ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Справа № 908/2393/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно) відповідача не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно) від ДВС не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)
розглянувши матеріали касаційної скарги Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
на постанову за скаргою на діївід 21.06.2017 Донецького апеляційного господарського суду Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
у справі№908/2393/14 господарського суду Запорізької області
за позовомВідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких електричних мереж

до Державного підприємства "Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект"
простягнення 321372,13 грн
ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ДП "Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект" про стягнення боргу за спожиту активну електричну енергію в сумі 306832,19 грн, заборгованості за послуги з компенсації перетоків реактивної електричної енергії в сумі 553,98 грн, 11712,10 грн пені та 2273,86 грн - 3% річних за договором про постачання електричної енергії №315 від 18.05.2004 р., на підставі статей 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, статей 20, 173-175, 193 Господарського кодексу України, статті 26 Закону України "Про електроенергетику", Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 р. №28.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.09.2014 р. (суддя Смірнов О.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 306832,19 грн боргу за спожиту активну електричну енергію, 553,98 грн заборгованості за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, 15420,38 грн пені, 2991,25 грн - 3% річних, витрати по сплаті судового збору в сумі 6515,95 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 882,32 грн та 134,01 грн - 3% річних відмовлено.

20.10.2014 р. господарським судом Запорізької області видано наказ на виконання вказаного судового рішення зі строком пред'явлення його до виконання до 27.09.2015 р.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ВП №45696079 від 05.12.2014 р. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 20.10.2014 р. у цій справі.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №45696079 від 22.02.2017 р. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи.

ПАТ "Запоріжжяобленерго" звернулось до господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо прийняття постанови від 22.02.2017 р. про повернення виконавчого документу стягувачу та визнати недійсною постанову від 22.02.2017 р. про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП №45696079) з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 20.10.2014 р. у цій справі.

В обґрунтування скарги заявник посилався на відсутність у державного виконавця правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки виконавчим документом є наказ господарського суду про стягнення грошових коштів, який може бути виконаний без безпосередньої участі боржника, що виключає необхідність з'ясування місцезнаходження боржника - юридичної особи.

Відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у відзиві на скаргу просив відмовити у її задоволенні та вказував, що в ході проведення виконавчих дій уповноваженого органу або органу управління, керівництва або адміністрації боржника за адресою: м. Запоріжжя, майдан Пушкіна, 4, заходами щодо їх розшуку виявлено не було, про що складено акт державного виконавця від 15.02.2017 р.; що виключення щодо повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" стосуються лише випадків, якщо боржником є фізична особа. Водночас він вказував, що стягувач має право повторно пред'явити виконавчий документ до виконання у строк до 22.02.2020 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.04.2017 р. (суддя Смирнова О.Г.) скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задоволено. Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №ВП 45696079 від 22.02.2017 р. у справі №908/2393/14. Визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про повернення виконавчого документа стягувачу № ВП 45696079 від 22.02.2017 р. у справі № 908/2393/14.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції встановив, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є незаконною, оскільки виконавчим документом у даному випадку є наказ господарського суду про стягнення грошових коштів, який може бути виконання без безпосередньої участі боржника, що виключає необхідність з'ясування місцезнаходження боржника - юридичної особи та, відповідно, унеможливлює повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Судом було враховано і те, що упродовж двох років під час вчинення виконавчих дій питань щодо неможливості з'ясування місцезнаходження боржника у державного виконавця не виникало та місцезнаходження боржника є відомим.

За апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Донецький апеляційний господарський суд (судді: Агапов О.Л., Сгара Е.В., Москальова І.В.), переглянувши ухвалу господарського суду Запорізької області від 26.04.2017 р. в апеляційному порядку, постановою від 21.06.2017 р. залишив її без змін.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 26.04.2017 р. і постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.06.2017 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ПАТ "Запоріжжяобленерго" на дії державного виконавця, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами першої та апеляційної інстанції приписів законодавства.

Скаржник вказує на те, що при винесенні оскаржуваної постанови органом виконання судових рішень не було допущено порушень приписів пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" та оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є законною.

Від позивача судом отримано відзив на касаційну скаргу, в якому він просить судові акти у справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Водночас від ПАТ "Запоріжжяобленерго" 03.11.2017 р. надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке колегією суддів залишається без задоволення з огляду на відсутність правових підстав, з якими приписи статті 741 Господарського процесуального кодексу України, пов'язують можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням господарського суду Запорізької області від 09.09.2014 р. у цій справі було стягнуто з ДП "Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж" 306832,19 грн заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 553,98 грн заборгованості за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, 15420,38 грн пені та 2991,25 грн - 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 6515,95 грн.

На виконання вказаного рішення 20.10.2014 р. господарським судом Запорізької області видано наказ, який був пред'явлений до виконання та у зв'язку з цим постановою Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 05.12.2014 р. було відкрито виконавче провадження №ВП 45696079 з виконання наказу господарського суду у даній справі.

При цьому вказане виконавче провадження перебувало у складі зведеного виконавчого провадження №34040904 про стягнення коштів з ДП "Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект".

Також господарськими судами було з'ясовано, що державним виконавцем на виконання виконавчого документа, що входив до складу зведеного виконавчого провадження №34040904, було перевірено майновий стан боржника та вчиненні наступні виконавчі дії: винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якої на все рухоме та нерухоме майно боржника накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження; направлено запити до реєструючих органів з метою отримання інформації щодо майнового стану боржника; накладено арешт на кошти боржника, згідно з постановами про арешт коштів боржника та протягом 2013-2017 років систематично виставлялись платіжні вимоги в фінансові установи, в яких обліковуються рахунки боржника.

В ході проведення виконавчих дій також було направлено вимогу боржнику про надання інформації про перелік рухомого та нерухомого майна, яке не відноситься до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства.

06.06.2013 р. за актом опису та арешту майна державним виконавцем накладено арешт на рухоме майно боржника у кількості 26 найменувань, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя вул. Пушкіна, 4, на загальну суму 52306,40 грн; 11.07.2013 р. згідно з актом опису та арешту майна державним виконавцем накладено арешт на базу відпочинку "Фрегат", яка знаходиться за адресою: м. Бердянськ, вул. Макарова, 27. Крім того, 22.07.2013 р. передано пакет документів на реалізацію рухомого майна, а саме: автомобілів PEUGEOT J5 державний номер 04465 НР, УАЗ 3303, державний номер 4444 ЗПН та Honda Stream 2.0, 2004 р.н. державний номер АР 3798 АС.

Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів №05/234/13/А-1 від 11.10.2013 р. переможцем прилюдних торгів з продажу бази відпочинку "Фрегат" є ТОВ "ПЛАЦ". 17.10.2013 р. кошти, які надійшли від реалізації бази відпочинку "Фрегат" у сумі 2028100 грн, розподілені та повністю задоволено вимоги 138 стягувачів з виконання виконавчих документів по стягненню заробітної плати та частково задоволено вимоги за 24 виконавчими документами, за якими стягувачем є УПФУ.

18.10.2013 р. на депозитний рахунок надійшли кошти від реалізації рухомого майна (Honda Stream 2.0 у сумі 38456 грн) та 24.10.2013 р. розподілено кошти і частково задоволено вимоги стягувачів за 8 виконавчими документами.

23.12.2013 р. частину майна боржника (5 кондиціонерів) реалізовано за 3840 грн, а інше рухоме майно знято з реалізації в зв'язку з відсутністю купівельного попиту. Жоден стягувач не виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, у зв'язку з чим державним виконавцем було проведено дії з нереалізованим майном у відповідності до статті 61 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з протоколом проведення електронних торгів №224499 від 31.12.2016 р. нежитлова будівля за адресою: майдан Пушкіна 4, у м. Запоріжжі, стартова ціна якої складала 34112660,40 грн, не реалізована, у зв'язку з відсутністю допущених учасників до торгів.

В акті державного виконавця від 15.02.2017 р. зазначено, що в ході проведення виконавчих дій уповноваженого органу або органу управління, керівництва або адміністрації боржника за адресою: м. Запоріжжі, майдан Пушкіна, 4, заходами щодо їх розшуку виявлено не було.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 22.02.2017 р. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з неможливістю з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи.

Стягувач - ПАТ "Запоріжжяобленерго" (до зміни найменування - ВАТ "Запоріжжяобленерго") звернулося до господарського суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця (котра і є предметом судового розгляду), в якій просило визнати неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.02.2017 р. та визнати недійсною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ВП №45696079 від 22.02.2017 р. про повернення виконавчого документа.

Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди попередніх інстанцій виходили з наявності в діях державного виконавця порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження", а відтак дійшли висновку про обґрунтованість скарги стягувача.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (статті 1 Закону України "Про виконавче провадження у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, серед іншого, зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У розумінні приписів наведених норм наслідком таких дій державного виконавця має бути повне виконання судового рішення.

Як вже зазначалося та встановили господарські суди, оскаржуваною постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 22.02.2017 р. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з неможливістю з'ясування місцезнаходження боржника - юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Тобто наведена норма містить виключення щодо повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, коли виконанню підлягають виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника.

Отже, нормативне застереження у пункті 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" не допускає можливість повернення на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчого документа про стягнення грошових коштів, який може бути виконано без безпосередньої участі боржника, що виключає необхідність з'ясування місцезнаходження боржника-юридичної особи.

В процесі розгляду спору господарські суди встановили, що за наказом господарського суду Запорізької області від 20.10.2014 р. у цій справі стягненню з боржника підлягають грошові кошти та виконавчий документ може бути виконаний без участі боржника.

Водночас, як встановили суди, виконавче провадження було приєднано до зведеного виконавчого провадження №34040904 та в ході проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні упродовж трьох років (2014-2017 років) державним виконавцем вчинялися дії щодо реалізації рухомого та нерухомого майна боржника, при цьому питання щодо його (боржника) місцезнаходження у відділу державної виконавчої служби не виникало.

Крім того, здійснюючи судовий розгляд, господарські суди попередніх інстанцій встановили, що місцезнаходження юридичної особи - боржника (Державного підприємства "Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект"), зазначеного у виконавчому документі, відомо та згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (офіційний сайт http://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) станом на 11.04.2017 р. боржник - ДП "Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект" зареєстрований в реєстрі, не перебуває в процесі припинення, місцем знаходження юридичної особи (боржника) є: 69095, м. Запоріжжя, площа Пушкіна, буд. 4; органом управління боржника є керівник - Харченко Богдан Іванович (в.о. директора).

За таких обставин, господарські суди першої і апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" через неможливість з'ясування місцезнаходження боржника - юридичної особи, у даному випадку не ґрунтується на вимогах законодавства.

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що господарські суди попередніх інстанцій встановили порушення державним виконавцем вимог закону при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, колегія суддів погоджується з висновком судів про обґрунтованість скарги стягувача та наявність правових підстав для її задоволення.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, та не беруться колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає прийняті у справі ухвалу та постанову такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.06.2017 у справі № 908/2393/14 та ухвалу господарського суду Запорізької області від 26.04.2017 р. залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач