РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017Справа №910/12207/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси"

до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Черкаської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

про стягнення 50 447,56 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Яковлюк Л.Ю. - за довіреністю від 01.06.2017 року;

від відповідача: Погоржевська М.О. - за довіреністю №512 від 11.07.2017 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Черкаської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про стягнення 50 447,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого від позивача природного газу згідно умов Договору №ЧГ-16/0451 постачання природного газу від 22.07.2016 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь: 46 301,84 грн. - основної заборгованості за природний газ, 1 352,38 грн. - інфляційних втрат, 296,84 грн. - 3% річних, 2 496,50 грн. - пені, 1 600,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 30.08.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2017 року розгляд справи відкладено на 12.09.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 року розгляд справи відкладено на 03.10.2017 року та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси" (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, ВУЛИЦЯ ДОБРОВОЛЬСЬКОГО, будинок 20; ) надати для огляду у судовому засіданні оригінали документів, якими підтверджуються позовні вимоги.

02.10.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник позивача подав заву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача заборгованість з оплати вартості природного газу, згідно умов Договору №ЧГ-16/0451 постачання природного газу від 22.07.2016 року, за період з листопада 2016р. по січень 2017р. (включно), а саме: 46 301,84 грн. - основної заборгованості за природний газ, 285,42 грн. - пені, 34,26 грн. - 3% річних, 1 600,00 грн. - судового збору.

У судовому засіданні 03.10.2017 року оголошено перерву до 10.10.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 року відкладено розгляд справи на 17.10.2017 року.

В судовому засіданні 17.10.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 17.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газпостач-Черкаси» (далі по тексту - Позивач, постачальник, ТОВ «Газпостач-Черкаси») та Черкаською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі по тексту - відповідач, споживач) укладено Договір №ЧГ-16/0451 постачання природного газу (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) Постачальник зобов'язався поставити Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач прийняти та оплатити його вартість у розмірах, строки, порядку та на інших умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 1.2. Договору сторони визначили, що Постачальник передає Споживачу газ в обсягах 6 400,00 куб. метрів, в тому числі по місяцях:

- жовтень 2016 року - 1100 тис. куб. м.;

- листопад 2016 року - 2400 тис. куб. м.;

- грудень 2016 року - 2900 тис. куб. м.

Пунктом 2.1 Договору сторони визначили, що ціна за 1000,0 кубічних метрів газу на момент укладення даного Договору, без врахування вартості транспортування природного газу по території України та без ПДВ складає 6141 (шість тисяч сто сорок одну) грн. 70 коп., крім того ПДВ - 1228 (одну тисячу двісті двадцять вісім) грн. 34 коп. Разом 7370 (сім тисяч триста сімдесят) грн. 04 коп.

01.11.2016 року між сторонами укладено Додаткову угоду №20161101 до Договору, згідно якої ціну за 1 000,00 метрів кубічних природного газу з 01 листопада 2016 року встановлено на рівні 6755 (шість тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 85 коп., крім того ПДВ - 1351 (одну тисячу триста п'ятдесят одну) грн. 17 коп., разом з урахуванням ПДВ - 8107 (вісім тисяч І сто сім) грн. 02 коп. Цією ж Додатковою угодою, сторони визначили планові обсяги постачання природного газу на листопад 2016р., які становлять 2,400 тис. куб. метрів.

29.11.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду №20161102 до Договору, згідно якої ціну за 1 000,00 метрів кубічних природного газу з 01 листопада 2016 року встановлено на рівні 6958 (шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 35 коп., крім того ПДВ - 1391 (одну тисячу триста дев'яносто одну) грн. 67 коп., разом з урахуванням ПДВ - 8350 (вісім тисяч триста п'ятдесят) грн. 02 коп. Цією ж Додатковою угодою, сторони визначили планові обсяги постачання природного газу на листопад 2016р., які становлять 2,400 тис. куб. метрів.

01.12.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду №20161201 до Договору, згідно якої ціну за 1 000,00 метрів кубічних природного газу з 01 грудня 2016 року встановлено на рівні 7250 (сім тисяч двісті п'ятдесят гривень) грн. 00 коп., крім того ПДВ - 1450 (одну тисячу чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп., разом з урахуванням ПДВ - 8700 (вісім тисяч сімсот) грн. 00 коп. Цією ж Додатковою згодою, сторони визначили планові обсяги постачання природного газу на грудень 2016р., які становлять 3,03347218 тис. куб. метрів.

Відповідно до п.10.1. Договору договір набирає чинності з моменту його підписання, та діє з 01.10.2016 року до 31.12.2016, а в частині не виконання зобов'язань - до їх повного виконання. Дія Договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початок 2017 року, в обсязі що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

30.12.2016 року між укладено Додаткову угоду №20170101 до Договору, згідно якої продовжено строк дії договору на постачання природного газу на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2017 року, зокрема, до повного використання коштів за даною додатковою угодою. Ціна цієї додаткової угоди становить 20% від ціни Договору, у тому числі з ПДВ 9 433 (дев'ять тисяч чотириста тридцять три) грн. 65 коп. Цією ж Додатковою угодою, сторони визначили планові обсяги постачання природного газу на січень 2017 року, які становлять 1,0843275 тис. куб. метрів та було встановлено ціну за одну тисячу метрів кубічних природного газу з 01 січня 2017 року на рівні 7250 (сім тисяч двісті п'ятдесят гривень) грн. 00 коп., крім того ПДВ - 1450 (одну тисячу чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп., разом з урахуванням ПДВ - 8700 (вісім сімсот тисяч) грн. 00 коп.

На виконання умов Договору за період часу з листопада 2016р. по січень 2017р. (включно) позивачем поставлено відповідачу природний газ вартістю 49 224,34 грн., що підтверджується підписаними між сторонами Актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 30.11.2016р. (за листопад 2016р.) на суму 17 234,44 грн., від 31.12.2016р. (за грудень 2016р.) на суму 22 559,10 грн., від 31.01.2017р. (за січень 2017р.) на суму 9 430,80 грн. Вищевказані акти підписані між сторонами без жодних зауважень та заперечень, в зв'язку з чим об'єми та вартість поставленого позивачем газу є прийняті та визнані відповідачем в повній мірі.

Відповідно до п. 3.1. Договору порядок оплати встановлюється наступним чином:

- постачальник виставляє споживачу рахунок за спожитий природний газ після підписання із споживачем Акту приймання-передачі природного газу, який оформлюється протягом 10 днів після постачання природного газу постачальником (п.3.1.1. Договору);

- споживач сплачує рахунок за поставлений постачальником природний газ протягом 10 днів з дня його отримання (п.3.1.1.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем надіслано відповідачу рахунки на оплату вартості природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

13.12.2016 року відповідачем оплачено відповідачу вартість поставленого за листопад 2016 року природного газу в розмірі 2 922,50 грн. (підтверджується випискою з особового рахунку позивача), залишок заборгованості в розмірі 46 301,84 грн. залишився не оплачений відповідачем.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення Відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого природного газу (за період з листопада 2016р. по січень 2017р. включно), відповідно до умов Договору, у Відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 46 301,84 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив (за період з листопада 2016р. по січень 2017р. включно) та передав у власність відповідачу природний газ за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не в повній мірі сплатив на користь позивача вартість отриманого природного газу, та має перед позивачем заборгованість з його плати в розмірі 46 301,84 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також оскільки на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 46 301,84 грн. (основної заборгованості за природний газ), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 285,42 грн.

Згідно з п.7.2.1. Договору в разу порушення споживач порядку та строків оплати поставленого постачальником газу споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-місячнимстроком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до положень ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 285,42 грн., нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Окрім того позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 34,26 грн. (3% річних).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 34,26 грн. (3% річних) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (03151, м. Київ, ВУЛИЦЯ НАРОДНОГО ОПОЛЧЕННЯ, будинок 3; ) в особі Черкаської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (Місцезнаходження ВП: 18008, Черкаська обл., місто Черкаси, Соснівський район, ВУЛ. СМІЛЯНСЬКА, будинок 131; код ЄДРПОУ ВП: 26424660) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси" (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, ВУЛИЦЯ ДОБРОВОЛЬСЬКОГО, будинок 20; ) 46 301 (сорок шість тисяч триста одну) грн. 84 коп. - основної заборгованості за природний газ, 285 (двісті вісімдесят п'ять) грн. 42 коп. - пені, 34 (тридцять чотири) грн. 26 коп. - 3% річних, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 06.11.2017 року.