ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" жовтня 2017 р. Справа № 922/4496/13

вх. № 240

Суддя господарського суду: Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання: Помпа К.І.

за участю представників сторін:

стягувача - ОСОБА_1, дов. №14-77 від 14.04.2017 року

боржника - ОСОБА_2, дов. № 007Др-48-1216 від 29.12.2016 року

ДВС - не з*явився

розглянувши скаргу (вхідний № 240 від 04 вересня 2017 року) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків

про cтягнення 43997,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 листопада 2013 року позов було задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 6844,09 грн. 3% річних, 34220,45 грн. пені та 1605,79 грн. судового збору; в стягненні 2933,32 грн. інфляційних витрат відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 лютого 2014 року апеляційну скаргу відповідача було задоволено; рішення Господарського суду Харківської області від 19 листопада 2013 року у справі № 922/4496/13 скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 34220,45 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 34220,45 грн.; в іншій частині рішення залишено без змін; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 860,25 грн.

12 лютого 2014 року по справі № 922/4496/13 було видано відповідні накази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 березня 2014 року заяву Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вихідний №03/619 від 06 березня 2014 року) було задоволенои частково; визнано наказ у справі №922/4496/13 від 12 лютого 2014 року на стягнення 6844,09 грн. 3% річних таким, що не підлягає виконанню; в іншій частині вимог відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду із скаргою (вхідний № 240 від 04 вересня 2017 року) на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій просить суд визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві стосовно незакінчення виконавчого провадження ВП № 44493146 у зв*язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з наказом господарського суду Харківської області від 12 лютого 2014 року по справі № 922/4496/13; зобов*язати державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44493146 у зв*язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з наказом господарського суду Харківської області від 12 лютого 2014 року по справі № 922/4496/13; визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення 08 серпня 2017 року в межах виконавчого провадження ВП № 44493146: постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 86,02 грн., постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 351,00 грн.; визнати недійсним постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08 серпня 2017 року, винесені в межах виконавчого провадження ВП № 44493146, про: стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 86,02 грн., стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 351,00 грн.

20 жовтня 2017 року через канцелярію господарського суду Харківської області від Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли додаткові документи, які суд долучає до матеріалів справи.

Представник стягувача у судовому засіданні та у наданому клопотанні просить суд долучити до матеріалів справи копію постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2017 року по справі № 826/10966/17.

Суд, задовольняє клопотання стягувача, долучає до матеріалів справи надану копію постанови та переходить до розгляду скарги по суті.

Представник стягувача у судовому засіданні підтримує скаргу на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та просить її задовольнити у повному обсязі.

Представник боржника у судовому засіданні розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві залишає на розсуд суду.

Представник Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з*явився, у наданому письмовому запереченні проти скарги заперечує, просить відмовити у її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вислухавши пояснення повноважних представників стягувача та боржника, судом встановлено наступне.

19 листопада 2013 року рішенням господарського суду Харківської області позов було задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 6844,09 грн. 3% річних, 34220,45 грн. пені та 1605,79 грн. судового збору; в стягненні 2933,32 грн. інфляційних витрат відмовлено.

04 лютого 2014 року постановою Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача було задоволено; рішення Господарського суду Харківської області від 19 листопада 2013 року у справі № 922/4496/13 скасовано в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 34220,45 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 34220,45 грн.; в іншій частині рішення залишено без змін; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 860,25 грн.

12 лютого 2014 року по справі № 922/4496/13 було видано відповідні накази.

На виконанні Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з 22 серпня 2014 року знаходиться виконавче провадження ВП № 44493146 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 12 лютого 2014 року по справі № 922/4496/13 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (стягувача) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (боржника) 860,25 грн. судового збору.

Вказане рішення суду було виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, за заявою боржника від 14 квітня 2017 року № 26-3490/1.2-17, у звязку з чим боржником до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було направлено поштою заяву від 24 квітня 2017 року № 14/5-445В про закінчення виконавчого провадження ВП № 44493146, оскільки рішення згідно з виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі.

Проте на момент звернення до суду із вказаною скаргою державним виконавцем постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження, у звязку з фактичним виконанням рішення суду, не винесено.

08 серпня 2017 року державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 86,02 грн. та витрат виконавчого провадження у розмір 351,00 грн.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувача, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Станом на 28 серпня 2017 року вказані постанови від 08 серпня 2017 року про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на адресу боржника не надходили. Як вбачається з матеріалів скарги, про їх винесення боржнику стало відомо з моменту надходження 15 серпня 2017 року на його адресу постанови від 09 серпня 2017 року про арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 38095514 в межах суми стягнення 7017828,98 грн., до складу якого згідно вказаної постанови входить виконавче провадження ВП № 44493146 на загальну суму стягнення 1297,27 грн. (860,25 грн. боргу за рішенням суду + 86,02 грн. виконавчого збору + 351,00 грн. витрат виконавчого провадження).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як зазначалось вище з 22 серпня 2014 року на виконанні Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче вадження ВП № 44493146 з виконання наказу господарського суду м. Києва і від 12 лютого 2014 року по справі №922/4496/13 про стягнення з боржника 860,25 грн. судового збору.

В силу статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом названої правової норми залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред*явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Отже, за правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони.

Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з того моменту, коли у наявності всі умови для зарахування.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи. Тобто, друга сторона має право оскаржити заявлену вимогу про зарахування у зв'язку з її недійсністю.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином чинне законодавство не містить заборон щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання судового рішення. Для вчинення цього правочину потрібна лише наявність умов, встановлених статтею 601 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція щодо того, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить заборони щодо можливості проведення зарахування зустрічних вимог на стадії виконання судового рішення, викладена в постановах Верховного Суду України у справі № 37/144-41/261 від 11 листопада 2008 року та у справі № 37/638 від 09 грудня 2008 року.

Оскільки зобовязання боржника за вказаним рішенням суду припинено (виконано) згідно з заявою боржника про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14 квітня 2017 року № 26-3490/1.2-17 14 березня 2017 року боржником до канцелярії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було подано заяву від 24 квітня 2017 року № 14/5-445В (вхідний №4416) про закінчення виконавчого провадження ВП № 44493146 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 2 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином матеріали скарги свідчать про те, що на даний час надані боржником докази фактичного виконання рішення суду у справі № 922/4496/13 державним виконавцем проігноровано, в порушення вимог частини 2 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження не винесено.

08 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій в межах вказаного виконавчого провадження.

Того ж дня (08 серпня 2017 року) державним виконавцем також виносяться постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 86,02 грн. та витрат виконавчого провадження у розмір 351,00 грн.

09 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 38095514 в межах суми стягнення 7017828,98 грн. до складу якого включено також виконавче провадженнґ ВП № 44493146 на загальну суму стягнення 1297,27 грн. (860,25 грн. боргу за рішенням суду + 86,02 грн. виконавчого збору + 351,00 грн. витрат виконавчого провадження).

Таким чином до складу вказаного зведеного виконавчого провадження включено зобов'язання боржника, яке вже фактично припинене (виконано), проте надані боржником належні докази його виконання державним виконавцем безпідставно проігноровано.

Крім цього, Закону України "Про виконавче провадження" надано визначення поняттям "виконавчий збір" та "витрати виконавчого провадження", встановлено підстави та порядок їх стягнення.

Згідно з частини 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ш спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" - звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучення (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Скаржник зазначає, що згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система) в межах виконавчого провадження ВП № 44493146 державним виконавцем станом на 18 серпня 2017 року були винесені: постанова про відкриття виконавчого провадження; постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження;

Таким чином, суд вважає, що оскільки жодних заходів примусового виконання рішення суду державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 44493146 не вчинялось, правові підстави для стягнення виконавчого збору у державного виконавця відсутні.

Частиною 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що - виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В свою чергу, частиною 2 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Крім цього, відповідно до частини 4 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься державним виконавцем на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження.

Згідно пункту 2 Розділу VI "Фінансування виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Мінюсту України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованим в Мінюсті України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Таким чином з системного аналізу вказаних норм Закону України "Про виконавче провадження" суд вбачає, що оскільки заходи примусового виконання рішення суду в межах виконавчого проваджеиня ВП № 44493146 державним виконавцем не вживались, зобовязання боржника припинено не шляхом примусового стягнення з нього коштів, правові підстави для стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми зазначеній у виконавчому документі, а також витрат виконавчого провадження, у державного виконавця відсутні.

Матеріали скарги свідчать про те, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 лютого 2014 року у справі 922/4496/13 зі скаржника на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" стягнуто 860,25 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до положеннями статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

При цьому, згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання може бути припинене зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, за правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги осторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи. Тобто, друга сторона має право оскаржити заявлену вимогу про зарахування у зв'язку з її недійсністю.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки зобовязання скаржника за рішенням суду у справі № 922/4496/13 в частині стягнення з нього 860,25 грн. припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі відповідної заяви скаржника від 14 квітня 2017 року № 26-3490/1.2-17, вказане рішення суду в цій частині ним виконано у повному обсязі.

Оскільки зобовязання скаржника за вказаним рішенням суду припинено (виконано) ним на адресу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було надіслано лист від 24 квітня 2017 року № 14/5-445В щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 44493146 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Так пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В свою чергу частина 2 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином на даний час надані скаржником докази фактичного виконання рішення суду у справі № 922/4496/13 державним виконавцем повністю проігноровано, в порушення вимог частини 2 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження ним безпідставно не винесено.

19 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів скаржника на рахунку в АБ "Укргазбанк" в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 38095514 на загальну суму 7017828,98 грн., до складу якого також включено 860,25 грн. згідно з наказом від 12 лютого 2014 року по справі №922/4496/13.

При цьому 28 серпня 2017 року державним виконавцем було направлено платіжну вимогу від 28 серпня 2017 року № ДВ/28 для списання вказаних коштів з рахунку скаржника.

Статтями 6, 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, в тому виконавчої, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими іами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.п. 3 і 8 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності та співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 статті Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, поряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими іми.

Згідно частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно частини 3 статті 12-2 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

За такими обставинами, суд вважає скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу (вхідний № 240 від 04 вересня 2017 року) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві стосовно незакінчення виконавчого провадження ВП № 44493146 у зв*язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з наказом господарського суду Харківської області від 12 лютого 2014 року по справі № 922/4496/13.

Зобов*язати державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44493146 у зв*язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з наказом господарського суду Харківської області від 12 лютого 2014 року по справі № 922/4496/13.

Визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення 08 серпня 2017 року в межах виконавчого провадження ВП № 44493146: постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 86,02 грн., постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 351,00 грн..

Визнати недійсним постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08 серпня 2017 року, винесені в межах виконавчого провадження ВП № 44493146, про: стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 86,02 грн., стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 351,00 грн.

Суддя Хотенець П.В.