РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 903/479/17 25.10.17 р.

За позовом Анімаккорд Лтд

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав 128000 грн.,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Цубері Ю.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № б/н від 21.06.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Анімаккорд ЛТД звернулось до господарського суду Волинської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав 128 000, 00 грн.

Ухвалою від 05.07.2017 р. справу № 903/479/17 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

За результатом здійсненого автоматичного розподілу справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою суду від 24.07.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Зеленіною Н.І., розгляд справи призначено на 07.08.2017 р.

27.07.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про припинення провадження у справі.

03.08.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив та повідомлення про відсутність аналогічного спору.

У судовому засіданні 07.08.2017 р. представник відповідача подав клопотання про витребування документів.

Ухвалою суду від 07.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 06.09.2017 р.

11.08.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення, уточнення позовних вимог та повідомлення про відсутність аналогічного спору.

06.09.2017 р. від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заперечення проти клопотання позивача про долучення до матеріалів справи копії відеозапису.

06.09.2017 р. від позивача надійшли заперечення проти заяви відповідача про припинення провадження у справі та клопотання про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 06.09.2017 р. оголошувалась перерва до 20.09.2017 р.

15.09.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

18.09.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення до заперечення проти відзиву.

18.09.2017 р. через відділ діловодства суд від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судове засідання 20.09.2017 р. представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 20.09.2017 р. представник відповідача подав клопотання про долучення, заяву та клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 20.09.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 12.10.2017 р.

10.10.2017 р. через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРНЕТ ІНВЕСТ" надійшов лист по справі.

09.10.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

12.10.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів.

Представник позивача у судове засідання 12.10.2017 р. не з'явився, проте, 12.10.2017 р. через відділ діловодства суду від останнього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 12.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 25.10.2017 р.

24.10.2017 р. через відділ діловодства суду від ТОВ «УАПРОМ», на виконання вимог ухвали суду, надійшли документи.

У судове засідання 25.10.2017 р. представник позивача не з'явився, проте 24.10.2017 р. через відділ діловодства суду від останнього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 25.10.2017 р. представник відповідача проти задоволення позову заперечив та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.10.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Компанія Анімаккорд Лтд (позивач) є власником виключних прав на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1» згідно Договору № ММ-2 від 10.12.2014р. про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

Згідно вказаного Договору ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» передало позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Пунктом 3 параграфу А до Договору визначено, що «Аудіовізуальні твори» - означає спільно кольорові анімаційні серіали «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», російською мовою, включаючи, але не обмежуючись вихідними матеріалами Серій, Керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», елементи та об'єкти, що охороняються та є складовою частиною Серій, в тому числі графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані об'єкти безпосередньо у Додатках до цього Договору.

Згідно п. 4 Акту передачі прав № 1 від 01.01.2015 р. до Договору про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (серіали «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2») № ММ-2 від 10 грудня 2014 p., одночасно з передачею права на Аудіовізуальні твори «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», вказані у п. 2 та п. 3 вище Правовласник передав Набувачу у повному обсязі виключні права на всі юридично значимі елементи та об'єкти Аудіовізуального твору, що охороняються, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали Серій, Керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів Аудіовізуальний творів та їх окремих Серій, перерахованих у п. 2 та п. 3 вище, графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи названі вказані елементи та об'єкти безпосередньо у Додатках до Договору.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Таким чином, Компанія Анімаккорд Лтд є власником виключних прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «ІНФОРМАЦІЯ_1» та на його частини, в тому числі персонажі «ІНФОРМАЦІЯ_5» і «ІНФОРМАЦІЯ_6», що може використовуватися самостійно і який в силу статті 9 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Як зазначає позивач, 25.10.2016 р. у належних Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (відповідач) інтернет-магазинах ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 було зафіксовано факт продажу контрафактної продукції, а саме: «набор детский 3 пр. ІНФОРМАЦІЯ_1 9440, код 9440, вартістю 117,00 грн.», та «набор детский 3 пр. ІНФОРМАЦІЯ_1 4305, код 4305, вартістю 136,30 грн.», на яких зображено без дозволу Анімаккорд Лтд персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_5» та персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_6» з АВТ МС.

При цьому, позивач стверджує, що ним не надавався відповідачу будь-який дозвіл на використання ні самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1», ні його частин; між позивачем та відповідачем не укладалось жодних договорів на використання зазначеного персонажу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Пунктом 5 ст. 15 вказаного Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право), має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» встановлено, зокрема, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

За таких обставин, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 128 000,00 грн.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечення відповідача проти позову ґрунтуються на недоведеності позивачем наявності у нього виключних майнових авторських прав на мультиплікаційний серіал «ІНФОРМАЦІЯ_1» та на його частини, в тому числі персонажі «ІНФОРМАЦІЯ_5» і «ІНФОРМАЦІЯ_6», недоведеності факту порушення саме з боку відповідача.

Крім того, у матеріалах справи міститься заява відповідача від 27.07.2017 р. про припинення провадження у справі у зв'язку з тим, що станом на 25.10.2016 р. від не здійснював підприємницької діяльності.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовляє у його задоволенні, оскільки припиненням господарської діяльності фізичної особи-підприємця являється виключення відповідного запису з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази відповідного запису щодо відповідача у Реєстрі, а надані до суду довідки про перебування відповідача на єдиній системі оподаткування і сума його доходу становить 0 грн., лише підтверджують наявність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця.

Крім того, у судовому засіданні 06.09.2017 р. представником відповідача було подано клопотання про призначення у справі судової експертизи відеозвукозапису.

Розглянувши вказане клопотання, дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд не вбачає необхідності у призначенні судової експертизи у даній справі, а наданий позивачем відеозапис являється належним і допустимим доказом у даній справі. У зв'язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Також, суд відмовляє і у клопотанні відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з тих підстав, що повноваження особи, яка підписала позовну заяву, належним чином підтверджені і наявні у матеріалах справи.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

З метою встановлення фактичних обставин справи, а саме, факту належності веб-сайтів ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, суд витребував відповідну інформацію у реєстратора вказаних сайтів - ТОВ «УАПРОМ».

Згідно відповіді, наданої ТОВ «УАПРОМ» 24.10.2017 р., веб-сайт ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано за ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_4 - за ОСОБА_1.

Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що:

- веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об'єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов'язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об'єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо;

- власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу;

- власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею;

- доменне ім'я - ім'я, що використовується для адресації комп'ютерів і ресурсів в Інтернеті.

Згідно визначень, що містяться у статті 1 Закону України "Про телекомунікації", домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовується адміністратором; доменне ім'я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

У Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади, затвердженого наказом Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 25.11.2002 року № 327/225, міститься визначення, згідно з яким веб-сайт - сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб'єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет;

Таким чином, власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім'я. Доменне ім'я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним ім'ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім'я у відповідному домені.

Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, а отже, ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який використовує відповідне доменне ім'я для позначення сайту, тобто є власником цього сайту з відповідним доменним ім'ям.

З урахуванням приписів п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1, належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, можуть бути дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, являється саме відповідач, і матеріалами справи підтверджується використання зазначеного сайту при здійсненні відповідачем господарської діяльності.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 440 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права", майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

За приписами статей 31, 32, 33 Закону, використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд встановив відсутність доказів на підтвердження правомірності використання відповідачем належних позивачу виключних авторських майнових прав на персонажі «ІНФОРМАЦІЯ_5» і «ІНФОРМАЦІЯ_6» з мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

При цьому, використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 України "Про авторське право та суміжні права", за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Так, у пункті 42 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію у загальному розмірі 128 000,00 грн. за бездоговірне використання об'єктів авторського права позивача.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

Проте, суд зазначає, що Вищий господарський суд України листом №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017 р. роз'яснив господарським судам України, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (абзац третій підпункту 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1600 грн.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення компенсації у загальному розмірі 16 000,00 грн., тобто у розмірі мінімальної компенсації за використання об'єкту авторських прав позивача.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації у загальному розмірі 16 000,00 грн. доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє із зазначених вище підстав.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У матеріалах справи містяться клопотання відповідача про розподіл судових витрат, відповідно до яких відповідач просить покласти на позивача понесені витрати - витрати на оплату послуг адвоката, відрядження тощо.

Проте, за результатами розгляду даного спору та відповідних клопотань відповідачів, з урахуванням фактичних обставин справи, суд залишає понесені судові витрати за відповідачем, та покладає на останнього витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600,00 грн., відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (43000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Компанії Анімаккорд Лтд (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, буд.6, корпус С, 7 поверх, офіс 703; реєстраційний номер НЕ 244451; T.I.C. 12244451M; VAT реєстраційний номер CY10244451K) 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп. компенсації за порушення авторських майнових прав та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 06.11.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна