Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

«30» жовтня 2017 року справа № 927/784/17

Позивач: Державне підприємство «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння», вул. Прилуцька, буд. 131, м. Ніжин, Чернігівська область, 16612

Відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 16600

Предмет спору: про стягнення 42530,90 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача:Лобова Т.А. довіреність № 209 від 26.05.2017, представник

Сокол Д.С. довіреність № 373 від 22.09.2017, представник

Халаш Н.В. довіреність № 374 від 22.09.2017, гол. бухгалтер

Ляшенко О.В. довіреність № 417 від 06.10.2017, гол. енергетик

від відповідача: Приходько С.О., адвокат, ордер серія ЧН № 017115 на надання правової допомоги, договір - доручення від 23.08.2017 про надання правової допомоги

Васюк Д.Г., адвокат, ордер серія ЧН № 001853 на надання правової допомоги, договір - доручення від 17.10.2017 про надання правової допомоги

В судовому засіданні 30.10.2017, після закінчення перерв оголошених у судових засіданнях 25.09.2017, 09.10.2017, 19.10.2017, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Державним підприємством «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» подано позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 42530,90 грн. за електроенергію за період березень 2016 року - січень 2017 року (01-05 січня 2017). Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09.

Позивач у судових засіданнях 25.09.2017, 09.10.2017, 19.10.2017 та 30.10.2017 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзивом на позов та повноважні представники відповідача у судових засіданнях 25.09.2017, 09.10.2017, 19.10.2017 та 30.10.2017 проти позову заперечили в повному обсязі. На думку відповідача, у позивача відсутні підстави для стягнення 42530,90 грн.боргу за електроенергію за період березень 2016 року - січень 2017 року (01-05 січня 2017) за договором № 21А-28/09 від 28.09.2011. Відповідач пояснив суду, що 23 червня 2015 року між ним та позивачем був укладений договір № 6 про відшкодування витрат, виходячи з умов якого відповідачу як орендарю за договором № 21А-28/09 мали бути відшкодовані позивачем витрати на ремонт покрівлі орендованого приміщення, понесених відповідачем внаслідок виконання договору будівельного підряду № 02/06 від 02.06.2015. Пунктом 3.2.1 договору від 23.06.2015 за № 6 про відшкодування витрат, в редакції додаткової угоди від 18.03.2016, сторони погодили, що з березня 2016 року плата за використану електричну енергію по лічильнику згідно діючого тарифу включається у рахунок, але не стягується з відповідача до повного відшкодування витрат, зазначених у кошторисному розрахунку будівельних витрат відповідно до договору підряду № 02/06 від 02.06.2015, у разі надання відповідних документів, які підтверджують факт здійснення вказаних у договорі підряду робіт. Враховуючи, що підрядні роботи за договором підряду від 02.06.2015 за № 02/06 були виконані, про що свідчить акт приймання виконаних будівельних робіт від 22.07.2015 (форма КБ2в) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 22.07.2015 (форма КБ-3), відповідач ствердив, що позивач не має правових підстав для стягнення плати за електричну енергію за період з березня 2016 року по січень (01-05) 2017 року за договором від 28.09.2011 за № 21А-28/09. Однак, неодноразові вимоги суду щодо надання відповідачем до матеріалів справи доказів на підтвердженняпонесених відповідачем внаслідок виконання договору будівельного підряду № 02/06 від 02.06. витрат(а.с.113-114, 156-157), відповідачем так і не були виконані.

Однак, відповідач наголосив, що в матеріалах справи також відсутні належні докази на підтвердження обсягу спожитої ним електричної енергії, оскільки жодних актів, які б підтвердили обсяг споживання у спірному періоді, сторонами не підписувались. Обсяги спожитої електроенергії, що заявлені позивачем, на думку відповідача, є надуманими та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні статей 32, 33, 34 ГПК України. Відповідач наголосив, що умовами договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09 позивачу не надано право самостійно в односторонньому порядку знімати покази лічильника за відсутністю повноважного представника відповідача (а.с.84-85).

Позивач проти доводів відповідача заперечив, зазначивши, що відповідно до пункту 1.3 договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09, відповідач сплачує за електроенергію по лічильнику згідно з діючим тарифом. Пунктом 3.2 вказаного договору на відповідача покладено обов'язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за користування майном та надані комунальні послуги. На думку позивача, рахунки - фактури, що виставлялись ним до сплати відповідачу у спірному періоді, є достатніми доказами на підтвердження обсягу спожитої відповідачем електричної енергії. Позивач пояснив, що з моменту укладення договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09 і до березня 2016 року він самостійно знімав покази лічильника, після чого на основі отриманих даних складав рахунки - фактури із зазначенням в них обсягу спожитої відповідачем електроенергії та ціни, з урахуванням діючих тарифів. Після того, вказані розрахункові документи надавались відповідачу, який у випадку погодження із вказаною у документах інформацією, сплачував їх вартість (а.с.162-165).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2017, за клопотанням позивача, продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 01.11.2017, з урахуванням вимог ст. 69 Господарського процесуального кодексу України (а.с.167, 172-174).

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору,заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд , -

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2011 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (орендодавець за договором) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 ( згідно свідоцтва про шлюб від 12.08.2014 прізвище змінено на ОСОБА_1) (орендар за договором), за погодженням з балансоутримувачем Державним підприємством «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння», укладено договір оренди за № 98-11 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (а.с.25-27, 38).

Виходячи з умов договору оренди за № 98-11, в редакціях угод від 08.08.2014 та 15.10.2014 до нього (а.с.33,36), орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування без права приватизації та передачі у суборенду державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення магазину площею 133,8кв.м., розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Прилуцька. 146, що перебуває на балансі Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння».

Пунктом 2.1 договору оренди за № 98-11 передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання - передачі майна. Факт приймання передачі орендованого майна підтверджується трьохстороннім актом від 12.09.2011, що підписаний Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області, ОСОБА_1 (в подальшому змінено прізвище на ОСОБА_1.) за погодженням з балансоутримувачем Державним підприємством «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (а.с.28, 33, 34, 37).

Пунктом 5.11 договору оренди за № 98-11 на орендаря покладено обов'язок здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання договору оренди на орендаря покладено обов'язок укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, в тому числі компенсацію податку на землю та надання комунальних послуг орендарю.

28 вересня 2011 року, на виконання вимог пункту 5.11 договору оренди за № 98-11, Державне підприємство «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (позивач по справі) та ОСОБА_1 (прізвище змінено на ОСОБА_1.) (відповідач по справі) уклали договір за № 21А-28/09 (а.с.30).

Пунктом 1.3 договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09, на відповідача покладено обов'язок зі сплати за електроенергію по лічильнику згідно діючим тарифам. Пунктами 1.3, 3.2, 3.4 договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09, на відповідача покладено обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати плату за користування майном та надані комунальні послуги; щомісячно до 11 числа місяця, наступного за звітним, перераховувати кошти за використання майна та комунальні послуги.

Виходячи з умов пункту 7.1 договору за № 21А-28/09, сторони визначили, що даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання договору оренди та діє по термін дії оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди від 12.09.2011 за № 98-11 є припиненим станом на 06.01.2017 за згодою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та ФОП ОСОБА_1, з огляду на зміст договору від 06.01.2017 про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 12.09.2011 за № 98-11 (а.с.39).

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що договір від 28.09.2011 за № 21А-28/09, неналежне виконання умов якого стало підставою заявленого позову, також припинив свою дію станом на 06 січня 2017 року.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначає, що у період з березня 2016 року по січень 2017 року (01 - 05.01.2017) відповідачем було спожиту електричну енергію на суму 42530,90 грн., а відтак останній має сплати її вартість, виходячи з умов договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09, а саме пунктів 1.3, 3.2, 3.4, що був діючим у вказаному періоді.

Виходячи з письмових пояснень позивача від 06.10.2017 за № 4/8, останній у спірному періоді в односторонньому порядку знімав показання внутрішнього лічильника, що обліковував електричну енергію по об'єкту, що орендувався відповідачем. На підставі знятих показань позивач виставляв відповідачу рахунки до оплати, до яких включав інформацію щодо обсягу електроспоживання та суми до сплати, визначеної виходячи з діючих тарифів. В свою чергу, на думку позивача, відповідач, у разі згоди із інформацією в розрахункових документах, мав сплатити їх вартість. Проте дій із сплати останній не вчиняв, чим порушив договірні зобов'язання перед позивачем, з огляду на зміст договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09(а.с.162-165).

Відповідач у відзиві на позов та повноважні представники відповідача у судових засіданнях заперечили проти задоволення позову, виходячи з недоведеності обсягу спожитої відповідачем електроенергії у спірному періоді.

Додатково обґрунтовуючи обсяг спожитої відповідачем електроенергії у спірному періоді позивач надав до матеріалів справи рахунки, що виставлялись йому, як основному споживачу, ПАТ «Чернігівобленерго» (а.с.140-152).

Як ствердив позивач, в рахунках ПАТ «Чернігівобленерго» за точкою обліку 1 Готель (АДРЕСА_2) спільно обліковано обсяг електроенергії як по об'єкту готель та і по об'єкту магазин, що орендувався відповідачем. Виходячи з пояснень повноважного представника позивача Ляшенко О.В. (головного енергетика) в рахунках ПАТ «Чернігівобленерго» обсяг спожитої електроенергії по спірному об'єкту (магазину) включено до загального обсягу спожитої електроенергії за точкою обліку 1 Готель (АДРЕСА_2) (а.с.166).

Як зазначив представник позивача, обсяг електроенергії, який мав оплачуватись відповідачем на підставі договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09, визначався виходячи із показань окремого внутрішнього лічильника, встановленого на орендованому об'єкті. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що показання внутрішнього лічильника, встановленого на орендованому об'єкті відповідача, знімались в присутності представника відповідача, при цьому судом встановлено, що згідно договору між сторонами, позивачу не було надано права в односторонньому порядку знімати показання лічильника на орендованому об'єкті та самостійно, без участі повноважних представників відповідача, визначати обсяг спожитої ним електроенергії.

На даний момент встановити обсяг спожитої відповідачем електроенергії є неможливим, оскільки договір оренди від 12.09.2011 за № 98-11 припинив свою дію 06 січня 2017 року за взаємною згодою сторін. Орендований об'єкт був повернутий відповідачем з орендного користування та на даний час використовується іншою особою.

На підтвердження обсягу та вартості спожитої відповідачем електричної енергії позивач посилається на рахунки - фактури, що виставлялись ним до сплати відповідачу у спірному періоді, а саме: рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000036 на суму 2929,58 грн. за обсяг 1536 кВт/год (за березень 2016 року), рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000037 на суму 1769,95 грн. за обсяг 928 кВт/год (за квітень 2016 року), рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000038 на суму 2059,86 грн. за обсяг 1080 кВт/год (за травень 2016 року), рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000039 на суму 3275,26 грн. за обсяг 1620 кВт/год (за червень 2016 року), рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000040 на суму 5891,78 грн. за обсяг 2694 кВт/год (за липень 2016 року), рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000041 на суму 6620,94 грн. за обсяг 3069 кВт/год (за серпень 2016 року), рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000042 на суму 4875,64 грн. за обсяг 2260 кВт/год (за вересень 2016 року), рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000043 на суму 2770,06 грн. за обсяг 1284 кВт/год (за жовтень 2016 року), рахунок - фактура від 30.11.2016 за № РЗ-0000033 на суму 5035,07 грн. за обсяг 2130 кВт/год (за листопад 2016 року), рахунок - фактура від 30.12.2016 за № РЗ-0000035 на суму 5276,18 грн. за обсяг 2232 кВт/год (за грудень 2016 року), рахунок - фактура від 31.01.2017 за № РЗ-0000001 на суму 2026,58 грн. за обсяг 838 кВт/год (за січень 2017 року) (а.с.40-50).

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 за № 996-ХІV (зі змінами та доповненнями),підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи - це документи, які містять відомості про господарську операцію.

Рахунки - фактури, виставлені до сплати відповідачу, на які посилається позивач обґрунтовуючи обсяг електроенергії, вартість якої заявлена ним до стягнення, не є первинними документами бухгалтерського обліку у розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки вказані документи не фіксують господарську операцію, розпорядження ані дозволу на проведення господарської операції. Виставлення рахунку-фактури само по собі, згідно чинного законодавства України, означає лише пропозицію продати певні товари. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачають тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги, а самфакт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом прийому-передачі виконаних робіт (послуг).

Зазначене також підтверджується (а ні спростовується) правовою позицією Міністерства фінансів України в листі від 16.02.2017 за № 31-11410-06-5/4339 щодо особливостей застосування первинних документів, на яку посилається сам позивач, в якому зазначено, що оформлений належним чином рахунок - фактура може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання - передачі тільки у разі його оплати, що підтверджується відповідними документами (а.с.195)

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рахунки - фактури, виставлені до сплати позивачем за період березень 2016 року - жовтень 2016 року всі датовані однією датою на кінець поточного року (30.12), що спростовує твердження позивача, що на кінець кожного розрахункового місяця ним знімались показання внутрішнього лічильника та виставлялись відповідачу до сплати відповідні рахунки. Більш того, в матеріалах справи відсутні будь - які докази на підтвердження того, що у спірному періоді вказані рахунки дійсно надсилались/вручались відповідачу дляоплати, тобто були ним отримані.

На підтвердження направлення на адресу відповідача рахунків - фактур позивачем надана до матеріалів справи претензія № 1 від 01.04.2017 за вих. 177, до якої, в якості додатків, позивачем було долучено розрахунок заборгованості за електроенергію та копії рахунків - фактур на 11 аркушах. При цьому, вказана претензія складена позивачем 01.04.2017, тобто після закінчення договору оренди від 12.09.2011 за № 98-11 та договору від 28.09.2011 за № 21А-28/09, що є підставою заявленого позову, та також не містить доказів її направлення відповідачу (а.с.51-52).

Зазначене спростовує доводи позивача, що відповідач був обізнаний про обсяг спожитої ним у спірному періоді електроенергії та її вартості та мав змогу звернуся до позивача із запереченням щодо виставлених до сплати сум.

Судом також встановлено, що рахунки, що виставлялись позивачу ПАТ «Чернігівобленерго» окремо не визначали точку обліку по об'єкту магазин, що орендувався відповідачем, а включали обсяг електроенергії по вказаному об'єкту до загального обсягу споживання по точці 1 Готель (АДРЕСА_2), обліковуючи споживання електроенергії як по готелю, що не мав відношення до відповідача, так і по магазину, а тому визначити обсяг споживання електроенергії по об'єкту відповідача за даними ПАТ «Чернігівобленерго» не можливо.

Встановлені обставини справи виключають можливість суду дослідити та перевірити визначений позивачем обсяг спожитої відповідачем електроенергії та її вартість у спірному періоді.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено належними та допустимими доказами обсяг спожитої відповідачем електроенергії у період березень 2016 року - січень 2017 року (01-05), суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого позову.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 30.10.2017

Суддя І.Г.Мурашко