РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017Справа №910/13082/17

за позовом Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

до Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

Державної казначейської служби України та

Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 363062 грн. 45 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Макарчук Л.Л. - представник за довіреністю № 370 від 30.06.2017;

від відповідача 1: Павловська Г.Ю. - представник за довіреністю № 7/33/116 від 05.01.2017;

від відповідача 2: не з'явились;

від відповідача 3: Медведєва Я.С. - представник за довіреністю № 5-08/3673-11105

від 05.09.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" з вимогами до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення 363062 грн. 45 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням відповідачем 1 шкоди позивачу в процесі виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2015 у справі №910/25652/15, з тих підстав, що 28.11.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №50720137 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі №910/25652/15, боржником за яким є позивач; 20.11.2016 органом виконання судових рішень винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 435107,02 грн.; станом на 16.03.2017 загальна сума стягнутих коштів за наказом Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі №910/25652/15 складала 707456,52 грн., з яких 636001,86 грн. перераховано стягувачу, 70666,88 грн. віднесено на сплату виконавчого збору, а 787,78 грн. - на витрати виконавчого провадження; 16.03.2017 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу у справі №910/25652/15, якою затверджено мирову угоду між сторонами у справі №910/25652/15; 22.03.2017 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про закінчення виконавчого провадження, проте після подання заяви про закінчення виконавчого провадження орган виконання продовжив списання з позивача кошти на виконання постанови про стягнення виконавчого збору; лише 13.05.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №50720137.

За наведених обставин, позивач вважає, що Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві незаконно стягнуто з позивача 363062,45 грн. виконавчого збору, що був стягнутий після звернення з заявою про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» грошові кошти у розмірі 363062,45 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13082/17; розгляд справи призначено на 22.09.2017.

28.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач 3 зазначає, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 у справі №910/25652/15 скасовано постанову про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору від 28.11.2016 ВП №50720137, відтак, відповідач 3 вважає, що спірні кошти можуть бути повернуті позивачеві з рахунку, на яких вони були зараховані відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

20.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 22.09.2017 представник відповідача 1 подав суду клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/25652/15, оскільки Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві було подано касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 у справі №910/26552/15.

У судовому засіданні 22.09.2017 представник відповідача 1 подав відзив на позов, згідно з яким відповідач 1 вказує про те, що боржник знав про існування рішення суду, але умисно не виконував та ухилявся від виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2015 у справі №910/25652/15. Також відповідач 1 зазначає, що у разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому законом. За наведених обставин, відповідач 1 вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2017 розгляд справи відкладено на 10.10.2017.

09.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, згідно з якими позивач вказує, що факт неправомірного стягнення Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконавчого збору у розмірі 363062,45 грн., які позивач просить стягнути у межах даного спору, встановлено в постанові Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 у справі №910/25652/15; доводи відповідача 3 щодо того, що вимоги у даній справі не є шкодою, на думку позивача, необґрунтовані з тих підстав, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №50720137 всупереч ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно стягнуто з позивача 363062,45 грн. після отримання заяви про закінчення виконавчого провадження, а отже такі неправомірні дії є шкодою.

У судовому засіданні 10.10.2017 представник відповідача 2 подав суду відзив на позов, згідно з яким відповідач 2 зазначає, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 у справі №910/26552/15 скасовано постанову про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору від 28.11.2016 ВП №50720137, відтак, відповідач 3 вважає, що спірні кошти можуть бути повернуті позивачеві з рахунку, на яких вони були зараховані відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

У судовому засіданні 10.10.2017 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Як зазначено у п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі. Надіслання господарським судом у передбачених законом випадках матеріалів справ до судів вищих інстанцій підпадає під дію частини першої статті 79 ГПК, оскільки відсутність у суді зазначених матеріалів унеможливлює розгляд ним справи. Водночас необхідно мати на увазі, що подання як апеляційних, так і касаційних скарг на ухвали, зазначені в пунктах 1, 5, 10 - 21 частини першої статті 106 ГПК, не перешкоджає продовженню розгляду справ, у яких винесено такі ухвали. Приписи частини третьої статті 106 ГПК стосуються й подання касаційних скарг на відповідні ухвали апеляційних господарських судів. Якщо на час надіслання місцевим господарським судом до суду вищої інстанції матеріалів справи не завершений розгляд заяви про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення, зміну способу та порядку його виконання, скарги на дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби тощо, то провадження за ними зупиняється на підставі статті 79 ГПК до повернення зазначених матеріалів до суду першої інстанції. У разі ж якщо відповідна заява чи скарга або зустрічна позовна заява надійшла до місцевого господарського суду під час перебування матеріалів справи у суді вищої інстанції, то місцевий господарський суд виносить ухвалу про відкладення вирішення питання про прийняття відповідної заяви (скарги) так само до повернення відповідних матеріалів із суду вищої інстанції.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати: а) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; б) чим зумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Відповідно до ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Так, відповідачем 1 не доведено, чим викликана неможливість розгляду судом спору у даній справі до розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 у справі №910/26552/15, яка в силу ст. 105 Господарського процесуального кодексу України набрала законної сили, тоді-як в силу ст. 112 Господарського процесуального кодексу України підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Разом з тим, відповідачем 1 не надано суду доказів у підтвердження того, що Вищим господарським судом України прийнято до розгляду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 у справі №910/26552/15.

Представник відповідача 2, 3 у судовому засіданні 10.10.2017 подав клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 строк розгляду спору продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено до 24.10.2017.

23.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення, згідно з якими наполягає на задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 24.10.2017 з'явились представники позивача, відповідача 1 та відповідача 3. Представник позивача підтримав позов, представники відповідачів 1 та 3 заперечили проти позову з підстав, викладених у поданих ними відзивах на позов.

Представник відповідача 2 у судове засідання 24.10.2017 не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 10.10.2017.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 Господарського процесуального кодексу України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 24.10.2017 за відсутності представника відповідача 2, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

У судовому засіданні 24.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 1 та відповідача 3, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Проектно-пошуковий інститут "Південмедбіосинтез" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Одеської регіональної філії: 2859997,61 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору від 16.01.2012 № 2012-01-20 оренди нежилого приміщення; 143 312,32 грн. пені; 142092,80 грн. 3% річних; 1 142 528,84 грн. втрат від інфляції, а всього 4 287 931,57 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/25652/15 від 18.11.2015, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016, позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії на користь Публічного акціонерного товариства «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» 2859997 грн. 61 коп. боргу; 142149 грн. 45 коп. пені; 142092 грн. 80 коп. 3% річних; 1142528 грн. 84 коп. втрат від інфляції та 64301 грн. 53 коп. судового збору; в задоволенні решти позову відмовлено.

04.04.2016 Господарським судом міста Києва на виконання рішення від 18.11.2015, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016, видано наказ.

Судом встановлено, що 07.04.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 №910/25652/15 про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії на користь Публічного акціонерного товариства «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» 4351070,23 грн. (копія постанови долучена до позову).

28.11.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії виконавчий збір у розмірі 435107,02 грн. (копія постанови долучена до позову).

16.03.2017 Господарським судом м. Києва винесено ухвалу по справі № 910/25652/15, якою затверджено мирову угоду між Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» та Публічним акціонерним товариством «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез», про що Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» повідомило орган виконання судових рішень 22.03.2017 відповідною заявою про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із затвердженням судом мирової угоди на підставі п. 2 ст. 39 Закону.

Відповідно до листа відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.05.2017 № 4473/02-01-28, загальна сума фактично стягнутих коштів за період з 16.12.2017 до 22.03.2017 складає: 707 456,52 грн. (з яких 636001,86 грн. перераховано стягувачу, 70666,88 грн віднесено на сплату виконавчого збору, а 787,78 грн на витрати виконавчого провадження).

В подальшому за період з 23.03.2017 по 18.04.2017 (після отримання органом виконання судових рішень заяви про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із затвердженням судом мирової угоди між сторонами) у вказаному виконавчому провадженні було стягнуто з рахунків Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», ще 363062,45 грн. виконавчого збору на підставі постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. від 28.11.2016 про стягнення виконавчого збору ВП №50720137.

13.05.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведені обставини встановлено у постанові Київського апеляційного господарського суду України від 29.06.2017 у справі №910/25652/15, яка набрала законної сили, а отже, в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують повторного доказування.

Так, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою від 14.12.2016 № 5/2936 на дії головного державного виконавця Відділу з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/25652/15, в якій просило визнати дії державного виконавця Відділу Махової Д.А. щодо стягнення з боржника виконавчого збору незаконними; постанову головного державного виконавця Відділу Махової Д.А. про стягнення виконавчого збору від 28.11.2016 ВП № 50720137 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 зі справи № 910/25652/15, визнати недійсною та скасувати.

Постановою Київського апеляційного господарського суду України від 29.06.2017 у справі №910/25652/15 визнано дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. щодо стягнення виконавчого збору незаконними, постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. про стягнення виконавчого збору по ВП № 50720137 від 28.11.2016 з виконання наказу № 910/25652/15 виданого 04.04.2016 Господарським судом міста Києва про стягнення з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Одеської регіональної філії на користь Публічного акціонерного товариства "Проектно-пошукового інституту "Південмедбіосинтез" 2859 997 грн. 61 коп. боргу; 142149 грн. 45 коп. пені; 142 092 грн. 80 коп. 3% річних; 1142528 грн. 84 коп. втрат від інфляції та 64301 грн. 53 коп. судового збору - визнано протиправною та скасовано.

Дана постанова Київського апеляційного господарського суду України від 29.06.2017 у справі №910/25652/15 мотивована, зокрема, тими обставинами, що станом на день винесення постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не було стягнуто з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" жодних коштів, що свідчить про відсутність правових підстав для винесення постанови про стягнення з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" виконавчого збору у сумі 435107,02 грн. та суперечить приписам ст. 27 та ч. 7 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-УІІІ; крім того, згідно з листом Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.05.2017 № 4473/02-01-28 очевидним є те, що державним виконавцем розпочато примусове стягнення лише 16.12.2016, в той час, як оскаржувана постанова винесена 28.11.2016, що в свою чергу свідчить про те, що жодних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови 28.11.2016 із зазначенням виконавчого збору у розмірі 10% від загальної суми боргу у державного виконавця не було; відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.05.2017 № 4473/02-01-28 загальна сума фактично стягнутих коштів за період з 16.12.2017 до 22.03.2017 складає: 707 456,52 грн. (з яких 636001,86 грн. перераховано стягувачу, 70 666,88 грн віднесено на сплату виконавчого збору, а 787,78 грн на витрати виконавчого провадження); в подальшому за період з 23.03.2017 по 18.04.2017 (після отримання органом виконання судових рішень заяви про закриття виконавчого провадження у зв'язку із затвердженням судом мирової угоди між сторонами) у вказаному виконавчому провадженні було стягнуто з рахунків Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", ще 363062,45 грн. виконавчого збору на підставі оскаржуваної постанови яка підлягає скасуванню, та 1765,40 грн. витрат на проведення виконавчих дій (всього 364827,85 грн.), що є порушенням з боку державного виконавця не лише ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", а й ч. 2 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до якої постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ч. 1 цієї статті (затвердження мирової угоди судом), виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини; проте, державним виконавцем в порушення вищевказаних норм Закону України "Про виконавче провадження" постанову про закінчення виконавчого провадження винесено лише 13.05.2017, що свідчить про наявність факту незаконного стягнення у період з 23.03.2017 по 18.04.2017 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" 363062,45 грн.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою №5/1491 від 21.04.2017, у якій просив повернути кошти у розмірі 364827,85 грн., безпідставно стягнуті з позивача у межах виконавчого провадження ВП № 50720137 (копія листа долучена до позову).

Судом встановлено, що у відповідь на лист позивача №5/1491 від 21.04.2017 листом №4473/02-01-28 від 15.05.2017 Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві позивача повідомлено про те, що дії державного виконавця вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства (копія листа долучена до позову).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем 1 було завдано позивачеві шкоду в процесі виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2015 у справі №910/25652/15, з тих підстав, що 28.11.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №50720137 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі №910/25652/15, боржником за яким є позивач; 20.11.2016 органом виконання судових рішень винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 435107,02 грн.; станом на 16.03.2017 загальна сума стягнутих коштів за наказом Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі №910/25652/15 складала 707456,52 грн., з яких 636001,86 грн. перераховано стягувачу, 70666,88 грн. віднесено на сплату виконавчого збору, а 787,78 грн. - на витрати виконавчого провадження; 16.03.2017 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу у справі №910/25652/15, якою затверджено мирову угоду між сторонами у справі №910/25652/15; 22.03.2017 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про закінчення виконавчого провадження, проте після подання заяви про закінчення виконавчого провадження орган виконання продовжив списання з позивача кошти на виконання постанови про стягнення виконавчого збору; лиш 13.05.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №50720137.

За наведених обставин, позивач вважає, що Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві незаконно стягнуто з позивача 363062,45 грн. виконавчого збору, що був стягнутий після звернення з заявою про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» грошові кошти у розмірі 363062,45 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва № 910/25652/15 від 18.11.2015, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016, позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії на користь Публічного акціонерного товариства «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» 2859997 грн. 61 коп. боргу; 142149 грн. 45 коп. пені; 142092 грн. 80 коп. 3% річних; 1142528 грн. 84 коп. втрат від інфляції та 64301 грн. 53 коп. судового збору; в задоволенні решти позову відмовлено.

Як встановлено судом, 04.04.2016 Господарським судом міста Києва на виконання рішення від 18.11.2015, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016, видано наказ.

Як встановлено судом, 07.04.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 №910/25652/15 про стягнення з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії на користь Публічного акціонерного товариства «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» 4351070,23 грн. (копія постанови долучена до позову).

Як встановлено судом, 28.11.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії виконавчий збір у розмірі 435107,02 грн. (копія постанови долучена до позову).

За змістом ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як встановлено судом, відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.05.2017 № 4473/02-01-28, загальна сума фактично стягнутих коштів за період з 16.12.2017 до 22.03.2017 складає: 707456,52 грн. (з яких 636001,86 грн. перераховано стягувачу, 70666,88 грн віднесено на сплату виконавчого збору, а 787,78 грн на витрати виконавчого провадження).

Як встановлено судом, 16.03.2017 Господарським судом м. Києва винесено ухвалу по справі № 910/25652/15, якою затверджено мирову угоду між Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» та Публічним акціонерним товариством «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез», про що Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» повідомило орган виконання судових рішень 22.03.2017 відповідною заявою про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із затвердженням судом мирової угоди на підставі п. 2 ст. 39 Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, оскільки, як встановлено судом, 22.03.2017 Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про затвердження мирової угоди та подало заяву про закінчення виконавчого провадження, суд доходить висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження №50720137 повинна бути винесена 22.03.2017.

Проте, як встановлено судом, лише 13.05.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як встановлено судом, в подальшому за період з 23.03.2017 по 18.04.2017 (після отримання органом виконання судових рішень заяви про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із затвердженням судом мирової угоди між сторонами та до винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №50720137) у виконавчому провадженні №50720137 було стягнуто з рахунків Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», ще 363062,45 грн. виконавчого збору на підставі постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. від 28.11.2016 про стягнення виконавчого збору ВП №50720137.

За змістом ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, норми даної статті слід застосовувати у сукупності з нормами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, відтак, у разі, якщо станом на дату винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем не стягнуто з боржника виконавчий збір пропорційно тим сумам, що стягнуті з боржника (10% від фактично стягнутих сум), то державний виконавець виносить відповідну постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від сум, що фактично стягнуті.

За наведених обставин, оскільки, як встановлено судом, загальна сума фактично стягнутих з боржника (позивача) коштів за період з 16.12.2017 до 22.03.2017 складає: 707456,52 грн. (з яких 636001,86 грн. перераховано стягувачу, 70666,88 грн віднесено на сплату виконавчого збору, а 787,78 грн на витрати виконавчого провадження), стягнута сума виконавчого збору станом на 22.03.2017 навіть перевищує суму фактично стягнутих на користь стягувача коштів.

Оскільки згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, державний виконавець, за умови, якби ним було винесено в межах виконавчого провадження №50720137 постанову про закінчення виконавчого провадження 22.03.2017, тобто в день, коли державний виконавець дізнався про існування обставин, які в силу Закону України «Про виконавче провадження» є підставами для закінчення відповідного виконавчого провадження, вчинення виконавцем будь-яких дій після вказаної дати, в тому числі, щодо стягнення заборгованості на виконавчим документом, було б неможливим.

Так, як встановлено судом, постановою Київського апеляційного господарського суду України від 29.06.2017 у справі №910/25652/15 визнано дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. щодо стягнення виконавчого збору незаконними, постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. про стягнення виконавчого збору по ВП № 50720137 від 28.11.2016 з виконання наказу № 910/25652/15 виданого 04.04.2016 Господарським судом міста Києва про стягнення з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Одеської регіональної філії на користь Публічного акціонерного товариства "Проектно-пошукового інституту "Південмедбіосинтез" 2859 997 грн. 61 коп. боргу; 142149 грн. 45 коп. пені; 142 092 грн. 80 коп. 3% річних; 1142528 грн. 84 коп. втрат від інфляції та 64301 грн. 53 коп. судового збору - визнано протиправною та скасовано.

При цьому, у даній постанові встановлено факт незаконного стягнення у період з 23.03.2017 по 18.04.2017 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 363062,45 грн., які позивачем у межах даної справи заявлено як шкоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, за приписами вказаної статті, для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки;

- шкоди;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою;

- вини.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд зазначає, що дана норма є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей відносяться: а) суб'єктний склад заподіювачів шкоди: органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, якими відповідно до положень ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; б) завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень: 1) діяння, які можуть мати різноманітні види та форми (накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обов'язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані), 2) протиправна бездіяльність; в) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю; г) відсутність необхідності доведення вини.

Так, незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

При цьому, суд зазначає, що специфіка відшкодування шкоди державним виконавцем стороні виконавчого провадження (боржнику), у деліктних правовідносинах, які можуть виникати у зв'язку з неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця, вчиненими в межах виконавчого провадження, полягає у необхідності доведення не лише неправомірної поведінки державного виконавця, а і факту завдання шкоди боржнику, яка у даних правовідносинах може розумітись виключно як така безповоротна втрата майна (у даному випадку - грошових коштів), яка настає у разі об'єктивної неможливості відновлення прав боржника шляхом застосування інших можливих способів - процесуальних механізмів відновлення прав особи, які передбачені законом.

Така особливість розуміння шкоди у даних правовідносинах викликана специфікою сфери її можливого завдання (на стадії виконавчого провадження). Так виконавче провадження, по суті, є завершальною стадією судового розгляду, порядок здійснення якого регулюється, зокрема, процесуальними нормами Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, в межах даної справи судом встановлено протиправність поведінки Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві, що виразилась у неправомірному стягненні виконавчого збору у розмірі 363062,45 грн. (в межах предмету і підстав даного позову); наявність завданої позивачеві шкоди у розмірі 363062,45 грн., за наслідками неправомірного стягнення в дохід Держаного бюджету України коштів у вказаній сумі як виконавчий збір; наявність прямого причинного зв'язку між неправомірною поведінкою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві та понесеною позивачем шкодою у розмірі 363062,45 грн., який полягає у тому, що саме внаслідок дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві настали обставини щодо завдання шкоди (як об'єктивний наслідок виключно таких дій); вини Відділу щодо неправомірного стягнення з боржника коштів (її доведення у даних правовідносинах не є обов'язковим).

Наявність зазначених елементів свідчить про існування складу цивільного правопорушення, що є підставою для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України.

За змістом п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 N 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 N 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз'яснення.

Згідно з п. 9 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» від 01.04.1994 № 02-5/215 в редакції від 29.12.2007, шкода, завдана державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, при вирішенні зазначених спорів господарському суду слід залучати до участі у справі відповідні державні органи, які здійснюють розпорядження бюджетними коштами, як іншого відповідача.

Відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45), Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з п. 38, 39 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, відбувається шляхом стягнення з державного бюджету відповідної суми відшкодування, а не з рахунку органу Державної казначейської служби України або Державної виконавчої служби України.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №6-3014цс16 від 12.04.2017, згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України; відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення). Для правильного застосування до правовідносин сторін норм матеріального права (Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845) необхідно з'ясувати обставини щодо притягнення як відповідача відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, без установлення яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо.

Згідно з п. 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Відповідно до п. 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 жовтня 2011 року N 1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 серпня 2015 року N 716) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2011 р. за N 1236/19974, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку:здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

За наведених обставин, зазначення позивачем серед співвідповідачів у позові про стягнення з державного бюджету України шкоди Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві вважається судом обґрунтованим.

При цьому, відповідно до Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 N 1707/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 р. за N 759/19497, Головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань організовує через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень з питань державної виконавчої служби, виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів України.

При цьому, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві не є юридичною особою (а отже не може бути стороною у розгляді судом господарського спору), відтак позивачем заявлено вимоги в тому числі до Головного територіального управління юстиції у м. Києві як юридичної особи, що забезпечує реалізацію повноважень з питань державної виконавчої служби, виконання рішень судів та інших органів.

При цьому, щодо доводів відповідачів 2 та 3 стосовно того, що надмірно стягнуті кошти підлягають стягненню в порядку п. 19 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845, суд зазначає, що такий пункт включений до розділу Порядку «Безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету».

Так, органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів:1) для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів;2) що надійшли в результаті повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії;3) що надійшли від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, вилученого уповноваженими державними органами; 4) що надійшли в результаті конфіскації національної або іноземної валюти;5) що надійшли в інший установлений законодавством спосіб;6) з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Разом з тим, з огляду на висновки суду, що позивачу завдано шкоди внаслідок незаконних дій органу державної виконавчої служби, така шкода підлягає відшкодуванню на підставі розділу Порядку, що має назву «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам» (пункти 35-40 Порядку).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позов Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення 363062 грн. 45 коп. підлягає задоволенню.

За змістом ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А; ідентифікаційний код: 37993783) на користь Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3; ідентифікаційний код: 21616582) грошові кошти у розмірі 363062 (триста шістдесят три тисячі шістдесят дві) грн. 45 коп. шкоди, завданої незаконними діями Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01001, м. Київ, провулок Музейний, 2-Д; ідентифікаційний код: 34691374).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 01.11.2017

Суддя І.М. Отрош