КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"30" жовтня 2017 р. Справа №910/9445/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Сотнікова С.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року

у справі № 910/9445/16 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Публічного акціонерного товариства „Українська страхова група „Гарант-Авто"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року порушено провадження у справі № 910/9445/16 про банкрутство ПАТ „Українська страхова група „Гарант-Авто". Визнано грошові вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до боржника у розмірі 1 437 211,84 грн. Введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду від 19.09.2016 року та припинити провадження у справі №910/9445/16 про банкрутство ПАТ „УСГ „Гарант-Авто".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу у справі № 910/9445/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Сотнікова С.В.

Розглянувши матеріали вказаної вище апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року має бути відмовлено з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За приписами ст. 129 Конституції України встановлені основні засади судочинства, до яких віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках учасник судового процесу має право оскаржити ухвалу суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Між тим, згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 4-1 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Згідно зі статтею 1 Закону про банкрутство учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство; сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Крім того, цією ж статтею Закону про банкрутство визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Статтею 23 Закону про банкрутство визначено порядок пред'явлення кредиторами вимог до боржника у справі про банкрутство, провадження у якій здійснюється за загальною процедурою. Так, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Положеннями ст. 23 та ст. 25 Закону про банкрутство на господарський суд покладено обов'язок щодо розгляду у попередньому засіданні суду заяв з вимогами конкурсних кредиторів та забезпечених кредиторів. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів, про що виносить ухвалу, в якій зазначаються відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги, а також розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

При цьому, виходячи з положень ч. 2 ст. 4-1, ст.ст. 22, 91 ГПК України та норм ст. 1 Закону про банкрутство, правовий статус особи, як такої, що має кредиторські вимоги до боржника у справі про банкрутство відрізняється, в залежності від стадії провадження у справі про банкрутство, від процесуального статусу цієї ж особи, як сторони або учасника провадження у справі про банкрутство, що має та користується відповідними процесуальними правами, визначеними, зокрема, нормами ст.ст. 22, 91, 106 ГПК України.

Судова колегія зауважує, що законодавством про банкрутство передбачено певну процедуру набуття кредиторами статусу учасника провадження у справі про банкрутство, яка формалізується ухвалою суду про визнання поданих вимог кредитора боржника, і дозволяє таким кредиторам оскаржувати прийняті у справі судові рішення.

Таким чином, відповідно до наведених норм Закону про банкрутство, у справі про банкрутство, що здійснюється за загальною процедурою, особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов'язки учасників провадження у справі про банкрутство, після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення. (Аналогічна правова позиція щодо права на оскарження прийнятих у справі процесуальних документів викладена у постановах Вищого господарського суду України від 06.04.2016 року у справі № 914/4284/15, від 07.03.2017 року у справі № 910/9131/16 та від 26.07.2017 року у справі № 925/960/16).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ „УСГ „Гарант-Авто".

Відповідне оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника оприлюднено на офіційному сайті Вищого господарського суду України 21.09.2016 року за № 35657.

Як вбачається з додатків до апеляційної скарги, скаржник звернувся до місцевого господарського суду із заявою з кредиторськими вимогами до боржника 22.06.2017 року, що підтверджується відповідним штампом господарського суду міста Києва про одержання відповідної заяви із зазначенням дати та вхідного номера.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, вбачається з матеріалів справи та підтверджується відомостями, які містяться в комп'ютерній програмі „Діловодство спеціалізованого суду", станом на дату звернення з апеляційною скаргою попереднє засідання у даній справі про банкрутство місцевим господарським судом проведено не було, грошові вимоги кредиторів, в тому числі і скаржника, не були предметом розгляду по суті господарським судом міста Києва з прийняттям відповідного процесуального документа про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), та відповідно реєстр вимог кредиторів у встановленому порядку не затверджено.

У даному випадку справа про банкрутство перебуває на проміжному етапі до проведення попереднього засідання, на якому відсутні інші, окрім боржника, ініціюючого кредитора та розпорядника майна учасники провадження у справі, так як інші кредитори можуть набути статусу учасника провадження у справі виключно у порядку, встановленому ст. 23 Закону про банкрутство. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду від 11.05.2016 року у справі № 927/84/16).

Відтак, оскільки на момент подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 19.09.2016 року в матеріалах справи відсутня ухвала місцевого господарського суду щодо розгляду вимог ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржник в даному випадку не набув статусу кредитора боржника, відтак не має права на апеляційне оскарження прийнятих у справі процесуальних документів.

У зв'язку з цим колегією суддів не приймаються доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо виникнення у апелянта права на оскарження даної ухвали суду першої інстанції саме з моменту подання заяви з грошовими вимогами до боржника.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 15 „Про судову практику в справах про банкрутство" юридичні та фізичні особи, акціонери, учасники господарських товариств, що не мають статусу сторони чи учасника у справі про банкрутство, не мають права на оскарження судових рішень у справі про банкрутство, а помилково порушене апеляційне і касаційне провадження підлягають припиненню в порядку, передбаченому статтею 80 ГПК на підставі статей 91 та 107 ГПК як такі, що не підлягають вирішенню в господарських судах.

Згідно із ч. 5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" якщо апеляційну скаргу подано особою, яка не має права її подавати, або на процесуальний документ, який не ухвалювався та відсутній у справі то відповідні обставини виключають перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом. У таких випадках останній повинен відмовити у прийнятті апеляційної скарги і винести з цього приводу відповідну ухвалу: щодо апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції - з посиланням на статті 97, 98 ГПК, а щодо апеляційних скарг на ухвали суду - на статті 91, 98 і 106 ГПК.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскільки скаржник не має статусу сторони у справі № 910/9445/16 про банкрутство ПАТ „УСГ „Гарант-Авто", то відповідно він не наділений процесуальний правом на оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року, а відтак у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року у справі № 910/9445/16 необхідно відмовити.

За таких обставин, керуючись статтями 86, 91, 106 ГПК України та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року у справі № 910/9445/16.

2. Матеріали справи № 910/9445/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

С.В. Сотніков