ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"09" листопада 2017 р. Справа № 917/100/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В. О.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вх. № 3397 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 27.02.2017 у справі №917/100/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк", м. Чорноморськ, Одеська обл.,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Полтава,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) ОСОБА_2, м. Полтава,

2) ОСОБА_3, с. Горбанівка

про стягнення 12125137,95

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.02.2017 у справі №917/100/17 (суддя Безрук Т.М.) позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін банк" 8688949грн. 88 коп. заборгованості за кредитом, 3436188грн. 07 коп. заборгованості за відсотками, 181877грн. 07 коп. - відшкодування витрат зі сплати судового збору.

ФОП ОСОБА_1 з рішенням не погодився, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 27.02.2017 по справі №917/100/17 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ "Марфін банк" відмовити.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст.94 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Матеріали апеляційної скарги свідчать, що заявником не сплачено судовий збір за її подання.

В свою чергу відповідач звернувся з клопотанням про відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що сума 200064,77 грн., яка підлягає сплаті, є непомірно великою, оскільки на даний час він перебуває в скрутному матеріальному становищі, його рахунки і майно арештовані, внаслідок діяльності Державної виконавчої служби, бізнес повністю заблокований. Окрім того, на утриманні відповідача перебуває непрацююча дружина та двоє неповнолітніх дітей.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до пункту 3.1 постанови пленуму Вищого Господарського Суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, за вимогами зазначеної норми, звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати може мати місце за наявності виключних обставин. До того ж вказаною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Проте, заявником апеляційної скарги не надано жодних доказів на підтвердження вказаних у клопотанні доводів (як-то виписок з банківських рахунків, фінансових звітів, податкових декларацій, доказів накладення арешту на кошти, що належать боржнику, неможливість здійснення підприємницької діяльності тощо), які об'єктивно свідчили б про незадовільний фінансовий стан заявника на час подання апеляційної скарги, який перешкоджав виконати вимоги законодавства.

Окрім того, відповідно до ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження. У свою чергу, скаржник не надав будь-яких доказів того, що він матиме можливість сплатити судовий збір у встановленому розмірі протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що у червні 2017 року ФОП ОСОБА_1, звертався до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду Полтавської області від 27.02.2017 у справі №917/100/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт при поданні даної скарги сплатив судовий збір частково, а саме, у сумі 1200,00 грн. та звернувся до суду з клопотанням про розстрочення сплати судового збору до моменту ухвалення рішення в даній справі. Клопотання було мотивовано неможливістю сплати судового збору в повному обсязі у встановлений законом десятиденний строк оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 вказану скаргу було прийнято до провадження, клопотання апелянта задоволено та розстрочено сплату судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без розгляду із посиланням на те, що згідно з вимогами закону судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі становить 200064,77 грн., однак заявником сплачено лише 1200,00 грн. та не виконано вимог ухвал суду від 21.06.2017 і від 20.07.2017 щодо надання доказів сплати судового збору в повному обсязі.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що після усунення обставин, які зумовили залишення апеляційної скарги без розгляду, апелянт має право знову звернутися до апеляційного господарського суду в загальному порядку.

20.09.2017 ФОП ОСОБА_1 звернувся з апеляційної скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 27.02.2017 у справі №917/100/17 з клопотанням про звільнення його від сплати судового збору. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 повернуто апеляційну скаргу заявнику на підставі п.3. ч. 1 ст. 97 ГПК України та зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 97 ГПК України після усунення обставин, які стали підставою для повернення апеляційної скарги, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Проте, звертаючись з даною апеляційною скаргою вищенаведені обставини ФОП ОСОБА_1 не були усунуті та ним не надано ні доказів сплати судового збору, ні доказів, які б свідчили про його скрутний фінансовий стан.

У клопотанні про відстрочення сплати судового збору апелянт посилається на висновки Європейського суду з прав людини (рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі") стосовного того, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Разом з тим, як вбачається зі змісту наведеного судового рішення, воно стосується саме законодавчого регулювання розміру та порядку сплати судового збору в контексті забезпечення дотримання прав та інтересів осіб, які звертаються до суду, а також законності мети встановлення судового збору, водночас із даного рішення не вбачається незаконності інституту судового збору як такого або ж необов'язковості виконання вимог чинних законів, якими врегульовано дані правовідносини.

Натомість, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", на яке посилається заявник апеляційної скарги, зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті Конвенції.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Також, на думку колегії суддів, має бути враховано принцип рівності сторін у процесі, що є одним із елементів більш широкого поняття "справедливий судовий розгляд", яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (справа "Ruiz-Mateos v.Spain, рішення від 23.06.93, серія А, №262).

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Стаття 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов'язків, передбачених процесуальним законом.

Колегія суддів також не може не звернути на увагу на те, що розмір судового збору, що підлягає сплаті може вважатися як завеликим для фізичної особи. Проте, враховуючи предмет позову (повернення кредитних коштів у сумі 8688949,88грн. та процентів за їх користування у сумі 3436188,07грн.), розмір судового збору не можна вважати неадекватним.

На підставі викладеного, колегія суддів не може вважати клопотання про відстрочення сплати судового збору обґрунтованим і відмовляє у його задоволенні.

Згідно з приписами п.3 ч.1 ст.97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч.4 ст.97 ГПК України, після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Щодо клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вказане клопотання не розглядається, оскільки скарга підлягає поверненню з наведених вище підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, ч.3 ст. 94, п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Повернути апеляційну скаргу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на рішення господарського суду Полтавської області від 27.02.2017 у справі №917/100/17.

Додаток: апеляційна скарга з додатками на 16 арк., клопотання про відстрочення сплати судового збору на 2 арк., клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на 2 арк. та поштовий конверт на 1 арк., всього документів на 21 арк.

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Фоміна В. О.