ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
01 листопада 2017 року Справа № 914/254/17
Ухвалою Вищого господарського суду України (колегія суддів у складі: головуючий суддя Вовк І.В. (доповідач), судді Грек Б.М., Студенець В.І.) від 01.11.2017 у справі № 914/254/17 прийнято касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на постанову Львівського апеляційного господарського суд від 08.08.2017 до провадження.
Разом з тим подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України, а тому не мала прийматися до розгляду та підлягала поверненню з таких підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 111 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подала скаргу, або її уповноваженим представником.
Касаційну скаргу підписано ОСОБА_1 - заступник начальника регіональної філії з фінансово-економічних питань та ОСОБА_2 - начальник підрозділу Юридична служба регіональної філії.
При цьому до касаційної скарги додано довіреність в порядку передоручення № 9393 від 21.10.2016, якою уповноважено заступника начальника з фінансово-економічних питань регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_1 здійснювати відповідні дії, пов'язані з діяльністю регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", зокрема згідно з п. 14.1 - представляти інтереси довірителя у судах всіх інстанцій з правом підписувати та подавати касаційні скарги.
Також до касаційної скарги додано довіреність в порядку передоручення № 9542 від 25.10.2016, якою уповноважено начальника підрозділу Юридична служба регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_2 здійснювати відповідні дії, пов'язані з діяльністю регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", зокрема згідно з п. 2.1 - представляти інтереси довірителя у судах всіх інстанцій з правом підписувати та подавати касаційні скарги.
Метою судового представництва є необхідність забезпечення реалізації процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі.
У нормах ГПК України не визначено поняття судового представництва.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначається, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки. Таке визначення є традиційним для науки процесуального права.
Процесуальне представництво визначається також як виконання процесуальних дій однією особою від імені та в інтересах іншої особи або як юридична діяльність представника для особи, яку він представляє. Представництво в цивільному праві визначається як здійснення особою правомірних дій від імені іншої особи (яку представляють) в межах повноваження, яке породжує юридичні наслідки безпосередньо для того, кого представляють. Представник - це особа, яка може своїми дозволеними діями від імені іншої особи (яку представляють) безпосередньо породжувати для нього юридичні наслідки.
При цьому підписання та/або подання касаційної скарги є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.
У Рішенні Конституційного Суду України від 16.11.2000 № 13-рп/2000 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України, статті 44 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про право вільного вибору захисника) викладено правову позицію: закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин, а не тільки з кримінальних. Право на захист, зокрема, може бути реалізоване фізичною особою у цивільному, арбітражному, адміністративному і кримінальному судочинстві. Положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, треба розуміти як конституційне право особи з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Водночас 30.09.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон № 1401).
За приписами частини третьої статті 1312 Конституції України (в редакції Закону № 1401) виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Згідно з підпунктом 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону № 1401) представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.
Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Отже, з 01.01.2017 представництво Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" у Вищому господарському суді України як суді касаційної інстанції у провадженнях, розпочатих після 30.09.2016, має здійснюватися адвокатами.
За приписами пункту 1 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо касаційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Отже, на мою думку, з огляду на те, що підписання та/або подання касаційної скарги є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, а матеріали касаційної скарги не містять відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як представників Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" статусу адвокатів, то дана касаційна скарга підлягала поверненню скаржникові на підставі пункту 1 частини першої статті 1113 ГПК України.
Суддя Студенець В.І.