ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2017 р. Справа № 925/485/17

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача - Капітоненко А.Ю. - представник за довіреністю,

від відповідача - ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

ОСОБА_3 - особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ", м. Черкаси

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

м. Черкаси

про стягнення 771 267 грн. 91 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 231 557 грн. 85 коп. основного боргу, 96 715 грн. 31 коп. 3% річних та 442 994 грн. 75 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 18 травня 2017 року.

Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство спеціалізованого суду".

В судовому засіданні, яке відбулося 18 травня 2017 року на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалася перерва на 01 червня 2017 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 01 червня 2017 року провадження у даній справі було зупинено до закінчення розгляду Соснівським районним судом м. Черкаси та набрання законної сили судовим рішенням зі справи №712/4322/17.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року провадження у справі поновлено та призначено розгляд справи на 07 листопада 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 30 травня 2017 року та зазначав, що відповідач ніяких дій (домовленостей) спрямованих на набуття цивільних прав та обов'язків з адміністрацією ринку не вчиняв, кошти за ніби то надані послуги не сплачував.

Надання торговельного місця для торгівлі по суті є орендою торговельного місця, а тому відносини оренди регулюються главою 58 ЦК України.

В зв'язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Водночас в судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про припинення провадження у справі, оскільки позивач як на підставу позову для стягнення боргу за надані послуги посилався на рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №2032 від 15 грудня 2010 року, яке скасовано в судовому порядку.

В судовому засіданні, яке відбулося 07 листопада 2017 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/485/17.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що згідно з Державним актом на право постійного користування землею, виданого відповідно до рішення Черкаської міської ради від 14 листопада 1997 року №738 користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1 для розміщення авто ринку (торгових рядів, складських приміщень, діагностичного пункту та ін.). Також позивач є власником нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Позивачем надавалися відповідачу послуги з користування торговим місцем (місце НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ряд НОМЕР_1) на території автомобільного ринку, який знаходиться за вищевказаною адресою.

Водночас письмового договору про надання відповідних послуг сторони не укладали.

Тарифи на послуги були встановлені відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №2032 від 15 грудня 2010 року та внутрішніми наказами позивача.

Водночас обов'язку щодо оплати за користування торговим місцем відповідач не виконує в повному обсязі, в зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення 231 557 грн. 85 коп. боргу за період з квітня 2014 року - березень 2017 року згідно розрахунку вказаного в позові.

Крім того на підставі ст. 625 ЦК України позивачем також заявлено 96 715 грн. 31 коп. 3% річних та 442 994 грн. 75 коп. інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час розгляду справи, рішенням господарського суду Черкаської області від 21 квітня 2017 року зі справи №925/237/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" про визнання за позивачем права власності на магазин та теплогенераторну, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та позначені в плані під літ. М - І у задоволенні позову відмовлено повністю.

При цьому слід вказати, що звертаючись до суду фізична особа-підприємець ОСОБА_3 просив суд визнати право власності на магазин та теплогенераторну, що позначені в плані під літ. М - І, а в проекті генерального плану ринку як ряд НОМЕР_1, місце НОМЕР_2, НОМЕР_3.

У вищевказаному рішенні судом встановлено, що станом на момент розгляду даної справи право власності на нерухоме майно, що розміщене в АДРЕСА_1, зокрема і на магазини, теплогенераторна (літ. М-1), зареєстроване за товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ".

Отже, саме відповідач у даній справі є власником спірного нерухомого майна, на яке позивач просить визнати за ним право власності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08 червня 2017 року рішення суду від 21 квітня 2017 року залишено без змін.

Також матеріалами справи підтверджується, що рішенням господарського суду Черкаської області зі справи №16/1098 від 24 червня 2010 року визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" право власності на самочинно збудоване майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1, у тому числі на магазин та теплогенераторну літ. "М-І".

Дане рішення набрало законної сили 06 липня 2010 року і є обов'язковим до виконання на свій території України.

Тобто, судовими рішеннями встановлено, що на земельній ділянці яка в проекті генерального плану авторинку значилася як ряд НОМЕР_1, місце НОМЕР_2, НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1 було самочинно побудовано нерухоме майно, а саме магазин та теплогенераторна, яке на даний час знаходиться у власності позивача.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15 грудня 2010 року №2032 "Про встановлення тарифів на послуги, що надаються на автомобільному ринку товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" по АДРЕСА_1" було встановлено тарифи на послуги, що надаються на автомобільному ринку згідно з додатком.

Згідно додатку до вказаного рішення тариф за надання послуг торгового місця для продавців автозапчастинами та супутніми товарами складає 1 грн. 33 коп. за 1 кв.м.

Водночас згідно наказу товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" від 02 січня 2014 року за №4 було затверджено тариф на послуги для фізичних осіб та юридичних осіб за надання торгового місця для продавців автозапчастинами та супутніми товарами на 2014 рік у розмірі 8 грн. за кв.м. в місяць.

В подальшому наказом №5 від 02 січня 2015 року було встановлено тариф на 2015 рік у розмірі 23 грн. за кв.м. в місяць., на 2016 рік - 27 грн. за кв.м. в місяць (наказ №6 від 02 січня 2016 року) та на 2017 рік - 33 грн. 70 коп. за кв.м. в місяць (наказ №7 від 02 січня 2017 року).

Згідно п. 13 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України, Держстандарту України, МВС України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 26 лютого 2002 року № 57/188/84/105 торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Розмір торговельного місця визначається в правилах торгівлі на ринках, що затверджуються відповідно до законодавства.

Продавець повинен мати при собі: документи про сплату ринкового збору та послуг ринку; належним чином оформлену особисту медичну книжку в разі продажу продовольчих товарів (для суб'єктів підприємницької діяльності); копії документів, що підтверджують якість та безпеку продукції та товарів; у разі реалізації тропічних плодів - копії документів, що підтверджують їх походження та проходження фітосанітарного контролю; висновок лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку в разі продажу продуктів тваринного і рослинного походження.

У разі використання торговельного місця на умовах оренди в продавця повинна бути копія угоди з адміністрацією ринку про оренду, а на умовах суборенди - копія такої угоди із суб'єктом підприємницької діяльності (орендодавцем) (п. 16 Правил).

Пунктом 20 вищевказаних Правил визначено, що адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

Водночас позивач зазначав на здійснення відповідачем систематичної підприємницької діяльності на території ринку без укладення з останнім договору про надання послуг. Відповідач визнав умови позивача та періодично справляв плату за отримання послуг, а тому прийняв умови договору позивача.

Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Тобто торговельне місце, що розміщене на певній площі земельної ділянки та об'єкт нерухомості (магазин), що розміщений на земельній ділянці не є тотожними поняттями.

Відповідно до ст. 793 ЦК України Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином слід дійти висновку, що в даному випадку між сторонами в обов'язковому порядку повинен був бути укладений договір оренди в письмовій формі, оскільки відповідач здійснював свою підприємницьку діяльність не з використанням "торговельного місця", а капітальної споруди - магазину (з приводу будівництва та права власності якого між сторонами неодноразово вирішувалися спори в господарському суді Черкаської області).

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що відповідач визнав умови позивача та періодично справляв плату за отримання послуг, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачу в період з квітня 2014 року по березень 2017 року на авторинку в Черкасах надавалась позивачем саме послуга за користування торговельним місцем.

Крім того слід вказати, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" затверджено повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг.

Так, пунктом 12 цих Повноважень, зокрема, було визначено, що граничні розміри плати за послуги, що надаються у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів регулюють (встановлюють) місцеві державні адміністрації.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 394 "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" було внесено зміни у додаток до Постанови №1548 в частині виключення повноважень місцевих органів виконавчої влади здійснювати цінове регулювання окремих груп товарів та послуг, в тому числі щодо встановлення граничних розмірів плати за послуги, що надаються у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів.

Також слід зазначити, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2017 року зі справи №712/4322/17 визнано незаконним та скасовано з моменту прийняття рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15 грудня 2010 року №2032 "Про встановлення тарифів на послуги, що надаються на автомобільному ринку товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" по АДРЕСА_1".

Таким чином, доводи позивача стосовно того, що тарифи за надання послуг торгового місця для продавців автозапчастинами та супутніми товарами, які були встановлені внутрішніми наказами по підприємству, не перевищували їх встановлених граничних розмірів у спірний період є недоведеними.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідача своєчасно було обізнано зі змістом наказів.

Прибуткові касові ордери (копії яких знаходяться в матеріалах справи) складені позивачем в односторонньому порядку, а зі змісту фіскальних чеків не вбачається, що кошти сплачував саме відповідач.

При цьому суд враховує, що відповідач заперечує сплату будь-яких коштів позивачу за надання послуг за використання торговельного місця на авторинку чи ринкового збору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вже зазначалося вище, позивачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України під час розгляду справи не було доведено належними та допустимими доказами факту використання відповідачем в спірний період відведеної площі, яка позначена в генеральному плані ринку як ряд НОМЕР_1, місце НОМЕР_2, НОМЕР_3, та на якій розміщено торговельні місця, а не магазин.

Таким чином у задоволенні позову про стягнення з відповідача 231 557 грн. 85 коп. боргу слід відмовити.

Оскільки позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за користування торговими місцями, а вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимог щодо стягнення суми основного боргу, тому позовні вимоги щодо стягнення річних та інфляційних задоволенню також не підлягають.

В свою чергу клопотання відповідача про припинення провадження у справі задоволенню не підлягає, оскільки в даному випадку відсутні підстави, що передбачені ст.80 ГПК України.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 09 листопада 2017 року.

Суддя А.В.Васянович