ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. Справа № 922/2944/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 02.01.2017р. №02/01-173;

від відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків", м.Харків, (вх. №2574 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/2944/16

за позовом: Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон", Київська область, Києво Святошинський район, с.Княжичі,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків", м.Харків,

про стягнення коштів в сумі 144642,20грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/2944/16 (суддя Жельне С.Ч.) позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків" на користь Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" збитки у розмірі 172563,37грн. та судовий збір в сумі 2588,45грн.

Відповідні висновки суду з посиланням на положення статей 11, 16,20, 22, 1192 Цивільного кодексу України, статей 174, 224 Господарського кодексу України та статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що працівником відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків", як особою, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки, було завдано позивачу матеріальної шкоди (збитків), а отже витрати позивача - Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" з відновлювального ремонту пошкодженого обєкту (збитки) підлягають правомірному стягненню з відповідача, як такі що підтверджені належними та допустимими доказами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/2944/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було повно, всебічно та обєктивно досліджено усіх наявних у матеріалах справи доказів, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Зокрема, апелянт наголошує на тому, розмір збитків визначений судом з урахування проведеної Київським науково-дослідному інститутом судових експертиз в межах даної справи судової автотоварознавчої експертизи є необґрунтованим, зокрема, з тих підстав, що у висновку судової експертизи від 29.06.2017р. №12259/14-54 є посилання на ремонту калькуляцію від 27.06.2017р. №12259/17-Т, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту складала 210524,98грн., проте вказана ремонтна калькуляція складена 27.06.2017р., а на вирішення експерта було поставлено питання щодо визначення розміру матеріальної шкоди станом на момент скоєння ДТП (31.03.2016р.), отже на думку апелянта висновок судового експерта не відповідає дійсності, оскільки розмір матеріальної шкоди, яку було завдано позивачу було визначено станом на 27.06.2017р., а не на 31.03.2016р.; крім того, при оцінці розміру школи завданої позивачу судовими експертами не було визначено коефіцієнт фізичного зносу складників колісного транспортного засобі та безпідставно нараховано ВТВ - втрату товарного вигляду. Як зазначає апелянт, висновки викладені в експертному дослідженні на думку останнього потребують додаткових розяснень, у зв'язку з чим, відповідачем було подано до господарського суду першої інстанції клопотання про виклик судового експерта для надання пояснень, проте вказане клопотання було безпідставно відхилено судом. Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 2000,00грн.- витрат на оплату здійснення автотоварознавчого дослідження, з тих підстав, що позивач в порушення приписів статті 34 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не звернувся до страхової компанії з вимогою про його проведення; також апелянт наголошує на тому, що місцевим господарським судом було порушено приписи господарського процесуального законодавства, які полягають в тому, що відповідач був позбавлений можливості належним чином реалізувати належне йому право на захист, оскільки судом було залишено без задоволення його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 21.09.2017р.

20.09.2017р. засобами електронного звязку позивачем направлено на електронну адресу апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, проте, вказаний відзив не засвідчено електронним підписом, про що уповноваженими особами Харківського апеляційного господарського суду складений акт від 20.09.2017р. №13-41/710.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013р. №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013р., документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного звязку, не належать до офіційних.

Враховуючи ту обставину, що відзив на апеляційну скаргу надіслано позивачем на електронну адресу апеляційного господарського суду без засвідчення його електронним підписом, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для його розгляду.

21.09.2017р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№9846), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків" відмовити, рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/2944/16 залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2017р. відкладено розгляд справи на 04.10.2017р.; явку представників позивача та відповідача визнано обовязковою.

У звязку з відпусткою судді Шутенко І.А., автоматизованою системою документообігу суду 03.10.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" слід починати спочатку.

Колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2017р. було оголошено перерву до 10:00год. 26.10.2017р.

Після оголошеної перерви, судове засідання було продовжено о 10:05год. 26.10.2017р.

Представник позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків", рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/2944/16 залишити без змін.

У судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 26.10.2017р. представник апелянта не зявився, про причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис уповноваженого представника на повідомленні про оголошення перерви в судовому засіданні від 04.10.2017р.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті сторони були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.03.2016р. громадянин ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки ГАЗ-ЗЗ021, державний номер НОМЕР_1, на автошляху Полтава - Котельва, не обравши безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, не врахувавши погодних умов, які сталися на дорозі, допустив зіткнення з автомобілем марки ОСОБА_4, державний номер НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку та при виїзді на ділянці 130 км автодороги Суми-Полтава зупинився на дорожній знак 2.2 «Стоп», щоб пропустити автомобілі, які рухалися по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Громадянин ОСОБА_3 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю.

Даний факт підтверджується постановою Великописарівського районного суду Сумської області від 21.04.2016р. у справі №575/306/16-п (т.1 а.с.14-15), якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення правил дорожнього руху на підставі статті124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Автомобіль марки ГАЗ-ЗЗ021, державний номер НОМЕР_1 - є власністю відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків", код ЄДРПОУ - 38156596, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 07.03.2014р. (т.1 а.с.16-17), а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець села Яблуневе, вулиця Леніна, 188, Велико Писарівського району, Сумської області, є працівником відповідача.

Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб - автомобіль Ford Focus Trend 1,6 номер державної реєстрації АІ4276СР, який є власністю позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків", код ЄДРПОУ - 38156596, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на те, що автомобіль Ford Focus Trend 1,6 номер державної реєстрації АІ4276СР, належний позивачу на праві власності зазнав пошкоджень різної складності, останнім вказаний транспортний засіб було представлено судовому експерту ОСОБА_5 для визначення розміру матеріального збитку .

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля №33-04 від 25.04.2016р.(т.1 а.с.18-48), вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових становить 182 681, 42грн., а величина втрати товарної вартості КТЗ автомобіля становить 9960,77грн., отже загальна вартість матеріальних збитків завданих власнику КТЗ Ford Foсus Trend 1,6 реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату дослідження 25.04.2016р. становить 192642,20грн.

Також, до вказаного висновку було додано протокол огляду транспортного засобу №1 (т.1 а.с.28-30), відповідно до якого 25.05.2016р. судовим експертом ОСОБА_5 у присутності працівника Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" водія ОСОБА_6, представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Урожай" та водія ОСОБА_3 було проведено огляд пошкодженого внаслідок ДТП 31.03.2016р. транспортного засобу (автомобіля - Ford Foсus Trend 1,6 номер державної реєстрації АІ4276СР)

Цивільно правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля відповідача - ГАЗ-ЗЗ021, державний номер НОМЕР_1, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страховій компанії "ВУСО", про що було укладено страховий поліс АЕ/2779377 від 24.05.2016р., відповідно до якого відповідач взяв на себе зобовязання відшкодувати шкоду, заподіяну, зокрема, майну третіх осіб під час ДТП, яка сталась за участю транспортного засобу автомобіля ГАЗ-ЗЗ021, державний номер НОМЕР_1 і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди, ліміт відповідальності передбачений полісом становить 50000,00грн. (т.1 а.с.49).

Як вірно встановленого господарським судом та не заперечується сторонами у справі, позивачем було подано заяву про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування, (поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну в межах до 50000 грн. (п'ятдесяти тисяч гривень) включно (франшиза не передбачена), та 04.07.2016 р. страховиком було сплачено 50000,00грн.

З огляду на те, що виплачена сума є значно меншою, ніж розмір заподіяного матеріального збитку, 02.07.2016р. МПП Фірма "Ерідон" на адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Урожай" було направлено вимогу про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.50-52), в якій вимагало протягом семи днів з дня отримання цієї вимоги здійснити відшкодування збитків шляхом перерахування коштів в сумі 144 642,20грн. на рахунок МПП Фірми Ерідон . Також, було повідомлено, що у випадку залишення вимоги без задоволення МПП Фірма „Ерідон" буде вимушене вернутись до господарського суду для стягнення збитків в судовому порядку.

15.07.2016р. відповідачем було надіслано на адресу позивача - МПП Фірми Ерідон відзив на вищезазначену вимогу вих. №15/7, в якому зазначав, що не заперечує, що є відповідальною особою за ДТП, яка мала місце 31.03.2016р. за участю належного йому автомобіля та під керуванням водія ОСОБА_3, який на момент скоєння ДТП виконував свої трудові обов'язки, але висновок №33-04 від 25.04.2016 р. вважає недостовірним (т.1 а.с.53-55).

Оскільки збитки, які були заподіяні працівником відповідача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу відшкодовано не було, 31.08.2016р. Мале приватне підприємство Фірми "Ерідон" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом (т.1 а.с.4-57), в якому просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Урожай" збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 144642,20грн., а витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Відповідач, не погоджуючись з визначеним позивачем розміром збитків, скориставшись наданим йому господарським процесуальним законодавством правом, звернувся до суду з заявою про призначення судової експертизи (т.1 а.с.91-92), в якій просив суд для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля - Ford Foсus Trend 1,6 номер державної реєстрації АІ4276СР під час ДТП, яка відбулось 31.03.2016р., призначити у справі автотоварознавчу експертизу; проведення експертизи доручити Харківському науково-дослідницькому інституту судових експертиз ім. Засл. професора ОСОБА_7.

На розгляд експерту поставити наступні запитання:

- Визначити розмір матеріальної шкоди, яку було завдано власнику автомобіля Ford Focus Trend 1,6 номер державної реєстрації АІ4276СР в результаті його пошкодження при ДТП, яка мала місце 31.03.2016р. з урахуванням ремонтно-відновлювальних робіт і втрати товарного вигляду, станом на момент скоєння ДТП - 31.03.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим господарським судом, з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, зясування питань, необхідних для вирішення даного спору, та які потребують спеціальних знань в галузі авто товарознавства, було призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз;

На вирішення експерта було поставлено наступні питання:

- Визначити розмір матеріальної шкоди, яку було завдано власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП, яке мало місце 31.03.2016р. з урахуванням ремонтно - відновлювальних робіт і втрати товарного вигляду, станом на момент скоєння ДТП-31.03.2016р.

За результатами проведеної комісійної судової автотоварознавчої експертизи, 29.06.2017р. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надано висновок №12259/14-54, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, яку було завдано власнику автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при ДТП, яке мало місце 31.03.2016р. з урахуванням ремонтно-відновлювальних робіт і втрати товарного вигляду, станом на момент скоєння ДТП - 31.03.2016р., дорівнює 220 563,37 грн. (т.1 а.с.144-158).

Після проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз комісійної судової автотоварознавчої експертизи та відповідно повернення матеріалів справи №922/2944/16 до суду першої інстанції, 24.07.2017р. Мале приватне підприємство Фірми "Ерідон" звернулось до господарського суду Харківської області з заявою про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.164-169), в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Урожай" збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 172563,37грн.; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у даній справі позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків" на користь Малого приватного підприємства Фірми "Ерідон" збитки у розмірі 172563,37грн. та судовий збір в сумі 2588,45грн., з підстав викладених вище (т.1 а.с.188-193).

Досліджуючи матеріали справи у їх сукупності, та надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вказаних умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, спричиненою потерпілій стороні. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Також, колегія суддів зазначає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 Господарського кодексу України).

Частиною 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992р. № 6 (надалі - Постанова), не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа, яка здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2 Постанови шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, а якщо завдана шкода була наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, то така відшкодовується незалежно від наявності вини

Не впливають на виникнення обов'язку володільця джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов'язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях.

Як було зазначено вище, вина особи, яка керувала автомобілем марки ГАЗ-ЗЗ021, державний номер НОМЕР_1, громадянина ОСОБА_3, встановлена в судовому порядку, підтверджується постановою Великописарівського районного суду Сумської області від 21.04.2016р. у справі №575/306/16-п (т.1 а.с.14-15), якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення правил дорожнього руху на підставі статі 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до пункту 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як було зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що 31.03.2016р. громадянин ОСОБА_3, під час виконання ним своїх трудових обовязків керуючи службовим автомобілем марки ГАЗ-ЗЗ021, державний номер НОМЕР_1, який є власністю відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків", код ЄДРПОУ - 38156596, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 07.03.2014р. (т.1 а.с.16-17), спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю Ford Foсus Trend 1,6 номер державної реєстрації АІ4276СР, що належить позивачу.

Позивачем було подано заяву про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування, (поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну в межах до 50000,00грн. включно (франшиза не передбачена), та 04.07.2016 р. страховиком було сплачено 50000,00грн., що не заперечується сторонами у справі, проте виплачена сума є значно меншою, ніж розмір заподіяного матеріального збитку.

Проте, під час розгляду справи господарським судом першої інстанції, відповідач не погоджуючись з визначеним позивачем розміром збитків, скориставшись наданим йому господарським процесуальним законодавством правом, звернувся до суду з заявою про призначення судової експертизи (т.1 а.с.91-92), в якій просив суд для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля - Ford Foсus Trend 1,6 номер державної реєстрації АІ4276СР під час ДТП, яка відбулось 31.03.2016р., призначити у справі автотоварознавчу експертизу; проведення експертизи доручити Харківському науково-дослідницькому інституту судових експертиз ім. Засл. професора ОСОБА_7.

На розгляд експерту поставити наступні запитання:

- Визначити розмір матеріальної шкоди, яку було завдано власнику автомобіля Ford Focus Trend 1,6 номер державної реєстрації АІ4276СР в результаті його пошкодження при ДТП, яка мала місце 31.03.2016р. з урахуванням ремонтно-відновлювальних робіт і втрати товарного вигляду, станом на момент скоєння ДТП - 31.03.2016р.

Місцевим господарським судом з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, зясування питань, необхідних для вирішення даного спору, та які потребують спеціальних знань в галузі авто товарознавства, було призначено автотоварознавчу експертизу , проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз;

На вирішення експерта було поставлено наступні питання:

- Визначити розмір матеріальної шкоди, яку було завдано власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП, яке мало місце 31.03.2016р. з урахуванням ремонтно-відновлювальних робіт і втрати товарного вигляду, станом на момент скоєння ДТП-31.03.2016р.

За результатами проведеної комісійної судової автотоварознавчої експертизи, 29.06.2017р. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надано висновок №12259/14-54, відповідно до якого було встановлено, що розмір матеріальної шкоди, яку було завдано власнику автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при ДТП, яке мало місце 31.03.2016р. з урахуванням ремонтно-відновлювальних робіт і втрати товарного вигляду, станом на момент скоєння ДТП - 31.03.2016р., дорівнює 220 563,37 грн. (т.1 а.с.144-158).

Частиною 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Дослідивши висновок судових експертів № 12259/17-54 від 29.06.2017р., колегія суддів зазначає, що вказане експертне дослідження проведено кваліфікованими експертами з дотриманням приписів Закону України "Про судову експертизу" та Господарського процесуального кодексу України, висновки експертів належним чином мотивовані, обґрунтовані та узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами, та розрахунок розміру матеріальної шкоди з урахуванням ремонтно-відновлювальних робіт і втрати товарного вигляду автомобіля здійснено у відповідності до ОСОБА_7 товарознавчої експертизи та оцінки вартості колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за №074/8395 (надалі-Методика), якою встановлено механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Судова колегія також зазначає, що доводи апелянта щодо невідповідності висновку судової експертизи з огляду на те, що розмір матеріальної шкоди, яку було завдано позивачу визначено станом на 27.06.2017р., а не станом на 31.03.2016р.(дата скоєння ДТП) та при оцінці розміру завданої шкоди судовими експертами не було визначено коефіцієнт фізичного зносу складників колісного транспортного засобу не відповідають дійсності та спростовуються безпосередньо змістом висновку судової автотоварознавчоі експертизи.

Крім того, пунктом 2.4 ОСОБА_7 визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 ОСОБА_7 вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, зі змісту вказаних положень ОСОБА_7 випливає, що величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), що спростовує доводи апелянта щодо безпідставності нарахування експертами під час проведення судової автотоварознавчоі експертизи втрати товарної вартості (ВТВ).

Окрім іншого судова колегія зазначає, що судова експертиза у даній справі була призначена саме на підставі поданого відповідачем клопотання про її призначення, та у разі незгоди з висновками викладеними в експертному дослідженні або їх неповнотою відповідач не був позбавлений права у встановленому процесуальним законодавством порядку звернутись до суду з відповідним клопотанням про призначення повторної або додаткової експертизи, проте ані під час розгляду справи місцевим господарським судом ані під час апеляційного перегляду справи відповідачем будь - яких клопотань подано не було.

Крім того, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" не було направлено свого представника для огляду пошкодженого автомобіля позивача, у зв'язку з чим, останній самостійно обрав експерта для визначення розміру шкоди - суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 Вартість наданих послуг з оцінки розміру матеріального збитку становила 2000,00грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 577 від 25.04.2016 р., доданим позивачем до позовної заяви (т.1 а.с.56).

Щодо доводів апелянта, що господарським судом першої інстанції було безпідставно задоволено позовні вимоги в частині стягнення 2000,00грн.- витрат на оплату здійснення автотоварознавчого дослідження, з тих підстав, що позивач в порушення приписів статті 34 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів не звернувся до страхової компанії з вимогою про його проведення, судова колегія зазначає, що вказані доводи грунтуються на вільному тлумаченні норм законодавств, оскільки приписами вищевказаної статті не встановлено обов'язку потерпілої сторони (у даному випадку - позивача) звертатись до страхової компанії з відповідною вимогою.

Враховуючи вищевикладене, що матеріалами справи підтверджується наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення у діях відповідача, а саме, протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою внаслідок ДТП, колегія суддів погоджується з висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та відповідно стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 172563,37грн.

Судова колегія також вважає безпідставним доводи апелянта щодо порушення місцевим господарським судом приписів господарського процесуального законодавства, які полягають в тому, що останній був позбавлений можливості належним чином реалізувати належне йому право на захист, оскільки судом було залишено без задоволення його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, враховуючи наступне.

Так, частиною 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача особисто було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи до суду першої інстанції 03.08.2017р.,що підтверджується відтиском штампу відділу документального забезпечення та контролю господарського суду Харківської. області на першому аркуші вказаного клопотання (т.1 а.с.184).

В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилався на те, що в матеріалах справи наявні нові докази, які потребують додаткового ознайомлення, разом з тим, представник відповідача до суду не з'явився, як і не з'явився в судове засідання в якому було винесено оскаржуване рішення від 03.08.2017р., хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.180).

Отже, відповідач у разі необхідності не був позбавлений можливості з метою захисту своїх прав звернутись до суду з відповідним клопотання про відкладення розгляду справи та ознайомлення з додатковими доказами (у разі їх наявності), однак вказаних процесуальних дій відповідачем вчинено не було, отже на думку колегії суддів, вказані дії свідчать про зловживання наданими йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України правами та свідчать про умисне затягування розумних строків розгляду справи.

Окрім іншого, судова колегія зазначає, що ані в протоколі судового засідання ані в оскаржуваному рішенні від 03.08.2017р. господарським судом першої інстанції не було зазначено про відмову в задоволенні заявленого відповідачем клопотання про надання матеріалів даної справи для ознайомлення.

За приписами статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

У пункті 54 рішення від 28.01.2011. "Трофимчук проти України" Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному зясуванні обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/2944/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Харків" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.08.2017р. у справі №922/2944/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2017р.

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Здоровко Л.М.