РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017Справа №910/14154/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»
доПриватного акціонерного товариства «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2»
простягнення 38 466,59 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

позивача:Мельник Е.О.
відповідача:Полонська Н.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (надалі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2» (надалі - ПрАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2») про стягнення 139 746,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 420608 від 02.07.2012 позивач поставив теплову енергію, а відповідач грошові зобов'язання по оплаті поставленої енергії належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 101 279,48 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 22 890,11 грн., 3% річних у розмірі 2 649,62 грн. та інфляційних у розмірі 12 926,86 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 04.10.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2017 розгляд справи відкладено на 23.10.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

20.10.2017 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявник вказує на те, що ним сплачена сума основного боргу, а відтак вона не підлягає задоволенню, а заявлені до стягнення штрафні санкції обраховані не вірно з огляду на положення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 420608 від 02.07.2012.

У зв'язку з частковою сплатою основного боргу, в судовому засіданні 23.10.2017 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій заявлено до стягнення 41 279,48 грн. - основного боргу, 2 649,62 грн. - 3% річних, 12 926,86 грн. інфляційних та 22 890,11 грн. - пені.

В судовому засіданні оголошено перерву на 06.11.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

06.11.2017 представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, у зв'язку із сплатою суми основного боргу, заявник просив стягнути з відповідача лише штрафні санкції, а саме: пеню у розмірі 22 890,11 грн., 3 % річних у розмірі 2 649,62 грн. та інфляційні у розмірі 12 926,86 грн.

Оскільки, вказана заява відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, то суд приймає її до розгляду.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, підтримав позовні вимоги з урахуванням заяв про зменшення їх розміру.

Представник відповідача в судове засідання з'явилась, надала пояснення по суті спору, проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2012 між ТОВ «Євро-Реконструкція» (енергопостачальна організація) та ПрАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2» (покупець) укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420608 (Договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води, а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах даного Договору.

Пунктом 10.1 Договору сторони дійшли згоди про те, що даний договір укладений на термін з 01.07.2012 по 30.06.2013 і вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін не повідомить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору. В частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення.

Договір є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

На виконання умов Договору, за період з 01.11.2016 по 01.05.2017, позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 315 802,51 грн., а відповідач отримав та частково оплатив отриману теплову енергію на загальну суму 214 523,03 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором по сплаті спожитої теплової енергії.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем вірно та правомірно визначено суму основного боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 101 279,48 грн. за спірний період.

Із матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у даній справі відповідачем було повністю сплачено суму основної заборгованості у розмірі 101 279,48 грн., у зв'язку з чим позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 22 890,11 грн., 3% річних у розмірі 2 649,62 грн. та інфляційних у розмірі 12 926,86 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що у разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки енергопостачальна організація нараховує пеню за кожен прострочений день у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, при визначені періоду прострочення позивач виходив із п. 6.6 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 до нього, відповідно до умов якого покупець до 01 числа розрахункового місяця сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у Договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Суд відзначає, що Додаткова угода № 1 до Договору не містить дати її підписання та скріплення печатками сторін, що позбавляє можливості встановити дату набрання чинності цієї додаткової угоди.

Тому, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що період, за який необхідно нараховувати штрафні санкції, має розраховуватись з урахуванням п. 6.6 основного Договору, а не в редакції Додаткової угоди № 1 до нього.

В запереченнях проти позову відповідачем зазначено, що ним не отримано рахунку-фактури за квітень 2017 року, а тому, на думку відповідача, ним не порушено строків оплати за цим місяцем.

Відповідно до п. 6.5 Договору покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання-передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактуру на оплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередні періоди, що включають в себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження визначеного цим договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання передачі товарної продукції покупець повертає в енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі не підписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції енергопостачальної організації.

Відповідно до п. 6.6 Договору покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

Тобто, умовами п.п. 6.5, 6.6 Договору передбачено обов'язок відповідача самостійно отримати від позивача рахунок-фактуру, на підставі якого, до 25 числа поточного місяця сплатити за прийняту теплову енергію, а відтак неотримання такого рахунку не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасну сплату електроенергії.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає правомірним та обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 18 115,59 грн., 3% річних у розмірі 2 028,08 грн. та інфляційних у розмірі 9 145,37 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ПрАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2» на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» пені у розмірі 18 115,59 грн., 3% річних у розмірі 2 028,08 грн. та інфляційних у розмірі 9 145,37 грн.

В задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 4 774,52 грн., 3% річних у розмірі 621,54 грн. та інфляційних у розмірі 3 781,49 грн. необхідно відмовити з викладених підстав.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до п. 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011, «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» є підставою для повернення відповідної суми судового збору; що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача. Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК може бути покладений на відповідача.

Оскільки, зменшення розміру позовних вимог у даному спорі було пов'язано із сплатою відповідачем основного боргу після подання позову, то судові витрати в цій частині покладаються на відповідача.

В іншій частині, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2» (02105, м. Київ, вул. Тампере, будинок 13-Б; ідентифікаційний код 32306302) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, будинок 28, офіс 20; ідентифікаційний код 37739041) пеню у розмірі 18 115 (вісімнадцять тисяч сто п'ятнадцять) грн. 59 коп., 3% річних у розмірі 2 028 (дві тисячі двадцять вісім) грн. 08 коп., інфляційні у розмірі 9 145 (дев'ять тисяч сто сорок п'ять) грн. 37 коп. та судовий збір у розмірі 1 958 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 53 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2017.

Суддя В.П. Босий