РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017Справа №910/14570/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПОСТАВКА 3000";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС";

про: стягнення 643.336,35 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Шулік О.Й. - за довіреністю від 16.05.2017 № б/н;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОПОСТАВКА 3000" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" про стягнення 643.336,35 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки не здійснив розрахунок за поставлений позивачем товар за договором поставки від 23.07.2014 № АЛ 0723. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором в сумі 643.336,35 грн., з яких: основна заборгованість складає 547.597,41 грн.; пеня в сумі - 59.741,44 грн., 3 % річних в сумі 8.064,47 грн. та інфляційні втрати в сумі 27.933,03 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/14570/17. Розгляд даної справи призначено судом на 02.10.2017.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 02.10.2017 відклав розгляд даної справи на 30.10.2017.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Більш того, в матеріалах даної справи містяться повідомлення поштового зв'язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштових відправлень суду.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30.10.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноваженого представника позивача по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОПОСТАВКА 3000", як постачальником, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС", як покупцем, (далі - відповідач) укладено договір поставки від 23.07.2014 № АЛ 0723 (далі - Договір), відповідно до предмету якого в порядку і на умовах, визначених Договором, позивач зобов'язується передавати відповідачу у власність (поставляти), а відповідач приймати та оплачувати запасні частини до транспортних засобів (далі - товар) в асортименті, кількості та за ціною, яка узгоджується сторонами в заявках на кожну окрему партію товару (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.4 Договору визначено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 14 календарних днів з моменту фактичного отримання товару на підставі рахунків позивача. Оплата здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок позивача, що визначений у розділі 9 Договору.

Положеннями п. 5.2 Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати товару понад 7 робочих днів позивач вправі нараховувати відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 547.597,41 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару, який закріплений у п. 2.4 Договору, відповідач вартість отриманого товару на користь позивача не сплатив, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 547.597,41 грн., що водночас підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, який підписаний сторонами, скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 59.741,44 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 8.064,47 грн. та інфляційних втрат в сумі 27.933,03 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 547.597,41 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 547.597,41 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 59.741,44 грн., 3 % річних в сумі 8.064,47 грн. та інфляційних втрат в сумі 27.933,03 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відносно вимоги позивача про покладення на відповідача господарської витрати, пов'язаної з оплатою послуг адвоката, суд зазначає таке.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Приписом п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Пунктом 1 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Так, між позивачем та адвокатом Потреба С.М. (далі - Адвокат) укладено договір про надання юридичних послуг від 10.08.2017 № б/н. У відповідності до умов якого позивач доручив, а Адвокат прийняв на себе зобов'язання з надання правової допомоги пов'язаної з опрацюванням документів з питання стягнення з відповідача заборгованості за Договором.

Пунктом 4.1 договору про надання юридичних послуг від 10.08.2017 № б/н, зокрема, визначено, що за надання юридичних послуг позивач сплачує на підставі рахунка Адвоката грошову винагороду (гонорар) в розмірі 500,00 грн. за 1 годину праці.

Згідно підписаним між позивачем та Адвокатом акту приймання-передачі виконаних робіт від 21.08.2017 загальна кількість відпрацьованого часу складає 8 годин, а вартість послуг виконаних Адвокатом складає 4.000,00 грн.

Так позивач, на підставі рахунку Адвоката від 21.08.2017 № 210817, сплатив на корить останнього 4.000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21.08.2017 № 2672, яке наявне в матеріалах справи.

Таким чином, суд, розглянувши зазначену вище вимогу позивача та наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про достатність підстав для її задоволення, оскільки Адвокатом взяті на себе зобов'язання за договором про надання юридичних послуг від 10.08.2017 № б/н, а позивачем оплачені, відтак, витрати позивача, пов'язані з оплатою адвокатських послуг, покладаються на відповідача в сумі 4.000,00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИК МТС" (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 33; ідентифікаційний код 39209821) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПОСТАВКА 3000" (39701, Полтавська обл., Кременчуцький р-н., с. Піщане, вул. Київська, буд. 34; ідентифікаційний код 39185235) основну заборгованість в сумі 547.597 (п'ятсот сорок сім тисяч п'ятсот дев'яносто сім) грн. 41 коп.; пеню в сумі 59.741 (п'ятдесят дев'ять тисяч сімсот сорок одна) грн. 44 коп.; 3 % річних в сумі 8.064 (вісім тисяч шістдесят чотири) грн. 47 коп.; інфляційні втрати в сумі 27.933 (двадцять сім тисяч дев'ятсот тридцять три) грн. 03 коп.; витрати по оплаті послуг адвоката в сумі 4.000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 9.650 (дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 05 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06 листопада 2017 року

Суддя С.В. Балац