ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року Справа № 914/81/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Барицької Т.Л., Губенко Н.М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4
на рішення та постанову Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2017
у справі№ 914/81/17 Господарського суду Львівської області
за позовомОСОБА_5
доКам'янка-Бузького районного товариства мисливців та рибалок ТМР "Крижень"
провизнання окремих положень статуту недійсними та скасування
за участю представників сторін:

скаржника: не з'явилися

позивача: не з'явилися

відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог вх. № 6656/17 від 20.02.2017) до Кам'янка-Бузького районного товариства мисливців та рибалок ТМР "Крижень" про визнання недійсними та скасування окремих положень статуту.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 у справі № 914/81/17 (суддя Щигельська О.І.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 (колегія суддів у складі: головуючого судді Скрипчук О.С., суддів Дубник О.П., Матущака О.І.), позов ОСОБА_5 задоволено; визнано недійсними окремі положення Статуту Громадської організації "Кам'янка-Бузьке районне товариство мисливців та рибалок ТМР "Крижень", затвердженого рішенням звітно-виборчої конференції ТМР "Крижень" від 02.08.2015, протокол № 43, а саме:

- п.п. 4.3 п. 4 Статуту в частині "загальними зборами первинної організації (низового колективу)" та "з наступним затвердженням Ради товариства";

- п.п. 4.6 п. 4 Статуту в частині "у Низових колективах";

- абз.16 п.п. 4.7 п. 4 Статуту;

- абз. 3 п.п. 4.8 п. 4 Статуту в частині "Виконкому товариства";

- п.п. 4.12 п. 4 в частині "порушення п.п. 4.9, 4.10 Статуту"; п.п. 4.13 п. 4 Статуту в частині "до Низового колективу з подальшим розглядом Радою товариства, яка приймає рішення про виключення";

- п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 п. 5 Статуту;

- п.п. 5.5 п. 5 Статуту в частині: а) "або таємним"; в) "за пропозицією Ради Товариства", "таємним"; є) "за поданням Ради Товариства"; р) "за поданням Ради";

- п.п. 5.8 п. 5 Статуту, в частині: є), м), н), о);

- абз. 2 "Рада має такий склад: "Голова Ради", "Голова Президії", "Засновники Товариства", "Голови низових колективів"; "Голова Ради, який обирається Радою на час повноважень Ради, скликає та веде засідання Ради, веде контроль за дотриманням та виконанням рішень Ради";

- абз.3 "Для керівництва поточною роботою Рада обирає строком на 5 років, з числа членів Ради робочу Президію Ради Товариства у складі голови, заступника, секретаря та головного бухгалтера і старшого єгера. Будь-який член Ради має право брати участь в засіданні Президії з правом голосу. Засідання Президії скликаються міру необхідності, але не рідше одного разу в місяць. Її обов'язки і права визначаються Радою і регламентуються окремим Положенням";

- абз. 2 п.п. 5.9 п. 5 Статуту в частині "Ради", "про що приймається відповідне рішення Ради", "2/3 голосів від загальної кількості членів Ради";

- абз. 14 п.п. 5.9 п. 5 Статуту в частині "Радою";

- абз. 6 п.п. 8.3. п. 8 Статуту; абз. 5 п.п. 8.5. п. 8 Статуту.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 914/81/17, провадження у справі припинити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою до суду, скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник вказує на порушення судами ст. 12 Господарського процесуального кодексу України та ст. 167 Господарського кодексу України щодо віднесення спору у цій справі до корпоративного спору. Крім цього скаржник вважає помилковими висновки судів в частині визнання недійсними окремих положень Статуту організації, оскільки суди не вказали в чому полягає порушення пав позивача і яким нормам законодавства не відповідають оспорювані положення Статуту.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак не скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в касаційній інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що Громадська організація "Кам'янка-Бузьке районне товариство мисливців та рибалок ТМР "Крижень" зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа 31.03.2005 за № 0000138.

Рішенням звітно-виборчої конференції ТМР "Крижень", оформленим протоколом № 43 від 02.08.2015, затверджено Статут Громадської організації ТМР "Крижень" в новій редакції. Зазначені зміни до Статуту взято до відома Кам'янка-Бузьким районним управлінням юстиції Львівської області згідно Наказу № 35 від 17.11.2015.

Пунктом 1.1 Статуту Громадської організації ТМР "Крижень" в редакції, затвердженій рішенням звітно-виборчої конференції ТМР "Крижень" від 02.08.2015 визначено, що вона створена за рішенням Загальних зборів членів у відповідності до Конституції України, Закону України "Про громадські об'єднання", Закону України "Про мисливство та полювання" та актів законодавства, прийнятих відповідно до нього.

У п. 1.2 Статуту Громадської організації ТМР "Крижень" зазначено, що товариство є добровільним громадським об'єднанням, заснованим на індивідуальному членстві, створеним на основі єдності інтересів для спільної реалізації мети діяльності Товариства, визначеної цим статутом.

Відповідно до п. 1.3 Статуту Громадської організації ТМР "Крижень", товариство створене і діє на основі добровільності, рівноправності його членів, самоврядування, законності та гласності.

Згідно із п. 1.9 Статуту товариство набуло статусу юридичної особи з моменту державної реєстрації.

ОСОБА_5 є членом Громадської організації "Кам'янка-Бузьке районне товариство мисливців та рибалок ТМР "Крижень" з 23.03.2015, що підтверджується мисливсько-рибальським квитком ТМР "Крижень" НОМЕР_1.

Звертаючись із позовом до суду у цій справі, позивач стверджує, що більшість членів ТМР "Крижень" участі у проведенні звітно-виборчої конференції ТМР "Крижень" 02.08.2015 не брали, із проектом змін до Статуту ознайомлені не були, а суперечності, що містяться в положеннях Статуту, зумовили звернення членів товариства до адвокатського об'єднання із колективним зверненням про надання юридичного висновку щодо відповідності його нормам чинного законодавства. Після отримання висновку від адвокатського об'єднання "Правовий альянс", вважаючи, що такий Статут містить положення, що суперечать чинному законодавству ОСОБА_5 звернувся до господарського суду із позовом про визнання недійсними та скасування окремих положень зазначеного Статуту.

Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Статут ТМР "Крижень" має обов'язковий характер для визначеного кола осіб - членів та засновників Товариства, прийнятий керівним органом товариства, а тому є ненормативним актом, недійсність якого може бути встановлено судом; позивач при зверненні до суду обґрунтовує позовні вимоги порушенням його прав як члена товариства, зокрема права брати участь в діяльності товариства, обирати та бути обраним у його керівні органи, а отже даний спір підвідомчий господарським судам.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення у цій справі, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як роз'яснено у п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (ст. 12 ГПК України).

Приписами статей 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про громадські об'єднання" громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадською організацією є громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (ч. 5 ст. 1 Закону).

Як передбачено ч.ч. 1, 6 ст. 3 Закону України "Про громадські об'єднання", громадські об'єднання утворюються і діють, зокрема, на принципі відсутності майнового інтересу їх членів (учасників).

Відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об'єднання не мають права на частку майна громадського об'єднання та не відповідають за його зобов'язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об'єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об'єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи).

Так, відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про громадські об'єднання" у разі саморозпуску громадського об'єднання його майно та кошти після задоволення вимог кредиторів передаються за рішенням такого об'єднання на статутні або благодійні цілі іншому (кільком іншим) громадському об'єднанню, а в разі неприйняття такого рішення - зараховуються відповідно до закону до державного або місцевого бюджету.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України "Про громадські об'єднання" вищий орган управління, який прийняв рішення про саморозпуск громадського об'єднання, створює ліквідаційну комісію або доручає керівному органу здійснювати повноваження ліквідаційної комісії для проведення припинення громадського об'єднання як юридичної особи, а також приймає рішення щодо використання коштів та майна громадського об'єднання після його ліквідації відповідно до статуту.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі зокрема справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов'язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів;

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ, що виникають із корпоративних відносин, слід керуватися поняттям корпоративних прав, наведеним у ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, відповідно до якої корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Отже, при вирішенні питання про підвідомчість спору у цій справі, господарські суди повинні були дослідити норми закону, що регулює діяльність громадських організацій, та зміст статуту такої юридичної особи, з'ясувати права та обов'язки учасників об'єднання, зміст правовідносин між ними та визначитись з урахуванням цього із наявністю у позивача корпоративних прав та наявністю корпоративних відносин між учасником та об'єднанням, що є передумовою для звернення із позовом до господарського суду.

Перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що, розглядаючи справу, апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 ГПК України, не розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого їх висновки за результатами вирішення спору є передчасними.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції, за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і тому підлягають скасуванню, а справа - передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 914/81/17 скасувати.

Справу № 914/81/17 передати на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді Т. Барицька

Н. Губенко