ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.10.2017 Справа № 904/8338/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА", 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 17.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІОНІС", 53219, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Головка Андрія, буд. 4А.

про стягнення грошових коштів у розмірі 21 135, 08 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1- представник № 1 від 06.10.2017

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "ВФ УКРАЇНА" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІОНІС" про стягнення грошових коштів у розмірі 21 135, 08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані нерозрахунком за надані послуги з утримання номера в мережі ПАТ "ВФ Україна" по рахунку № ID від 31.01.2014 року згідно п.3.3 договору № 1.159593/377333 від 18.01.2001 року.

Позивач в судові засідання 10.10.2017 року та 24.10.2017 року не з'явився. 25.10.2017 року після оголошення вступної та резолютивної частини рішення у справі №904/8338/17 до суду від позивача по електронній пошті 24.10.2017 року о 18:19 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що підтверджується роздруківкою електронної пошти суду.

10.10.2017 відповідач подав до суду відзив №15 від 06.10.2017 року, в якому зазначає, що станом на 31грудня 2013 року відповідач не мав заборгованості перед позивачем та повідомлень про існування заборгованості від позивача до нього не надходило та дії договорів №1.159593/377333 від 26.12.2000 р. та №1.10159593/762577 від 14.05.2002 р. припинились.

24.10.2017 року від відповідача до суду надійшла заява №22 від 20.10.2017 року про застосування строків позовної давності. Заява обґрунтована тим, що враховуючи 15 днів з дня отримання рахунку згідно п.3.3 вищезазначеного договору строк позовної давності оплати рахунку №ID від 31.01.2014 р. сплинув 15 лютого 2017 року, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно п.1.2 статті 1 Статуту Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна", затвердженого загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства "МТС "Україна" (протокол №38 від 28.04.2017 року) Приватне акціонерне товариство "МТС "Україна" змінило назву на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна».

Між Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діоніс" було укладено Договір № 1.159593/377333 від 26.12.2000 р. на номер телефону 50.

Відповідно до розділу 1 п.1.1. предметом договору є UMC надає послуги стільникового радіотелефонного зв'язку в мережах України. Міжнародний телефонний зв'язок здійснюється з країнами за вибором UMC.

Згідно п.3.3. договору рахунки за надані послуги, авансові внески та щомісячну абонентську платню абонент сплачує готівкою, перерахуванням на розрахунковий рахунок UMC або кредитною карткою в національній валюті України. Рахунки підлягають бути сплаченими в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В договорі № 377333 від 26.12.2000 р. зазначено, контракт №377333, Acct № 1.159593, передача даних (GSM) НОМЕР_1. Дата підключення 18.01.2001 року.

Як вбачається з позовної заяви сума боргу у розмірі 21 135,08 грн. стягується позивачем тільки за договором № 1.159593/377333 від 26.12.2000 р.

В матеріалах справи міститься заява відповідача №35 від 18.12.2013 року направлена на адресу позивача про розірвання договорів про надання послуг мобільного зв'язку № 1.159593/377333 від 26.12.2000 р. та №1.10159593/762577 від 14.05.2002 р. (а.с.73).

Листом № сс422.21.01.14 від 21.01.2014 року позивач підтвердив отримання вищезазначеної заяви і повідомив відповідача про згоду на розірвання договорів № 1.159593/377333 від 26.12.2000 р. та №1.10159593/762577 від 14.05.2002 р. Крім того в даному листі позивач повідомив відповідача про повернення переплати за утримання контрактів №377333 та №762577 в розмірі 33,33 грн. (а.с.74).

Відповідач у судових засіданнях 10.10.2017 року, 24.10.2017 року та у відзиві, який надійшов до суду 10.10.2017 року наполягав про відсутність заборгованості перед позивачем.

На вимоги ухвал суду від 08.09.2017 року та 10.10.2017 року про надання:

- доказів направлення відповідачу 2 рахунків: № ID від 31.01.2014 року та № ІD від 31.01.2014 року;

- письмові обґрунтування щодо виникнення заборгованості, а саме у сумі 21135,08 грн. та докази користування відповідачем мобільним зв'язком;

- письмові пояснення за який період стягується заборгованість по рахунку № ІD від 31.01.2014 року;

- письмові пояснення щодо повернення плати за утримання контрактів № 377333 та №762577 в грудні 2013 року згідно листа позивача №СС422.21.01.14 від 21.01.2014 року, що направлявся на адресу відповідача;

- акт звірки з відповідачем позивач не відреагував та надані документи не надав.

24.10.2017 року від відповідача до суду надійшла заява №22 від 20.10.2017 року про застосування строків позовної давності.

Заява підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Відповідно до ч. 4 статті 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 29.09.2017 року, згідно вхідного штампу відділення поштового звязку на конверті.

Отже строк позовної давності оплати рахунку №ID від 31.01.2014 р. сплинув 15 лютого 2017 року, таким чином заява відповідача №22 від 20.10.2017 року про застосування позовної давності підлягає задоволенню, а отже у позовних вимогах слід відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30.10.2017

Суддя ОСОБА_2