КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Справа№ 910/3007/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

У судове засідання з'явились:

Від позивача: Власюк Д.В.-представник;

Від відповідача-1: не з'явилися;

Від відповідача-2: не з'явилися;

Від відповідача-3: не з'явилися;

Від третьої особи: не з'явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017

у справі № 910/3007/16 (суддя Ващенко Т.М.)

За позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

До 1. Головного територіального управління юстиції у Київській області

2. Державної казначейської служби України

3. Головного управління державної казначейської служби України у Київській області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісервіс"

про стягнення 100 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП "Укрспирт" на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 № 23/120-11 платіжним дорученням від 06.06.2012 № 177188 в самостійному порядку сплачено ТОВ "Полісервіс" 100 000, 00 грн.

15.09.2015 державним виконавцем проведено списання коштів з рахунку ДП "Укрспирт" в розмірі 1 497 190, 40 грн. на користь ТОВ "Полісервіс".

ДП "Укрспирт" до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції У Київській області 18.09.2015 звернулося із заявою про врахування при проведенні розподілу платіжного доручення від 06.06.2012 № 177188 про перерахування ТОВ "Полісервіс" 100 000, 00 грн. та повернення безпідставно стягнутих коштів.

Незаконність дій державного виконавця встановлено ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 № 23/120-11.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.16. у справі № 910/3007/16 (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.16.) в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.17. вищезазначені рішення та постанову скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Присуджено до стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" 1 500,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління державної казначейської служби України у Київській області звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач-3 зазначив, що судом першої інстанції при розгляді справи не досліджувалось та не взято до розгляду статтю 117 ГПК України, а також судом не розглянута обставина щодо стягнення з ТОВ "Полісервіс" безпідставно одержаних стягувачем коштів. Судом також не досліджено справу № 23/120-11, яку визначає позивач, згідно якої останній поніс збитки, а саме судом не встановлено, що стягувачем добровільно або згідно ухвали суду не повернуто спірні кошти боржнику.

Одночасно відповідачем-3 заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, у зв'язку із невчасним отримання копії рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області у справі №910/3007/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тарасенко К.В. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.08.2017.

В судове засідання, призначене на 01.08.2017, повноважні представники представників відповідачів -1, -2 та третьої особи не з'явилися. Представники позивача заперечували проти відкладення розгляду справи. Представник відповідача-3 не заперечував проти відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області відкладено на 10.08.2017.

Розпорядженням начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 № 09-53/3107/17, у зв'язку із перебування судді Тарасенко К.В., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3007/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області у справі №910/3007/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області прийнято до провадження новою колегією суддів та відкладено на 10.10.2017.

21.08.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача-1 надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Представником позивача в судовому засіданні 10.10.2017 заявлено про те, що наявний в судовому засіданні представник відповідача-1 не є належним представником відповідача-1 так як довіреність підписана неповноважною особою.

Представник позивача в судовому засіданні 10.10.2017 подав клопотання про продовження строку вирішення спору, яке колегія суддів задовольнила та долучила до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 продовжено строк розгляду спору, апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області відкладено на 17.10.2017.

Розпорядженням заступника начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 № 09-53/4083/17, у зв'язку із перебування судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючою суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3007/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області у справі №910/3007/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області прийнято до провадження новою колегією суддів та відкладено на 31.10.2017.

В судовому засіданні 31.10.2017 представник позивача надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Головного управління державної казначейської служби України у Київській області, рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 31.10.2017, повноважні представники відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3 та третьої особи не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3 та третьої особи які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11 (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 20.03.2012) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісервіс" до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" та присуджено до стягнення грошові кошти у розмірі 1 930 727,35 грн.

31.01.2012 Господарським судом Київської області видано наказ на виконання рішення від 23. 11.2011 у справі № 23/120-11.

06.12.2013 постановою Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Київської області від 30.01.2012 № 23/120-11 про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь ТОВ "Полісервіс" 1 930 727,35 грн. боргу.

Платіжними дорученнями № 176139 від 04.05.12. та № 176735 від 21.05.12. Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" перерахувало на користь ТОВ "Полісервіс" грошові кошти на загальну суму 60 000,00 грн. призначення платежу - "оплата зг. ріш. суду у справі № 23/120-11 від 23.11.2011 р.".

06.06.2012 платіжним дорученням № 177188 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" перерахувало на рахунок ТОВ "Полісервіс" 100 000,00 грн. призначення платежу - "оплата за теплову енергію за червень 2011 зг. рах. №СФ-0042 від 30.06.2011 р.".

При цьому, за твердженням позивача, вказані кошти у розмірі 100 000,00 грн. були перераховані ним на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11.

В подальшому, платіжним дорученням № 23920 від 13.11.2014 відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції перераховані на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісервіс" грошові кошти у розмірі 648 223,56 грн., стягнуті відповідно до наказу Господарського суду Київської області від 30.01.12. № 23/120-11.

Позивач 17.09.2015 звернувся до відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції із заявою про врахування факту самостійного виконання боржником рішення № 23/120-11 від 23.11.2011 на суму 160 000,00 грн. при проведенні розподілу стягнутих грошових коштів. При цьому, позивач вказував на те, що 15.09.2015 відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції було проведено списання з рахунку ДП "Укрспирт" на користь ТОВ "Полісервіс" 1 497 190,40 грн., що перевищує залишок заборгованості позивача; що при такому списанні виконавчою службою не враховано сплачені позивачем на виконання рішення господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11 грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., що призвело до безпідставного стягнення вказаної суми в порядку виконавчого провадження.

На підставі розпорядження державного виконавця від 21.09.2015 № 41086050/6, платіжним дорученням від 22.09.2015 № 274 грошові кошти у сумі 1 242 047,06 грн. були перераховані ТОВ "Полісервіс".

Предметом даного судового розгляду є вимога Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" заявлена до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на підставі статей 15, 16, 22, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 у справі № 23/120-11 було встановлено, що платіжними дорученнями № 176139 від 04.05.2012, № 176735 від 21.05.2012 та № 177188 від 06.06.2012 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" в самостійному порядку сплатило на користь ТОВ "Полісервіс" грошові кошти на загальну суму 160 000,00 грн. до відкриття 16.12.2013 виконавчого провадження № 41086050 по виконанню наказу Господарського суду Київської області від 31.01.2012 № 23/120-11.

Крім того, вказаною ухвалою, зокрема, визнано незаконним розподіл коштів у сумі 1 497 190,40 грн., стягнутих з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", здійснений відповідно до розпорядження Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 21.09.2015 за №41086050/6, та визнано незаконною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо незадоволення заяви Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" від 17.09.2015 №4-2/886 та неврахування при проведенні розподілу коштів платіжного доручення від 06.06.2012 №177188 про перерахування ТОВ "Полісервіс" 100 000,00 грн.

Таким чином, у відповідності до статті 35 ГПК України, обставини, встановлені у справі № 23/120-11 по розгляду скарги на дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, не підлягають повторному доказуванню у даній справі, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Зазначений принцип тісно пов'язаний з приписами визначеними частиною 3 статті 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрала законної сили та діє ухвала Господарського суду Київської області від 11.11.2015 у справі № 23/120-11, то встановлені нею факти мають обов'язкову силу, в процесі розгляду даної справи.

Згідно із статтею 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 24.01.2017 у справі № 910/3007/16 вказав, що судами не було надано оцінки доводам позивача про те, що за платіжним дорученням від 06.06.2012 №177188 ним було сплачено 100 000,00 грн. заборгованості за теплову енергію за червень 2011 року, яка підлягала стягненню за рішенням Господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11 та входила до спірного періоду починаючи із 28.02.2011 по 30.06.2011, за який така заборгованість стягувалася.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, з врахуванням викладеного вище про те, що ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 у справі № 23/120-11 (яка набрала законної сили) встановлено, що платіжними дорученнями № 176139 від 04.05.2012, № 176735 від 21.05.2012 та № 177188 від 06.06.2012 Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" в самостійному порядку сплатило на користь ТОВ "Полісервіс" грошові кошти на загальну суму 160 000,00 грн. до відкриття 16.12.2013 виконавчого провадження № 41086050 по виконанню наказу Господарського суду Київської області від 31.01.2012 № 23/120-11, доводи позивача про те, що за платіжним дорученням від 06.06.2012 № 177188 ним було сплачено 100 000,00 грн. заборгованості за теплову енергію за червень 2011 року, саме на виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 у справі № 23/120-11 ще до початку його примусового виконання, знаходять своє підтвердження про що вірно вказав суд першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Відповідно до статті 22 ЦК України під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода -це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки яка завдавала шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Частиною 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Тобто, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Аналогічна правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі № 32/421.

Відповідно до пункту 9 роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди"У розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.2015 у справі № 23/120-11, зокрема, визнано незаконним розподіл коштів у сумі 1497190,40 грн., стягнутих з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", здійснений відповідно до розпорядження Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 21.09.2015 за № 41086050/6, та визнано незаконною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо незадоволення заяви Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" від 17.09.2015 № 4-2/886 та неврахування при проведенні розподілу коштів платіжного доручення від 06.06.2012 №177188 про перерахування ТОВ "Полісервіс" 100 000,00 грн.

Враховуючи встановлені ухвалою Господарського суду Київської області від 11.11.15. у справі № 23/120-11 обставини, при розгляді даної справи позивачу має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана неправомірними діями державного виконавця, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Наявність вини відповідача-1 у вказаних діях не спростовано під час розгляду справи № 910/3007/16, та відповідно вона за змістом частини 2 статті 1166 ЦК України презюмується.

Виходячи зі змісту рішення Конституційниого суду України № 12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі № 1-36/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Тобто, відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України у справі в постанові № 67/157-10 від 25.05.2011.

Згідно із частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Приписами п. 2 ч. 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, визначено, що Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до підпункту 2 пункта 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, (п. 1) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Тобто, управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Враховуючи положення вищенаведених норм чинного законодавства України, позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Аналогічні правові висновки викладені Вищим господарським судом України у справах у постанові від 21.03.2012 у справі № 5023/5466/11 (67/157-10).

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що позивачем належним чином доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/3007/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/3007/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв