донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.11.2017 справа №905/2653/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1В ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: від ГУ ДКСУ в Донецькій області:не прибув ОСОБА_5 - довіреність не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, м. Маріуполь Донецької області
на ухвалу господарського суду Донецької області
від11.09.2017
у справі№ 905/2653/16 (суддя Бойко І.А.)
за позовом до Приватного підприємства «Олнайт», м. Маріуполь Донецької області Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь Донецької області
простягнення заборгованості у розмірі 455511,85 грн.
за скаргоюКомунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь Донецької області
на діїГоловного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, м. Маріуполь Донецької області

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.09.2017 року у справі №905/2653/16 скарга Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь Донецької області на дії Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, м. Маріуполь Донецької області з виконання наказу у справі №905/2653/16 задоволена. Визнано незаконними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, м. Маріуполь Донецької області щодо прийняття на виконання наказу господарського суду Донецької області у справі №905/2653/16.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 11.09.2017р. у справі №905/2653/16 та відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Апелянт вважає, що зазначена ухвала підлягає скасуванню, оскільки його не було завчасно повідомлено про час та місце судового розгляду скарги.

Наполягає на правомірності дій Головного управління щодо прийняття на виконання наказу господарського суду Донецької області по справі №905/2653/16 згідно механізму, визначеного Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, що також підтверджується листом Державної казначейської служби України від 20.07.2017р. №5-08/4694-12065.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2017 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Марченко О.А., Склярук О.І.

Відповідач в судовому засіданні 06.11.2017р. надав відзив на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу господарського суду Донецької області залишити без змін.

Позивач та представник Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області у судове засідання 06.11.2017р. не прибули, причини неявки не повідомили.

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Донецької області від 09.11.2016р. по справі №905/2653/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Олнайт» до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення 3% річних у розмірі 67677,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 487317,73 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. у справі №905/2653/16 рішення господарського суду Донецької області від 09.11.2016р. скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства «Олнайт» до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення 3% річних у розмірі 67 677,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 487 317,73 грн. задоволені.

На підставі вищезазначеного, 23.03.2017р. господарським судом Донецької області у справі 905/2653/16 були видані відповідні накази на примусове виконання постанови.

Докази звернення стягувача з метою примусового виконання наказу до виконавчої служби та доказів направлення на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області в матеріалах справи не містяться.

При цьому, стягувач звернувся за примусовим виконанням судового рішення до Державної казначейської служби. Прийняття до виконання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Донецькій області вищезазначеного наказу по справі №905/2653/16 підтверджується запитом останнього від 20.04.2017р. №07.3-15/1164 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», відповідно до якого Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області повідомило про необхідність визначення коду програмної класифікації видатків та економічної класифікації видатків бюджету та рахунку, з якого треба здійснити безспірне списання коштів, та зупинення всіх платежів за платіжними дорученнями боржника відповідно до п. 28 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03.08.2011 року № 845.

Листами від 15.05.2017р. №08/вх..4-320-17 та від 24.05.2017р. № 08/585 боржник двічі повідомив Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про безпідставність прийнятого на виконання наказу.

В подальшому, боржником 12.06.2017р. № 08/668 на адресу Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області була надіслана скарга.

За результатами розгляду вищезазначеної скарги Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області листом від 20.07.2017р. №5-08/4694-12065 повідомило Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» про те, що посадовими особами Казначейства вжито заходів, спрямованих на виконання наказів суду в межах наданих повноважень.

Не погоджуючись з діями Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області 21.08.2017р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга №03/02/959 від 16.08.2017р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», відповідно до якої скаржник просить визнати незаконними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про прийняття на виконання наказу господарського суду Донецької області по справі №905/2653/16.

Місцевий господарський суд розглянувши матеріали справи дійшов висновку, що скарга Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь Донецької області на дії Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, м.Маріуполь Донецької області з виконання наказу у справі №905/2653/16 підлягає задоволенню, оскільки Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» не обслуговується в Державному казначействі, а відкриває виключно цільові рахунки на виконання відповідних затверджених бюджетних програм або відповідно до нормативно-правових актів.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частиною 3 статтею 129 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що оскарження дій чи бездіяльності органів Казначейства прямо не передбачено Господарським процесуальним кодексом України. В той же час, норми Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» повязують виконання судового рішення не лише органом державної виконавчої служби, а й органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, з огляду на той факт, що виконання судового рішення є останньою стадією судового процесу, незалежно від того, який орган здійснює його виконання, до спірних правовідносин підлягає застосуванню аналогія права, що зумовлює можливість оскарження в господарському суді в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, дій органу державної казначейської служби, як органу, який відповідно до законодавства України повинен здійснювати виконання рішення суду в цій справі.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України в постановах від 30.06.2016р. по справі №916/376/15-г, від 08.04.2015р. по справі №42/87-09, від 15.10.2014р. по справі №916/885/13.

Орган Державної казначейської служби при виконанні рішення суду діє в межах Закону України «Про виконавче провадження» з особливостями, визначеними Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» регулює порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів, державних підприємств, установ та організацій.

Окрім цього, порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03.08.2011 року № 845 (далі Порядок).

Вищевказаний Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судовими органами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Як вже зазначалось вище, наказами господарського суду Донецької області у справі №905/2653/16 стягнуто з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь Приватного підприємства «Олнайт» 3% річних у розмірі 67677,07 грн., інфляційних витрат у розмірі 487317,73 грн., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8324,92 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9157,41 грн.

В матеріалах справи містяться документи, які свідчать про прийняття Головним управлінням Державної казначейської служби України в Донецькій області до виконання наказів господарського суду Донецької області №905/2653/16 від 23.03.2017р.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду. Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Також, частиною 2 статті 4 цього Закону передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

При цьому, як зазначено вище, стягувач не надав доказів звернення до Державної виконавчої служби та, як наслідок, доказів вчинення державним виконавцем всіх необхідних заходів, направлених на примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 12 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно Статуту Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» від 2007р., затвердженого Розпорядженням голови Донецької обласної ради від 28.08.2007р. №98р, останнє є комунальним комерційним підприємством, яке створене з метою отримання прибутку.

За таких обставин, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» не є бюджетною установою, державним підприємством або юридичною особою, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Крім того, п. 8 ст. 7 Бюджетного Кодексу України передбачено, що принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Згідно з ст. 1 ст. 23 Бюджетного Кодексу будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» не обслуговується в Державному казначействі, а відкриває виключно цільові рахунки на виконання відповідних затверджених бюджетних програм або відповідно до нормативно-правових актів (для отримання різниці в тарифах, пільг та субсидій та ін.).

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги зазначеного Порядку не можуть бути застосовані до зазначених спірних відносин, оскільки боржник не є бюджетною установою, а його цільові рахунки відкриті виключно на виконання відповідних затверджених бюджетних програм або відповідно до нормативно-правових актів (для отримання різниці в тарифах, пільг та субсидій та ін.).

Щодо доводу апелянта щодо неповідомлення його про час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.9.1 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач повідомлений належним чином, про час та місце розгляду справи, про що свідчить відбиток штампу канцелярії господарського суду Донецької області.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази отримання ухвал від 01.09.2017р., а саме: повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що ухвали позивачем отримано 02.09.2017р. та 05.09.2017р. (згідно поштового штемпеля). Також, у своїй апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області зазначає про те, що ним було отримано ухвалу про виправлення помилки.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області було обізнано, що справа №905/2653/16 розглядається господарським судом Донецької області, тому вважається повідомленим належним чином, про час та місце розгляду справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення скарги №03/02/959 від 16.08.2017р. Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про визнання незаконними дій Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про прийняття на виконання наказу господарського суду Донецької області по справі №905/2653/16.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Донецької області від 11.09.2017р. у справі №905/2653/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, м. Маріуполь Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.09.2017 року у справі №905/2653/16 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 11.09.2017 року у справі №905/2653/16 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Е.В. Сгара

Судді О.А. Марченко

ОСОБА_3