Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" листопада 2017 р. Справа № 906/791/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Фармінг" (смт. Варва Варвинського району Чернігівської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський бекон" (с. Малинівка Малинського району Житомирської області)

про стягнення 26793,89 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 26793,89 грн, з яких 23800,40 грн основної заборгованості, 1376,73 грн пені, 1218,76 грн 20% річних та 398,00 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № Д-2 СВ на умовах відстрочення платежу № 129-ВН від 25.12.2015 в частині оплати поставленого товару на загальну суму 23800,40 грн.

Ухвалою від 06.09.2017 господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

В судове засідання представники сторін не прибули, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, доказом чого є поштові повідомлення про вручення відправлення (а. с. 38, 39).

Відповідно до надісланого суду клопотання від 19.10.2017 вих. № 1910-1 позивач просить розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 41, 42).

Відповідач своїм правом за ст. 59 ГПК України не скористався, письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи повідомлення представника відповідача (ОСОБА_1, повноваження згідно з довіреності від 14.03.2017) про дату та час розгляду справи, а також те, що ухвала про порушення провадження у справі від 06.09.2017 була надіслана відповідачу (ТОВ "Малинський бекон") за належною адресою, однак повернута підприємством зв'язку з відміткою: "За закінченням встановленого строку зберігання", зважаючи, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, клопотань про відкладення розгляду справи та повідомлень суду щодо поважності причин відсутності представника відповідача в судовому засіданні до суду не надходило, при цьому надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача та позивача, повідомлених належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного 25.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фідленс Фармінг" (позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малинський бекон" (відповідач/покупець) договору поставки № Д-2 СВ на умовах відстрочення платежу № 129-ВН (далі договір, а. с. 9, 10), постачальник продає, а покупець купує на умовах даного договору товар в кількості, асортименті, цінах та умовах поставки ("ІНКОТЕРМС 2010"), що обумовлюються в додатках або специфікаціях або видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1 договору).

Ціни на товар наведені у видаткових накладних, специфікаціях та/або рахунках-фактурах та включають вартість доставки товару покупцю (п. 2.1 договору).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з видаткових накладних № ФФВ00006423 від 25.05.2017 та № ФФВ00006800 від 08.06.2017 (а. с. 11, 12) на виконання умов вищевказаного договору від 25.12.2015 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 42800,40 грн.

Як передбачено ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 2.3 договору сторони погодили, що оплата вартості товару (партії товару) проводиться покупцем відповідно до умов цього пункту договору, якщо інші умови оплати не будуть передбачені у специфікації до договору.

Частину вартості товару у розмірі 50% покупець оплачує не пізніше, ніж за 3 календарних дні до моменту відвантаження товару зі складу постачальника. Друга частина вартості товару в розмірі 50% оплачується покупцем на умовах відстрочення кінцевого розрахунку протягом 10 календарних днів з дня відвантаження товару зі складу постачальника (дата зазначена у видатковій накладній). Датою оплати є день зарахування коштів на рахунок постачальника в банківській установі.

У відповідності до п. 2.5 договору у випадку здійснення оплати покупцем за товар пізніше строку зазначеного в договорі більше ніж на двадцять календарних днів, товар вважається таким що проданий (поставлений) постачальником на умовах товарного кредиту.

Згідно з п. 2.6 договору у випадку прострочення розрахунку за товар поставлений на умовах відстрочення розрахунку, постачальник може притримати поставку наступної партії товару до моменту повного погашення заборгованості за попередню партію.

Суд встановив, що відповідач в порушення умов договору від 25.12.2015, а також положень ст.ст. 525,526 ЦК України та ст. 193 ГК України, свої зобовязання по оплаті отриманого товару виконав частково, сплативши на рахунок позивача 19000,00 грн (платіжні доручення від 13.06.2017,21.06.2017, 07.07.2017, 18.07.2017, 02.08.2017, а. с. 13 - 17).

Сплачені відповідачем платежі були зараховані позивачем в рахунок погашення боргу по видатковій накладній № ФФВ00006423 від 25.05.2017, що узгоджується з п. 2.3 договору, яким сторони погодили, що в разі відпуску наступної партії товару до розрахунку за попередню партію (партії), кожна наступна оплата зараховується в погашення самого раннього боргу незалежно від призначення платежу, вказаного покупцем в платіжному дорученні.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання станом на час розгляду справи в суді борг відповідача по розрахунку за переданий позивачу товар склав 23800,40 грн (42800,40 - 19000,00). При цьому, відбулося часткове погашення видаткової накладної № ФФВ00006423 від 25.05.2017, борг по якій склав 2400,20 грн, а видаткова накладна № ФФВ00006800 від 08.06.2017 залишилась непогашеною відповідачем у повному обсязі.

Оскільки відповідач позов за предметом та підставами пред'явлення не оспорив та наявність боргу не заперечив, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача 23800,40 грн заборгованості обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства та підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, тому в частині стягнення з відповідача суми основного боргу підлягають до задоволення судом у повному обсязі.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення нарахованої позивачем пені, господарський суд приймає до уваги, що згідно з п. 6.2 договору від 25.12.2015, у разі порушення покупцем строків оплати товару, він сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка існувала в період прострочення, з кожен день прострочення платежу. Неустойка нараховується по день остаточного проведення розрахунку покупцем.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за отриманий товар, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, а також перевіривши правильність їх нарахування за визначений позивачем період до розрахунку, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1376,73 грн, оскільки згідно з розрахунком суду, проведеним з урахуванням вимог ст. 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України та здійснених відповідачем оплат, розмір пені становить 1494,12 грн, однак стягнення пені у меншому розмірі, ніж визначено законом, є правом позивача.

Щодо обґрунтованості вимог позивача про нарахування і стягнення на свою користь з відповідача річних та інфляційних втрат, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За пунктом 6.2 договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем строків оплати товару, він сплачує на користь постачальника 20% річних за неправомірне користування грошовими коштами за весь час прострочення.

Перевіривши проведені позивачем нарахування 20% річних за визначений позивачем у позовній заяві період, господарський суд встановив, що при їх розрахунку позивачем було невірно визначено початок періоду нарахування заборгованості по видатковим накладним (05.06.2017 та 19.06.2017), а саме без врахування ч. 5 ст. 254 ЦК України, тоді як обов'язок розрахуватися за поставлений товар згідно з видаткової накладної № ФФВ00006423 від 25.05.2017 у відповідача існував по 05.06.2017 включно (25.05.2017+10 к.д.), а по видатковій накладній № ФФВ00006800 від 08.06.2017 - по 19.06.2017 включно (08.06.2017+10 к.д.)

Згідно з розрахунком суду, правомірно заявленою до стягнення з відповідача є сума 20% річних, обрахована:

- по видатковій накладній № ФФВ00006423 від 25.05.2017 за період з 06.06.2017 по 14.06.2017 на суму 21400,20 грн, з 15.06.2017 по 20.06.2017 на суму 16400,20 грн, з 21.06.2017 по 06.07.2017 на суму 11400,20 грн, з 07.07.2017 по 17.07.2017 на суму 6400,20 грн, з 18.07.2017 по 01.08.2017 на суму 3400,20 грн. з 02.08.2017 по визначену позивачем дату - 29.08.2017 на суму 2400,20 грн,

- по видатковій накладній № ФФВ00006800 від 08.06.2017 за період з 20.06.2017 по 29.08.2017 на суму 21400,20 грн.

Таким чином, розмір обґрунтовано заявленої суми 20% річних складає 1195,32 грн. Отже вимога позивача про стягнення з відповідача 23,44 грн 20 % річних є безпідставною.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних становить 189,20 грн, оскільки, при здійсненні їх нарахування, позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

Так, за зобов'язаннями червня 2017 року, які існували по видатковій накладній № ФФВ00006423 від 25.05.2017, інфляція має нараховуватися на суму боргу у розмірі 11400,20 грн, звідси інфляційні втрати складають 182,40 грн.

За зобов'язаннями липня 2017 року, які існували по видатковій накладній № ФФВ00006423 від 25.05.2017, інфляція має нараховуватися на суму боргу у розмірі 3400,20 грн, звідси інфляційні втрати складають 6,80 грн.

Інфляційні втрати за зобов'язаннями липня 2017 року, які існували по видатковій накладній № ФФВ00006800 від 08.06.2017, позивачем обраховано вірно.

З огляду на викладене, у стягненні з відповідача 166,00 грн інфляційних втрат суд відмовляє, оскільки їх заявлено позивачем до стягнення безпідставно.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач відзиву на позовну заяву та доказів сплати заборгованості у заявленому позивачем до стягнення розмірі не надав, товар не повернув, отже фактично обов'язок по оплаті поставленого йому товару визнав.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню частково на суму 26604,45 грн, з яких: 23800,40 грн основного боргу, 1376,73 грн пені, 1195,32 грн 20% річних, 232,00 грн інфляційних втрат. У стягненні з відповідача 23,44 грн 20 % річних та 166,00 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинський бекон" (11642, Житомирська обл., Малинський район, сільрада Малинівська, Комплекс будівель і споруд №4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фідленс Фармінг" (17600, Чернігівська обл., Варвинський район, селище міського типу Варва, вулиця Шевченка, будинок 82, кімната 5Б, ) - 23800,40 грн основного боргу, 1376,73 грн пені, 1195,32 грн 20% річних, 232,00 грн інфляційних втрат та 1588,69 грн судового збору.

Видати наказ.

3. Відмовити у стягненні 23,44 грн 20 % річних та 166,00 грн інфляційних втрат.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено:

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек. з повід.