ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" жовтня 2017 р.Справа № 924/761/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок", с. Митинці Красилівського району Хмельницької області

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро Дніпропетровської області

про визнання недійсним пункту 7.2. договору фінансового лізингу № 10 АФ-15 від 11.03.2015р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю „Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"; визнання недійсним пункту 7.2. договору фінансового лізингу № 12 АФ-15 від 11.03.2015р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю „Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"

Суддя Смаровоз М.В.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 01.06.2017р.;

відповідачів: не з'явились.

У судовому засіданні 25.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним пункту 7.2. договору фінансового лізингу № 10 АФ-15 від 11.03.2015р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю „Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"; визнання недійсним пункту 7.2. договору фінансового лізингу № 12 АФ-15 від 11.03.2015р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю „Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке".

В обгрунтування позовних вимог позивач відзначив, зокрема, що 11.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" були укладені договори фінансового лізингу № 12АФ-15 та № 10 АФ-15, відповідно до п. 1.1. яких лізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі. Ціна, кількість, загальна вартість об'єкта лізингу та графік внесення лізингових платежів були належним чином погоджені згаданими вище сторонами шляхом підписання додатків № 1 та додатку № 2 до договорів лізингу. Також, як зазначено позивачем, 11.03.2015р. з метою забезпечення виконання умов договору лізингу між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" були укладені договори поруки № 1П/10АФ та № 1П/12АФ.

Крім того, як стверджує позивач, 12.07.2017р. та 13.07.2017р. поручитель отримав вимоги № 1207/17-1юр та № 1207/127-2юр відповідно, зі змісту яких дізнався про те, що лізингоодержувач ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договорами лізингу. 03.08.2017р. поручитель отримав копії позовних заяв про стягнення грошових коштів, які були пред'явлені до лізингоодержувача та до нього як до поручителя.

Разом з тим, як вказує позивач, 13.07.2016р. між лізингодавцем та лізингоодержувачем без повідомлення поручителя були підписані додаткові угоди до договорів лізингу, а саме, у п. 7.2. договорів лізингу були внесені зміни, відповідно до яких у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, він несе перед лізингодавцем відповідальність у вигляді сплати 365 % річних від суми простроченого лізингового платежу.

Також, позивач зазначив, що пунктами 6.1. договорів поруки № 1П/10АФ та № 1П/12АФ передбачено, що якщо сторони без згоди поручителя вносять зміни до договору лізингу, що тягне за собою збільшення розміру відповідальності поручителя, то обсяг відповідальності залишається без змін (попереднім). Однак, лізингодавець нарахував суму штрафу в розмірі 365 % річних та пред'явив позови про стягнення цих коштів з лізингоодержувача та поручителя солідарно, що суперечить ст. 526 ЦК України та ст. 629 ЦК України, стверджує позивач. Саме це і стало приводом для звернення поручителя до суду з вимогою щодо визнання пунктів 7.2. договорів лізингу недійсними, адже, факт порушення його прав та інтересів очевидний.

Окрім того, з посиланням на положення ст.ст. 6, 8, 509, 627 ЦК України, позивач вказує, що встановлення відповідальності контрагента у вигляді 365 % річних є недобросовісним та таким, що не відповідає ні загальним принципам ділових відносин, ні звичаям ділового обороту. Тим паче, що аналізуючи договір лізингу можна помітити, що лізингодавець накладає надзвичайно великі розміри штрафних санкцій саме на лізингоодержувача і поручителя та обмежує свою власну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов'язань лише пенею у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Вказане свідчить про абсолютну відсутність рівності сторін договору, дисбаланс договірних прав та обов'язків, недобросовісність лізингодавця та його несправедливе відношення стосовно лізингоодержувача та поручителя.

Відзначено, що Конституційний суд України у рішенні від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 наголосив, що встановлення надмірно великих штрафних санкцій (хоча б і у відносинах споживчого кредитування) не виконує ролі стимулювання контрагента, а навпаки, перетворюється на репресивний механізм, а також - на засіб безпідставного збагачення кредитора.

Вказано, що стаття 18 Закону України „Про захист прав споживачів містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Отже, пункти 7.2. договорів лізингу є несправедливими, адже забезпечується захист інтересів лише лізингодавця, встановлює непропорційно велику суму компенсації у разі невиконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань, завдає невиправданих матеріальних втрат для лізингоодержувача та поручителя, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін, вважає позивач.

Також позивачем відзначено, що поза межами правового поля залишаються випадки, коли договір із несправедливими умовами укладений між юридичними особами та коли нечесна підприємницька практика застосовується до юридичної особи.

Враховуючи наведене, посилаючись на необхідність застосування аналогії закону, позивач стверджує, що встановлення відповідальності поручителя, хоча б і юридичної особи у розмірі 365 % річних від суми несплаченого лізингового платежу є нечесною підприємницькою діяльністю, яка спрямована на отримання лізингодавцем абсолютно необгрунтованих доходів, адже розмір реальних втрат лізингодавця не йде у жодне порівняння з розміром штрафних санкцій, а також - завдання значних матеріальних збитків для поручителя.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, представник позивача просить суд задовольнити отримані судом 11.10.2017р. клопотання про призначення судової науково-правовової експертизи та просить суд призначити у справі судову науково-правову експертизу та поставити перед експертом питання щодо того, чи відповідає вимогам чинного законодавства зміст пунктів 7.2 договорів фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р. та № 10АФ-15 від 11.03.2015р., укладених між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", у тому числі і принципам добросовісності, справедливості та розумності.

Суд, з огляду на зміст ст. 41 ГПК України та наявних матеріалів справи, відзначає, що не підлягають задоволенню вищевказані клопотання про призначення судової науково-правової експертизи; при цьому судом звертається увага на те, згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики призначення судової експертизи № 4 від 23.03.2012р., відповідно до статті 1 Закону "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Незважаючи на те, що відповідачі, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, відзиви на позови не подали, позовні вимоги за суттю та розміром не оспорили, повноважних представників для участі у судовому засіданні не направили, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

11.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувачем) був укладений договір фінансового лізингу № 12АФ-15, відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість, загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку № 1 „Специфікація.

Згідно з п. 1.2. договору строк користування не може бути менше одного року.

Як передбачено п. 2.1. договору вартість майна становить гривневий еквівалент 253400 доларів США, що розраховується за курсом продажу долару США.

Відповідно до п. 3.1. договору впродовж 45 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем лізингодавцю авансового платежу, а також комісії, зазначеної в п. 4.3. договору та після виконання лізингоодержувачем вимог щодо страхування майна лізингодавець зобовязаний передати лізингоодержувачу майно в лізинг.

Згідно з п. 3.2. договору передача майна в лізинг здійснюється на підставі акту приймання-передачі майна за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, 1. Майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акта приймання-передачі майна.

Як передбачено п. 4.1. договору, всі платежі за договором здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та додатку № 2 „Графік внесення лізингових платежів до договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Відповідно до п. 6.1. договору право власності на майно переходить до лізингоодержувача за умови сплати ним всіх лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеної у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору. На підтвердження переходу права власності до лізингоодержувача сторони підписують договір купівлі-продажу (викупу майна).

Згідно з п. 7.2. договору у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений у графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 70% річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Ціна договору становить гривневий еквівалент 318389,42 доларів США, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6909050,41 грн. (п. 10.1.).

Строк дії договору з 11.03.2015р. по 20.12.2017р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобовязань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1.).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобовязань по ньому (п. 11.2).

Як передбачено п. 12.3. договору, у випадку визнання судом недійсною певної частини цього договору це не є наслідком недійсності інших його частин і договору в цілому, якщо можна припустити, що договір був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

До договору доданий додаток № 1 до договору „Специфікація майна, додаток № 2 „Графік внесення лізингових платежів, додаток № 3 „Акт приймання-передачі від 01.04.2015р., додаток № 3 „Додаткова угода до акту приймання-передачі до договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р. від 06.04.2015р.

11.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) було укладено договір поруки № 1П/12АФ-15, предметом якого є зобовязання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу № 12 АФ-15 від 11.03.2015р. (п. 1.1. договору).

13.07.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено та підписано додаткову угоду № 2 до договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р., відповідно до умов якої сторони дійшли згоди внести зміни, зокрема до: п. 10.2.1. та викласти його в наступній редакції: „Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 85006,98 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становлять 1844651,47 грн. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2. договору: п. 10.1. викласти в наступній редакції: „Ціна договору становить гривневий еквівалент 339673,98 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 7370925,37 грн.; викладено графік внесення лізингових платежів у відповідній редакції; внести зміни в п. 7.2. договору фінансового лізингу, виклавши його у наступній редакції: „7.2. У випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365 процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

11.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувачем) був укладений договір фінансового лізингу № 10 АФ-15 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець зобов'язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість, загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку № 1 „Специфікація.

Згідно з п. 1.2. договору строк користування не може бути менше одного року.

Як передбачено п. 2.1. договору вартість майна становить гривневий еквівалент 250000 доларів США, що розраховується за курсом продажу долару США.

Відповідно до п. 3.1. договору впродовж 45 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем лізингодавцю авансового платежу, а також комісії, зазначеної в п. 4.3. договору та після виконання лізингоодержувачем вимог щодо страхування майна лізингодавець зобовязаний передати лізингоодержувачу майно в лізинг.

Згідно з п. 3.2. договору передача майна в лізинг здійснюється на підставі акту приймання-передачі майна за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, 1. Майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акта приймання-передачі майна.

Як передбачено п. 4.1. договору всі платежі за договором здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та додатку № 2 „Графік внесення лізингових платежів до договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Відповідно до п. 6.1. договору право власності на майно переходить до лізингоодержувача за умови сплати ним всіх лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеної у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору. На підтвердження переходу права власності до лізингоодержувача сторони підписують договір купівлі-продажу (викупу майна).

Згідно з п. 7.2. договору у випадку якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений у графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 70% річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Ціна договору становить гривневий еквівалент 314117,45 доларів США, що за Міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 68816348,67 грн. (п. 10.1.).

Строк дії договору з 11.03.2015р. по 20.12.2017р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобовязань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1.).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобовязань по ньому (п. 11.2).

Як передбачено п. 12.3. договору у випадку визнання судом недійсною певної частини цього договору це не є наслідком недійсності інших його частин і договору в цілому, якщо можна припустити, що договір був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

11.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) було укладено договір поруки № 1П/10АФ-15, предметом якого є зобовязання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу № 10АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу № 10 АФ-15 від 11.03.2015р. (п. 1.1. договору).

13.07.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено та підписано додаткову угоду № 2 до договору фінансового лізингу № 10АФ-15 від 11.03.2015р. (далі угоду), відповідно до умов якої сторони дійшли згоди внести зміни, зокрема до: п. 10.2.1. та викласти його в наступній редакції: „Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 83931,15 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становлять 1821305,96 грн. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2. договору: п. 10.1. викласти в наступній редакції: „Ціна договору становить гривневий еквівалент 335181,15 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 7273430,96 грн.; викладено графік внесення лізингових платежів у відповідній редакції; внести зміни в п. 7.2. договору фінансового лізингу, виклавши його у наступній редакції: „7.2. У випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365 процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Ухвалами суду від 11.10.2017р. справу № 924/761/17 об"єднано зі справою № 924/805/17 в одну справу № 924/761/17.

В матеріалах справи також наявні копії: Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 30.12.2015р.; Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07.06.2017р. тощо.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги таке.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом відзначається, що згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України. Так, згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено судом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається, зокрема, на те, що лізингодавець нарахував суму штрафу в розмірі 365 % річних та пред'явив позови про стягнення цих коштів з лізингоодержувача та поручителя солідарно, що й стало приводом для звернення поручителя до суду з вимогою щодо визнання пунктів 7.2. договорів лізингу недійсними. Також позивачем наголошується на тому, що встановлення відповідальності поручителя, хоча б і юридичної особи у розмірі 365 % річних від суми несплаченого лізингового платежу, є нечесною підприємницькою діяльністю, яка спрямована на отримання лізингодавцем абсолютно необгрунтованих доходів.

Водночас, позивач у позові не стверджує про необгрунтованість пунктів 7.2. договорів фінансового лізингу від 11.03.2015р. (у редакції 11.03.2015р.), відповідно до яких лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 70% (а не 365%) річних від суми простроченого лізингового платежу.

Однак, позивач просить суд визнати недійсними пункти 7.2. договорів фінансового лізингу № 10 АФ-15 та № 12 АФ-15 від 11.03.2015р., а не пункти 4 додаткових угод від 13.07.2016р. №2 до означених договорів, яким і було встановлено, що лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365% (а не 70%, як раніше) річних від суми простроченого лізингового платежу.

Таким чином, беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти, зважаючи на те, що пунктом 3 ст.3, ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, враховуючи також предмет, підстави позовних вимог та те, що позивач просить суд визнати недійсними пункти 7.2. договорів фінансового лізингу № 10 АФ-15 та № 12 АФ-15 від 11.03.2015р., а не пункти 4 додаткових угод від 13.07.2016р. № 2 до означених договорів (якими і було встановлено, що лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365% (а не 70%, як раніше) річних від суми простроченого лізингового платежу), з огляду на те, що задоволення позову призведе до необгрунтованого уникнення позивачем виконання своїх зобовязань як поручителя щодо сплати не лише 365%, а й 70% річних від суми простроченого лізингового платежу у разі прострочення відповідної оплати (за що поручився позивач при укладенні договорів поруки від 11.03.2015р.), суд вважає, що, незалежно від змісту інших доводів позивача, позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність.

Відтак, у позові товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок", с. Митинці Красилівського району Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області, товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро Дніпропетровської області про визнання недійсним пункту 7.2. договору фінансового лізингу № 10 АФ-15 від 11.03.2015р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю „Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" та визнання недійсним пункту 7.2. договору фінансового лізингу № 12 АФ-15 від 11.03.2015р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю „Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", слід відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33, 43-49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок", с. Митинці Красилівського району Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області, товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро Дніпропетровської області про визнання недійсним пункту 7.2. договору фінансового лізингу № 10 АФ-15 від 11.03.2015р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю „Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" та визнання недійсним пункту 7.2. договору фінансового лізингу № 12 АФ-15 від 11.03.2015р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю „Агротек та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", відмовити.

Повний текст рішення складено 30.10.2017р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддрук. 3 прим. (рек. з пов. про вруч.): 1 - до справи; 2 - 1 відповідачу (30440 Хмельницька обл., Шепетівський р-н, с. Мокіївці); 3- 2 відповідачу (49083 м. Дніпро, вул. Собінова, 1).