівська теплоелектроцентраль Товариства з обмеженою відповідальністю фірми ТехНова , подано позов до Публічного акціонерного товариства Чернігівбуд про стягнення заборгованості в сумі 175295,85 грн., з якої сума основного боргу за спожиту теплову енергію за період грудень 2016 року по 07 лютого 2017 року складає 145515,23 грн., пені в сумі 18834,75 грн. за період з 17.01.2017 по 31.08.2017, три відсотки річних в сумі 2383,31 грн. за той же період та інфляційних втрат в сумі 8562,56 грн. за період з лютого 2017 року по липень 2017 року. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 421 від 15.04.2002 з урахуванням додатків та додаткових угод до нього.

Позивач у судовому засіданні 30.10.2017 позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, проти позовних вимог не заперечив, у судові засідання 19.10.2017 та 30.10.2017 не зявився, уповноваженого представника не направив, будь яких заяв чи клопотань на адресу суду не надіслав.

Ухвали суду про порушення провадження по справі від 04.10.2017 та про відкладення розгляду справи від 19.10.2017 були направлені за адресою державної реєстрації відповідача (а.с.84-93, 74-76), а саме вул. І. Мазепи, 76 А, м. Чернігів, 14000, - повернуті відділенням поштового звязку на адресу Господарського суду Чернігівської області без вручення адресату з відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.72-73, 102-103).

Виходячи зі змісту ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України (пунктом 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач був двічі належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, однак своїми процесуальними правами не скористався.

Зважаючи на те, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, неявка представника відповідача у судові засідання та не подання ним відзиву на позов не є перешкодами для розгляду справи за наявними доказами у порядку ст. 75 Господарського кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши повноважного представника позивача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

15 квітня 2002 року між Комунальним енергогенеруючим підрозділом Чернігівська теплоелектроцентраль Товариства з обмеженою відповідальністю фірми ТехНова (надалі позивач, постачальник) та Соціально культурним підприємством «Культура і спорт» Публічного акціонерного товариства «Чернігівбуд» (надалі відповідач, споживач) укладено договір № 421 на постачання теплової енергії в гарячій воді (з урахуванням редакції додаткової угоди від 17.10.2012) (а.с.7-10, 16).

За умовами договору від 15.04.2002 за № 421, позивач бере на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах для обєктів, вказаних у додатку № 1 до цього договору, а відповідач зобовязується сплачувати кошти за одержану теплову енергію на розрахунковий рахунок позивача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, на умовах та порядку постачання і сплати, передбачених договором (п. 1.1 договору).

Згідно пункту 2.1 договору теплова енергія постачається відповідачу для обєктів та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гаряче водопостачання протягом року, технологічні потреби.

Додатком № 1 від 10.03.2014 до договору від 15.04.2002 за № 421Обсяги постачання теплової енергії (а.с.14) встановлено, що теплова енергія в гарячій воді постачається відповідачу по обєкту приміщення культурно побутового призначення, за адресою вул. Князя Чорного, 4, опалювальною площею 5494,6кв.м., тепловтрати 0,34 Гкал/год.

Відповідно до п. 5.1 договору № 421, в редакції додаткової угоди від 01.10.2013, сторони погодили, що облік спожитої відповідачем теплової енергії здійснюється із теплоносієм постачальника - теплолічильником; із гарячою водою та господарсько побутові потреби - лічильником гарячої води.

Пунктом 5.3 договору № 421 встановлено, що при установлені приладів обліку не на межі балансового розподілу тепломереж споживач сплачує щомісячні втрати тепла, нарахованих по діючим Методикам постачальника на ділянці теплової мережі від мережі розподілу до місця встановлення приладів. Межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в додатку № 2 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку (п. 5.6 договору).

Додатком № 2 від 10.03.2014 до договору від 15.04.2002 за № 421 сторони встановили межу балансової та експлуатаційної відповідальності та провели розрахунок теплових втрат, розмір яких склав 0,34 Гкал на місяць (а.с.15).

У відповідності до п. 6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається відповідачем, здійснюються виключно у грошовій формі на розрахунковий рахунок позивача по тарифах, які затверджені рішеннями облдержадміністрації, міської ради, і які можуть змінюватись згідно з законами Верховної Ради і постановами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 6.2.1 договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію здійснюються у розмірі: на опалення протягом опалювального періоду по тарифу за 1 Гкал при наявності приладів обліку теплової енергії, згідно їх показань.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді за період з 30 листопада 2016 року по 28 лютого 2017 року в обсязі 116,134 Гкал, визначеному на підставі спільно знятих сторонами показань по теплолічильнику (а.с.51-54), загальна вартість якої склала 232401,41 грн.

Позивачем на вказану суму у спірному періоді були виставлені відповідачу рахунки фактури до оплати за № 0421 від 31.12.2016 на суму 55365,30 грн. за обсяг 32,256 Гкал, № 0421 від 31.01.2017 на суму 95172,11 грн. за обсяг 45,36 Гкал, № 0421 від 28.02.2017 на суму 81864,00 грн. за обсяг 38,518 Гкал(а.с. 21-22).

Листом від 15.02.2017 за вих. № 7, що отриманий позивачем 20.02.2017 за вхід. № 467, відповідач повідомив позивача про те, що з 08 лютого 2017 року змінився власник приміщення, що обслуговується позивачем за договором від 15.04.2002 за № 421 (а.с.94).

Пунктом 10.2 договору від 15.04.2002 за № 421 сторони встановили, що договір припиняє свою дію у разі зміни власника після укладення договору з новим власником.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був проведений перерахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії за лютий місяць та виключено з розрахунку період з 08.02.2017 по 28.02.2017 (а.с.22-25, 55-56, 78-79). Згідно довідки позивача від 18.10.2017 за № 1, перерахунок за опалення за лютий місяць 2017 року був зроблений у наступному місяці, у звязку з переукладенням нового договору на дане приміщення з ТОВ «КОМПЛЕКС МИР» від 10.03.2017 за № 1911, умови якого застосовуються між сторонами з 08.02.2017 року (а.с.78).

Враховуючи проведений позивачем перерахунок, вартість теплової енергії спожитої відповідачем у період з 01.02.2017 по 07.02.2017 склала 20343,12 грн., виходячи з обсягу 9,629 Гкал, замість 81864,00 грн., виходячи з обсягу 38,518 Гкал.

Як наслідок, позивачем, у період з березня 2017 року по липень 2017 року, були виставлені відповідачу корегуючи рахунки-фактури на відємні суми, а саме: № 0421 від 31.03.2017 на суму «- 58569,79 грн.», № 0421 від 15.04.2002 на суму «-2880,43 грн.», № 0421 від 21.06.2017 на суму «-70,68 грн.», № 0421 від 31.07.2017 на суму 0,22 грн. та № 0421 від 31.08.2017 на суму «-0,20 грн.» (а.с.22-26).

Відповідно до п. 6.5. договору, розрахунки відповідача з позивачем за відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води, виконуються згідно з рахунками позивача щомісячно, у відповідності з показаннями приладів обліку. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Вартість послуг за опалення за період з 30.11.2016 по 07.02.2017 визначена позивачем згідно показань приладу обліку теплової енергії спільно знятих сторонами та тарифами, діючими у спірному періоді, затверджених постановами НКРЕКП від 29.09.2016 за № 1757, від 02.12.2016 за № 2126, від 01.02.2017 за № 151 (а.с.41-49, 51-54).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши проведений позивачем розрахунок вартості теплової енергії спожитої відповідачем у період з 30.11.2016 по 07.02.2017 (а.с.17, 55-56, 78-79, 80-83), заслухавши повноважного представника позивача, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно визначена вартість спожитої теплової енергії у спірному періоді.

Відповідно до п. 3.2.22. договору, відповідач зобовязується щомісячно здійснювати розрахунки за всю спожиту теплову енергію згідно з тарифами п. 6.1 цього договору на розрахунковий рахунок після отримання рахунку на оплату. У випадку неотримання рахунку до 15 числа наступного місяця відповідач зобовязаний повідомити про це позивача.

Згідно п. 6.9 договору, у випадку несплати відповідачем рахунку до 15 числа наступного місяця, нараховується пеня у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Рахунки-фактури за теплову енергію були направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень та фіскальних чеків, належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.34-40).

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач частково розрахувався за поставлену теплову енергію на загальну суму 25365,30 грн., про що свідчать матеріали справи (а.с.65).

На момент винесення рішення відповідач наявну заборгованість в сумі 145515,23 грн. (170880,53 грн. 25365,30 грн.) не погасив, доказів сплати до суду не надав.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 6.9 договору встановлено нарахування пені у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення у випадку несплати відповідачем рахунку до 15 числа наступного місяця.

Згідно п. 7.2.3. договору, відповідач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Керуючись приписами пунктів 6.9 та 7.2.3 договору від 15.04.2002 за № 0421, позивачем нараховано в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та заявлено до стягнення з відповідача 18834,75 грн. пені за період з 17.01.2017 по 31.08.2017.

Судом встановлено, що договір від 15.04.2002 за № 421 припинив свою дію станом на 08 лютого 2017 року у відповідності до п. 10.2 договору , оскільки з 08 лютого 2017 року змінився власник приміщення, що опалюється за договором від 15.04.2002 за № 421. З новим власником позивачем укладено договір від 10.03.2017 за № 1911, що поширює свою дію на відносини між сторонами починаючи з 08 лютого 2017 року (а.с. 78).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення пені, в сумі 506,30 грн. , за період з 17.01.2017 по 07.02.2017, оскільки з 08 лютого 2017 року договір від 15.04.2002, умови якого є підставою для нарахування та стягнення неустойки (пені), припинив свою дію, а тому правових підстав для нарахування та стягнення неустойки (пені) на підставі п.6.9 та п.7.2.3 договору, після 08.02.2017 у позивача не має.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись приписами статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем за період з 17.01.2017 по 31.08.2017 нараховано та заявлено до стягнення відсотків річних в сумі 2383,31 грн. та інфляційних втрат за період з лютого 2017 року по липень 2017 року в сумі 8562,56 грн.

З огляду на те, що відповідачем допущено прострочку виконання взятих на себе зобовязань щодо оплати за послуги з постачання теплової енергії, суд, перевіривши розрахунок позивача (а.с. 19-20), приходить до висновку, що заявлені вимоги щодо стягнення відсотків річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 8562,56 грн. та 2383,31 грн. відповідно, за заявлені періоди.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покласти на обох сторін пропорційно обсягу задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Чернігівбуд (14014, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, буд. 76-А, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ТехНова" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 38/36, , р/р 0201 у ПАТ «Альфа Банк» в м. Києві, МФО 300346) 145515,23 грн. основного боргу, 506,30 грн. пені, 2383,31 грн. річних, 8562,56 грн. інфляційних втрат, 2354,41 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішення законної сили.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 30.10.2017.

Суддя І.Г. Мурашко