ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017 справа № 905/948/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради, м.Слов'янськ Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від04.07.2017р. (повний текст підписано 05.07.2017р.)
у справі№ 905/948/17 (суддя Я.О. Левшина)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ
доУправління житлово комунального господарства Словянської міської ради, м.Словянськ Донецької області
простягнення 68915,90грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Управління житлово комунального господарства Словянської міської ради, м.Словянськ Донецької області про стягнення 68915,90грн., які складаються з 60133,99грн. інфляційних та 3% річних у розмірі 8781,91грн.

Під час розгляду справи позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача 58253,33грн., які складаються з 51511,29грн. інфляційних та 3% річних у розмірі 6742,04грн.

Господарський суд Донецької області, керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), прийняв вказану заяву до розгляду та в подальшому розглядав зменшені позовні вимоги.

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.07.2017р. (повний текст підписано 05.07.2017р.) у справі №905/948/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй задоволено частково, стягнуто з Управління житлово комунального господарства Словянської міської ради 3% річних у розмірі 3857,88грн. та інфляційні в розмірі 50230,67грн.

Рішення суду мотивоване тривалим порушенням відповідачем умов договору №121 від 20.11.2012р. у частині здійснення своєчасних та повних розрахунків за виконані позивачем підрядні роботи (після винесення господарським судом Донецької області рішення від 03.11.2015р. у справі №905/2665/15 про стягнення з відповідача основного боргу. Крім того, часткове задоволення позовних вимог обумовлено застосуванням позовної давності до заявлених вимог, про що заявлено відповідачем по справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління житлово комунального господарства Словянської міської ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що рішення господарського суду не містить обґрунтування підстав не прийняття вимог відповідача щодо застосування строків позовної давності, а також розрахунків, з яких виходив суд при задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідач наголошує, що відсутні підстави для переривання перебігу строку позовної давності, а отже, повинна бути застосована позовна давність до позовних вимог.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.09.2017р. (головуючий Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Радіонова О.О.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 07.11.2017р.

У звязку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Попкова Д.О. на дату слухання справи, на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

Представники сторін у судове засідання 07.11.2017р. не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористалися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, а також те, що позиція відповідача викладена безпосередньо в апеляційній скарзі, сторони не посилалися на необхідність надання додаткових доказів, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.11.2015р. у справі №905/2665/15, яке набрало законної сили, задоволено в повному обсязі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" до відповідача, Управління житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради про стягнення заборгованості за договором №121 від 20.11.2012р. у розмірі 74980,04грн.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/2665/15 встановлено наступне.

20.11.2012р. між Управлінням житлово комунального господарства Словянської міської ради (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй (далі - підрядник) був укладений договір №121 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 підрядник зобовязується у 2012р. виконати роботи по капітальному ремонту дорожнього покриття на Привокзальному майдані в м.Слов`янськ, а замовник - прийняти й оплатити такі роботи.

Згідно з п.2.1, підрядник зобовязаний виконати передбачені цим договором роботи якісно, відповідно до ДБН В.2.3-5-2001 Вулиці і дороги населених пунктів. Асфальтобетонна суміш повинна виготовлятися відповідно до ДСТУ Б В. 2.7-119-2003 "Суміші асфальтобетонні й асфальтобетон дорожній та аеродромний. Технічні умови".

Як вбачається з п.3.1, ціна цього договору становить 974737,64грн., у тому числі: ПДВ 162456,27грн.

Строк виконання робіт: з 20.11.2012р. по 30.11.2012р. (п.5.1).

Договір, як вбачається з п.10.1, набирає чинності з часу його укладання і діє до 31.12.2012р.

Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками підприємств.

На виконання умов договору №121 від 20.11.2012р. позивачем були виконані роботи на загальну суму 971380,04грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт з розрахунком одиничної вартості за 2012р. (форма №КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт / та витрати за грудень 2012р. (форма №КБ-3) від 20.12.2012р.

При цьому судом встановлено, що датою підписання акту є 20.12.2012р.

Враховуючи здійснення відповідачем часткової оплати вартості виконаних робіт відповідно до банківських виписок №БВ-0000251 від 30.12.2012р. та №БВ-0000001 від 03.01.2012р. в сумі 855000,00грн. та 41400,00грн., суд дійшов висновку про стягнення з Управління житлово комунального господарства Словянської міської ради вартості виконаних робіт у розмірі 74980,04грн.

На виконання рішення господарського суду Донецької області від 03.11.2015р. у справі №905/2665/15 Управлінням житлово комунального господарства Словянської міської ради 30.12.2015р. були перераховані Товариству з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй кошти у розмірі 74980,04грн.

З огляду на тривале прострочення замовником грошового зобовязання, підрядник звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на приписи ст.35 ГПК України, оскільки рішення господарського суду Донецької області від 03.11.2015р. у справі №905/2665/15 набрало законної сили, то факт виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" своїх зобовязань за договором №121 від 20.11.2012р., а також факт прострочення виконання Управлінням житлово комунального господарства Словянської міської ради зобовязань з оплати прийнятих підрядних робіт у розмірі 74980,04грн. є встановленими і, відповідно, не підлягають повторному доказуванню.

Сутність позову, що розглядається, полягає у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних за порушення грошових зобовязань.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство України не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Відповідно до п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2014р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вищенаведене, позивачем заявлено до стягнення інфляційні у розмірі 51511,29грн. (нараховані за період 01.01.2013р. 31.12.2015р.) та 3% річних у розмірі 6742,04грн. (нараховані за період 01.01.2013р. 30.12.2015р.) (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), що нараховані на суму боргу у розмірі 74980,04грн, яка була стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 03.11.2015р. у справі №905/2665/16.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи заявлено клопотання щодо застосування строків позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення 3% річних та інфляційних застосовується загальна позовна давність.

За приписами частини 1 статті 261 ЦК Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У розділі 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, зокрема, розяснено, що нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2).

З огляду на приписи ст.625 ЦК України та порядок здійснення розрахунку, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що 3% річних стягуються за кожний день прострочки виконання грошового зобовязання, інфляційні нарахування за кожний повний місяць такої прострочки. Отже, позовну давність щодо вказаних нарахувань необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо та кожного місяця окремо відповідно за попередні три роки до дня подання позову, у разі наявності прострочки виконання грошового зобовязання у цей період, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Крім того, господарським судом Донецької області вірно зазначено, що позивачем реалізовано право на звернення до суду щодо стягнення основної суми заборгованості у межах встановленого строку позовної давності, за наслідками якого прийнято рішення від 03.11.2015р. про стягнення суми боргу.

Враховуючи наведені вище норми законодавства, визначені позивачем періоди нарахування 3% річних та інфляційних, застосовуючи позовну давність до даних вимог, приймаючи до уваги дату перерахування відповідачем суми основної заборгованості та дату звернення з позовом до суду, судова колегія зазначає, що господарський суд Донецької області дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, за висновками суду апеляційної інстанції стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 3857,88грн., нараховані на суму заборгованості в розмірі 74980,04грн. за період 14.04.2014р. 30.12.2015р., та інфляційні у розмірі 50230,67грн., нараховані на суму заборгованості в розмірі 50230,67грн. за період травень 2014р. листопад 2015р.

Апелянтом зазначено, що в рішенні господарського суду першої інстанції відсутні посилання на конкретні періоди нарахованих та стягнутих судом 3% річних та інфляційних. Проте, в рішенні суду визначено, що у позивача збереглося право на стягнення 3% річних та інфляційних лише протягом останніх трьох років до подання позову, тобто з 14.04.2017р., а кінець періоду нарахування 3% річних та інфляційних пов'язаний з погашенням заборгованості за договором.

Щодо доводів апелянта про відсутність переривання строку позовної давності судова колегія зазначає, що оскаржуване рішення не містить висновків щодо перериванні строку позовної давності, а визначені судом періоди для стягнення 3% річних та інфляційних обґрунтовано визначені з застосуванням загальної позовної давності до даних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 04.07.2017р. (повний текст підписано 05.07.2017р.) у справі №905/948/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради, м.Слов'янськ Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 04.07.2017р. (повний текст підписано 05.07.2017р.) у справі №905/948/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 04.07.2017р. (повний текст підписано 05.07.2017р.) у справі №905/948/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 1 - позивачу; 2 - відповідачу. 1 - у справу; 1 ДАГС; 1 ГСДО