РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017Справа №910/11839/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/11839/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Розумний дім"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Делівері-Авто"

про стягнення 1 168 852,70 грн.

Представники сторін:

від позивача: Руденко В.О., довіреність № 22/02 від 22.02.2017р.

від відповідача: Заліський Д.Ю., довіреність № 251-17 від 20.06.2017р.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Розумний дім" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Делівері-Авто" (надалі - відповідач) про стягнення 1 168 852,70 грн. понесених позивачем збитків внаслідок трати вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2017р. порушено провадження у справі № 910/11839/17 та розгляд справи призначений на 31.08.2017р.

29.08.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до справи відзиву на позовну заяву, клопотання про застосування строку позовної давності та витребуваних судом доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2017р. розгляд справи відкладено на 14.09.2017р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

12.09.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заперечення на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2017р. суд, на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строк розгляду справи по суті та відклав розгляд справи на 05.10.2017р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів у справі.

03.10.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 05.10.2017р. було оголошено перерву до 26.10.2017р.

11.10.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано пояснення, а 24.10.2017р. - пояснення від представника відповідача.

Присутній у судовому засіданні 26.10.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив задовольнити клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2015р. між позивачем (за договором - Клієнт) та відповідачем (за договором - Експедитор) було укладено договір організації міжнародних транспортно-експедиційний послуг № 3.

Договір укладений сторонами з протоколом розбіжностей від 05.10.2015р.

Відповідно до п.2.1 договору, Клієнт доручає, а Експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок Клієнта організувати міжнародні транспортно-експедиційні послуги, відповідно до узгоджених сторонами Заявок, які заповнюються за формою, відповідно Додатку № 1 до даного Договору.

Відповідно до пп.2.1.1 договору, сторони домовились, що за даним договором Клієнт може страхувати всі вантажі через Експедитора за рахунок клієнта, що вказується в Заявці.

За умовами п.2.2 договору, узгоджена сторонами Заявка є невід'ємною частиною цього Договору. Погодження Заявки між сторонами відбувається попередньо шляхом надсилання один одному затвердженої сторонами копії за допомогою факсимільного зв'язку, електронної пошти, або при прямій її передачі представникові сторони, що мас юридичну силу оригіналу. По факту здійснення перевезення сторони надсилають належним чином оформлену та затверджену печаткою Заявку разом із іншими документами, які стосуються кожного окремого перевезення.

25.05.2015р. між Компанією «FIDE s.r.o.», що є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Чеської Республіки (за договором - виробник) та позивачем (за договором - покупець) укладений Договір про співробітництво та надання агентських послуг № 7/2015, відповідно до умов п.1.1 якого виробник зобов'язався продати, а покупець купити продукцію та програму продажу виробника (далі - товар). Список товару, які покупець може замовити у виробника зазначений в Додатку № 1 цього договору.

Ціна та кількість товару визначається згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) згідно цін прайс-листу, діючому у відповідному році (п.2.2 договору про співробітництво).

Так Компанією «FIDE s.r.o.» було надано позивачу інвойс №420038 від 25.11.2015 р. на оплату Товару на загальну вартість - 39 460,27 ЄВРО, який позивачем було оплачено в сумі 38464,94 євро, що підтверджується платіжним дорученням № 6308 від 23.11.2015р.

Як зазначає позивач, у відповідності до умов договору організації міжнародних транспортно-експедиційний послуг № 3 позивачем було замовлено у відповідача організацію перевезення вантажу вартістю 39 460,27 євро, що еквівалентно 1 006 565,90 грн.

При цьому, за твердженням позивача, право власності на вантаж, щодо якого позивачем було замовлено у відповідача організацію та здійснення перевезення, перейшло від вантажовідправника - компанії «FIDE s.r.o.» до позивача з дати завантаження вантажу в транспортний засіб перевізника - СПД ОСОБА_4 (НОМЕР_2), тобто з 25.11.2016 року, відповідно до умов укладеного між вантажовідправником та позивачем Контракту.

Факт завантаження вантажу перевізнику СПД ОСОБА_4 у транспортний засіб з державними номерами НОМЕР_2 підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 25.11.2015 року, згідно з якою завантаження відбулось за адресою місцезнаходження вантажовідправника «FIDE s.r.o.», назва товару - Lady Sanitary Pads - 4071 Cartons. 38 Pallets, загальною вагою брутто 9417 кг.

Крім того, як зазначає позивач, в митному органі України позивачем була зареєстрована вантажна митна декларація №100000000/2015/863150, відповідно до якої вантаж повинен бути доставлений до кордону з Україною. Відповідно митної декларації вартість завантаженого перевізнику товару складає 39 460, 27 Євро.

Разом з тим, прийнятий до перевезення вантаж, залученим відповідачем до виконання договору транспортного експедирування перевізником, мав бути доставлений позивачу не пізніше 03.12.2015 року, але не був доставлений, та відповідачем позивачу був направлений лист за №0912-15 від 09.12.2015р., яким повідомлено позивача, що місцезнаходження транспортного засобу і вантажу невідомо.

З огляду на викладене, позивач вважає втраченим вантаж на суму 1 006 565,90 грн. (еквівалент 39 460, 27 Євро ) з 03.12.2015р.

В зв'язку з чим, позивачем було направлено відповідачу претензію №14/04/2017 від 14.04.2017р., щодо відшкодування йому збитків в сумі 39 460, 27 Євро за втрачений вантаж, проте відповідачем було відмовлено у задоволенні даної претензії.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся з даним позовом до суду щодо відшкодування збитків за втрачений вантаж, оскільки вважає, що відповідач відсутність своєї вини у втраті вантажу не спростував, не забезпечив належним чином схоронності вантажу.

Враховуючи наявність доказів, завдання позивачу збитків внаслідок неправомірних дій відповідача, який не забезпечив перевезення вантажу, у зв'язку з чим мала місце втрата вантажу, наявність причинного зв'язку між діями відповідача та завданими збитками, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 168 852,70 грн. збитків, що еквівалентно, станом на день подання позову, 39 460, 27 Євро.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що у сторін відсутня оформлена належним чином та узгоджена заявка, та організація перевезення вантажу, про втрату якого заявляє позивач у позові, відповідачем не здійснювалася.

Крім того, відповідач зазначає, що вимоги ТОВ «Розумний дім» щодо відшкодування вартості втраченого вантажу на суму 39 460,27 Євро вже розглянуті в судовому порядку за присутності представника ГОВ «Розумний дім» районним судом в м. Ліберець (Чеська Республіка), яким встановлена винна особа, а саме ОСОБА_6, та прийняте рішення про компенсацію шкоди в сумі 39 460 Євро.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Стаття 316 Господарського кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Стаття 929 Цивільного кодексу України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Положеннями частини другої статті 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Відповідно до п.8.2. Договору, кожний випадок збитку, за який Сторона за цим Договором вимагає відшкодування, повинен бути обґрунтований та документально підтверджений, документи повинні бути оформлені належним чином і передбачати можливість іншої Сторони звернутися з регресною вимогою до винної особи. Претензії з повним пакетом товаросупроводжувальних документів повинні бути подані в межах строків, встановлених чинним законодавством України і з урахуванням надання Стороні права і можливості висунути регресні вимоги винній особі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Поняття збитків надається ст. 22 Цивільного кодексу України, відповідно до якої виділяють дві групи збитків: реальна шкода та упущена вигода. В разі порушення зобов'язання боржником, він зобов'язаний відшкодувати збитки в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Лише за наявності зазначених чотирьох умов настає відповідальність за порушення зобов'язання.

У п. 1 роз'яснення президії ВАСУ від 01.04.1994р. №02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (зі змінами, внесеними рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 року N 04-5/239) зазначено, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладання на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (ст. 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Відповідно до п.2.1 договору, Клієнт доручає, а Експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок Клієнта організувати міжнародні транспортно-експедиційні послуги, відповідно до узгоджених сторонами Заявок, які заповнюються за формою, відповідно Додатку № 1 до даного Договору.

За умовами п.2.2 договору, узгоджена сторонами Заявка є невід'ємною частиною цього Договору. Погодження Заявки між сторонами відбувається попередньо шляхом надсилання один одному затвердженої сторонами копії за допомогою факсимільного зв'язку, електронної пошти, або при прямій її передачі представникові сторони, що мас юридичну силу оригіналу. По факту здійснення перевезення сторони надсилають належним чином оформлену та затверджену печаткою Заявку разом із іншими документами, які стосуються кожного окремого перевезення.

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутня узгоджена позивачем та відповідачем Заявка щодо вантажу, з вимогою про відшкодування збитків за втрату якого позивач звернувся з даним позовом до суду.

При цьому, відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Натомість, судом встановлено, що перевізником втраченого вантажу був СПД ОСОБА_4, транспортний засіб з державними номерами НОМЕР_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 25.11.2015 року.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач у відповідності до умов договору № 3 від 05.10.2015р. здійснював організацію транспортно-експедиційних послуг вантажу, зазначеного в міжнародній товарно-транспортній накладній від 25.11.2015р., як і відсутні докази відповідальності відповідача за такий вантаж.

Крім того, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, вироком Районного суду в м. Ліберець (Чеська Республіка) від 24.10.2016р. у справі № ЗТ 96/2016-500 було встановлено вину ОСОБА_6 у вчиненні шахрайських дій шляхом видання себе за громадянина ОСОБА_7, в населеному пункті Бртніце 25.11.2015р., в ареалі компанії «FIDE s.r.o.» завантажив на транспортний засіб, державний номер НОМЕР_1/НОМЕР_3 коробок жіночих гігієнічних прокладок марки «Катрін» вартістю 39 460,27 Євро, з якими виїхав з території Чеської Республіки.

Також вказаним судовим рішенням було встановлено обов'язок винного ОСОБА_6 відшкодувати завданий збиток ТОВ «Розумний дім».

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 34 цього Кодексу докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів.

У пункті 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, позивачем під час розгляду справи не доведено вину відповідача та наявності причинно-наслідкового зв'язку, що втрата вантажу на суму 39 460,27 Євро сталася внаслідок протиправних дій відповідача в результаті порушення зобов'язання під час виконання умов договору організації міжнародних транспортно-експедиційних послуг № 3 від 05.10.2015р. При цьому, особа винна у втраті вантажу встановлена - ОСОБА_6, однак доказів, що вказана особа має відношення до відповідача матеріали справи також не містять.

Всі інші підстави, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у позовній заяві, не приймаються судом до уваги як такі, що не спростовують викладених вище судом висновків та не доводять вину відповідача у виникненні збитків..

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заява відповідача щодо застосування строку позовної давності судом відхиляється, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення збитків внаслідок втрати вантажу, а не стягнення грошових коштів внаслідок порушення строків доставки вантажу.

Крім того, у пункті 2.2 зазначеної постанови пленуму Вищого господарського суду України зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007 р. Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Отже, враховуючи висновки суду щодо відсутності порушених прав позивача з боку відповідача, господарський суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, не застосовуючи при цьому позовну давність та наслідки її спливу.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.10.2017р.

Суддя А.І. Привалов