ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа № 921/509/14-г/10

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2017 про відмову в задоволенні скарги на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області

у справі № 921/509/14-г/10

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, смт. Підволочиськ, Тернопільської області

до Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м.Тернопіль,

про cтягнення заборгованості в сумі 76 808,41 грн.,

представники сторін:

- від позивача - не з'явився;

- від відповідача - Юськевич Є.В.

- від ДВС - не з'явився

Права та обов'язки сторін, згідно ст. 20, 22 ГПК України, роз'яснено.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 81-1 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та позивач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.2 ст.102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня винесення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Згідно із ч.3 ст.69 ГПК України у виняткових випадках, за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 17.10.2017 строк розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.69 ГПК України було продовжено на 15 днів, розгляд апеляційної скарги відкладено на 02.11.2017.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2017 у справі №921/509/14-г/10 (суддя Руденко О.В.) в задоволенні скарги Дочірнього підприємства (далі - ДП) "Тернопільський облавтодор" №06-2/885 від 09.06.2017 на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в частині щодо визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни щодо винесення постанови від 31.05.2017 р. ВП №44684222 про стягнення виконавчого збору в розмірі неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 7767,26 грн. від 31.05.2017 р. ВП №44684222 по примусовому виконанні наказу Господарського суду Тернопільської області від 19.08.2014 р. у справі №921/509/14-г/10 відмовлено; в решті вимог скарги - провадження припинити.

Приймаючи зазначену ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки належні до сплати кошти надійшли на рахунок стягувача поза межами визначених законодавством строків для самостійного виконання рішення суду, здійснена ДП "Тернопільський облавтодор" сплата чи то повернення боргу не є самостійним виконанням рішення суду у розумінні законодавчих приписів, а перераховані кошти стягувачу вважаються стягнутими примусово та повернутими зі спливом строків для самостійного виконання рішення, що унормовано ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 р.

ДП "Тернопільський облавтодор" подано апеляційну скаргу №06-2/1421 від 20.09.2017, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2017 та прийняти нову ухвалу про задоволення скарги скаржника - відповідача про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечної І.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та в частині скасування постанови від 31.05.2017 ВП44684222 про стягнення виконавчого збору в сумі 7767,26 грн. з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від19.08.2014 у справі №921/509/14-г/10, посилаючись на те, що в цій частині ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що в мотивувальній частині постанови від 31.05.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору, державним виконавцем не зазначено ні суми, що фактично стягнута, ні суми, що була повернута за цим виконавчим документом при вчиненні виконавчих дій. Скаржник вважає, що жодних заходів з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області №921/509/14-г/10 виконавчою службою не проводилося, тобто фактичного стягнення суми боргу не було, наказ повернуто стягувану за його заявою про повернення виконавчого документа без виконання, а тому у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не виникло права на стягнення виконавчого збору. Крім цього, в усних поясненнях представник скаржника зіслався на те, що 05.10.2016 р. набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження", відповідно до п.7 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Оскільки, виконавче провадження з примусового виконання наказу суду розпочато до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 р., отже мають застосовуватись положення Закону, що діяв до набрання чинності цим Законом.

У відзиві на апеляційну скаргу Відділ примусового виконання рішень УДВС у Тернопільській області, зокрема, зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 44684222 від 15.09.2014 боржником оскаржена не була, тобто він був обізнаний з обов'язком сплати виконавчого збору в разі невиконання рішення суду у строк, наданий для самостійного виконання та погоджувався з цим; вважає, що державним виконавцем виконавчі дії проведено у відповідності до вимог закону, тому вимоги скаржника не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06 серпня 2014р. первісний позов задоволено та стягнено з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор "Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 46001 (м. Тернопіль, вул. О. Кульчицької, 8, ідентифікаційний код 31995099) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (47800, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 67532,16 грн. основного боргу; 4516,35 грн. інфляційні втрати; 4759,60 грн. три проценти річних від простроченої суми; 1827,00 грн. в повернення сплаченого судового збору; у зустрічному позові Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор "Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - відмовлено.

19.08.2014 року на примусове виконання даного судового рішення видано відповідний наказ.

15.09.2014 р. державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, відповідно до поданої 09.09.2014р. ФОП ОСОБА_2 заяви, винесено постанову ВП №44684222 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області № 921/509/14-г/10 від 19.08.2014 р., та надано боржнику семиденний строк для добровільного його виконання, тобто до 22.09.2014 р.

22.10.2014 р. державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, керуючись ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 44684222 до зведеного виконавчого провадження № 44129827.

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження №44129827 державним виконавцем неодноразово виносились постанови про арешт коштів боржника, зокрема: 11.07.2014, 29.07.2014, 12.09.2014, 03.11.2014, 02.03.2015, 26.10.2015, 18.11.2015, 09.03.2016, 04.04.2016, 18.05.2017, якими накладався арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках та належать ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Крім того, на адресу банківських установ неодноразово направлялися платіжні вимоги на списання коштів з рахунків боржника, а саме: №№68, 70, 76 від 23.02.2015 р., №140 від 02.04.2015 р., №№227, 229, 230, 233 від 03.07.2015 р., №№86, 109, 126, 129, 136 від 07.06.2016 р., №№184, 189, 191, 218, 251 від 07.12.2016 р., №50353187 від 15.05.2017 р., №№38, 55, 74, 83 від 18.05.2017 р. (копії зазначених постанов та платіжних вимог знаходяться в матеріалах справи).

У зв'язку з тим, що 25.05.2017 р. на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_2 б/н від 25.05.2017 р. про повне виконання рішення суду, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову ВП №44684222 про закінчення виконавчого провадження. Також, зазначеною постановою виведено в окремі виконавчі провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Таким чином, виконавче провадження закінчено, у зв'язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення суду, згідно з виконавчим документом, що має наслідком винесення постанови про стягнення виконавчого збору, згідно ч. 3. ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №44684222 від 31.05.2017р. ніким із сторін виконавчого провадження не оскаржувалась. Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 (надалі - Закон № 606-XIV), в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеного наказу суду, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до приписів ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р., що діяв на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016) встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для стягнення з боржника виконавчого збору є сам лише факт невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що враховуючи дату винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у даній справі та направлення такої постанови боржнику, останнім днем, передбаченого ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 р. та наданого державним виконавцем семиденного строку для самостійного виконання рішення суду у даній справі, є 22.09.2014 р., а отже з 23.09.2014 р. відповідне рішення підлягало примусовому виконанню.

Натомість, кошти від боржника на рахунки стягувача надійшли лише 22.09.2015 р. 09.11.2015 р., 23.08.2016 р. - 57672,61 грн., тобто з пропуском семиденного строку для самостійного виконання рішення суду. Крім цього, 30.09.2016 р. в процесі здійснення зведеного виконавчого провадження за розпорядженням № 36035661, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень, грошові кошти у сумі 267159,84 грн., що надійшли 22.06.2016 р. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 36035661, розподілено між стягувачами по зведеному виконавчому провадженні, в тому числі на користь ОСОБА_2 - 962,50 грн. в рахунок погашення боргу по рішенні Господарського суду Тернопільської області № 921/509/14-г/10 від 06.08.2014 р.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків, розпочинає примусове виконання рішення.

Пунктом 1 частини 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо останній подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу положень вищезазначених законодавчих приписів слідує, що одним із заходів примусу боржника виконати рішення суду чи іншого органу самостійно є виконавчий збір, який у разі зворотного стягується не абстраговано і не автоматично, а на підставі винесеної державним виконавцем постанови.

Щодо тверджень скаржника про необхідність застосування до даних правовідносин Закону України № 606-XIV від 21.04.1999, слід зазначити наступне:

Відповідно до п. 7 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, що набрав чинності 05.10.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, доводи скаржника про застосування до оскаржуваних дій та постанов положень Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 є безпідставними, адже під час розгляду поданої скарги підлягають застосуванню законодавчі приписи, які діяли станом на момент вчинення відповідних виконавчих дій.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи наведені в апеляційній скарзі, оскільки скаржником не спростовано висновків, покладених в основу оскаржуваної ухвали, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З врахуванням викладеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що ухвала суду прийнята із дотриманням норм матеріального та процесуального права та, у відповідності до обставин справи, а тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст.49 Закону України "Про судовий збір" покладається на скаржника.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2017 у справі №921/509/14-г/10 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справа скеровується до Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

Суддя Н.А. Галушко

Суддя Л.С. Данко