ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.10.2017 Справа № 904/8188/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", 01601, м. Київ, б-р. ОСОБА_1, буд. 18; 49600, м. Дніпро, вул. Херсонська 26

до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради, 49127, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 51.

про стягнення 38 121,88 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за дов. № 1019 від 12.12.2016 року.

від відповідача: ОСОБА_3 - представник за дов. №2266 від 03.03.2017 року

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог №12С000 від 04.10.2017 року) з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради про стягнення 38125,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем норм чинного законодавства щодо відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах окремим категоріям громадян.

18.10.2017 року від представника відповідача до суду надійшов відзив №13109 від 29.09.2017 року в якому зазначено, що відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України та відсутністю відповідної субвенції в Законі України «Про державний бюджет України за 2016 рік» відповідач не мав право брати на себе зобовязання по відшкодуванню коштів за пільги, без наявності відповідного бюджетного призначення.

18.10.2017 року від відповідача надійшло до суду клопотання №13521 від 13.10.2017 року в якому просить залучити до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_4 Міністрів України. Клопотання не задовольняється судом із-за достатності матеріалів для розгляду даної справи.

У відповідності до вимог ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача та Відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В 2016 році між ПАТ «Укртелеком», яке за рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації № 384 від 28.09.2006 року включено до реєстру операторів, провайдерів телекомунікація за № 74 та здійснює ліцензійну діяльність у сфері телекомунікацій та Управлінням праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради склалися позадоговірні відносини щодо відшкодування вартості телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення на території Самарського району міста Дніпра.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою ОСОБА_4 Міністрів України №256 від 04.03.2002 року «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції державного бюджету. Зокрема, п.3 Порядку № 256 передбачено головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрації, виконавчих органів рад, компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Отже, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг по Самарському району міста Дніпра є Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради, а тому відшкодування витрат, понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється Відповідачем.

В 2016 році Позивачем щомісячно на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою ОСОБА_4 Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 на адресу Відповідача згідно регламенту відділу персоніфікованого обліку надаватись на електронних носіях та на паперових носіях розрахунки щодо вартості послуг, фактично наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою «2-пільга», що має наслідком проведення Відповідачем відповідних розрахунків на відшкодування понесених підприємством витрат .

Відповідно до п. 5 Порядку № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, зокрема, щодо пільг з послуг зв'язку до 22 числа місяця, що настає за звітним.

Пунктом 4 Порядку № 256 передбачено, що суми субвенцій з державного бюджету України перераховуються на рахунки місцевих бюджетів щомісячно.

Відповідно до ч.1 п. 8 Порядку № 256, отримані місцевими бюджетами суми субвенції перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у пятиденний строк здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч.2 п.8 Порядку №256).

Проте, в порушення умов діючого законодавства України Відповідач протягом 2016 року систематично не виконував свої зобов'язання щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення та не перерахував в повному обсязі кошти в рахунок компенсації витрат Позивача за надання телекомунікаційних послуг громадянам Самарському району міста Дніпра на пільгових умовах за період з січня 2016 року по грудень 2016 року.

Відповідно до ч.3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

У п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою ОСОБА_4 Міністрів України № 295 від 11.04.2012 р. визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", встановлено, що пільги щодо оплати послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Так, згідно пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст.102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому ОСОБА_4 Міністрів України.

Постановою ОСОБА_4 Міністрів України від 04.03.2002р. №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно ч. 1 п. 8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п.8 Порядку ).

Як встановлено матеріалами справи за Відповідачем виникла заборгованість з січня 2016 по грудень 2016 в розмірі 38125,66 грн., що підтверджується щомісячними розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг згідно з формою « 2-пільга».

Згідно п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, яке затверджене постановою ОСОБА_4 Міністрів України №117 від 29.01.2003 р., підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

На виконання вищезазначених вимог позивач направляв відповідачу щомісячно, для здійснення розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів, розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за період з січня 2016 року по грудень 2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

Також, слід зазначити, що Позивач направив на адресу Відповідача ОСОБА_5 в порідку ч.2 ст.530 ЦК України від 26.06.2017 року за № 12С000-1098 щодо погашення заборгованості за наданні телекомунікаційні послуги пільговій категорії громадян в період січня-грудня 2016 року в суму 38 121,88 грн. та розгорнутий акт звіряння розрахунків за той же період (супровідний лист №121250-797 від 16.06.2017 року). В своїй відповіді № 8945 від 17.07.2017 року Відповідач зазначає, що відсутність достатнього бюджетного фінансуванню підтверджує відсутність вини відповідача, та є достатньою підставою для відмови в відшкодуванні наданих Позивачем пільг. ОСОБА_5 на поточну дату не виконана, розгорнутий акт звіряння не узгоджений.

При цьому суд зазначає, що за наведеним вище законодавством та відповідно до Постанови ОСОБА_4 Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117, Управління соціального захисту населення є не лише розпорядником бюджетних коштів, а й органом, що контролює відомості, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги.

У спірних правовідносинах орган державної влади не заперечує факту надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, не оспорює їхнього обсягу, підставності надання, правильності обчислення, тощо.

Натомість, заперечення відповідача щодо не підписання ним актів звірки ґрунтуються виключно на відсутності відповідного фінансування.

Як наслідок, витрати, понесені позивачем за надані телекомунікаційні послуги в сумі 38125,66 грн. за період січень - грудень 2016 р. йому невідшкодовані.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічні положення містяться в ст. 193 ГК України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 ст. 218 ГПК України та ст.. 617 ЦК України прямо передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради, яке є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення Самарського району м. Дніпра, зобов'язане було здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем, внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території, за рахунок державних субвенцій.

Посилання відповідача на те, що у міському бюджеті не передбачені витрати, пов'язані із наданням пільг на послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, суд оцінює критично. Адже законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Зі змісту статті 617 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. зазначено, що, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

За приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446, від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У листі від 30.06.2011 р. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, зокрема, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону, має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів.

При цьому, судом враховуються приписи ст.ст.33,34 ГПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень.

Проте, всупереч наведеним нормам, відповідачем належними засобами доказування позовні вимоги спростовані не були.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги потрібно задовольнити в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради (49127, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 51, ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, 26. п/р № в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, заборгованість у розмірі 38 125,66 грн. (тридцять вісім тисяч сто двадцять пять) грн. 66 коп., судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяч шістсот) грн. 00 коп., про що видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30.10.2017 року.

Суддя ОСОБА_6