ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2017 р.Справа № 922/2887/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 19 465,48 грн.
за участю представників:

позивача - Чикаліна Г.В., довіреність № 007ДР-39-1216 від 30.12.2016 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення заборгованості за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417W2TCFGP126 від 29.11.2016 року в сумі 19 465,48 грн., з яких: 16 537,92 грн. - сума основного боргу, 1 728,15 грн. - пеня, 197,91 грн. - 3% річних, 1001,50 грн. - інфляційні втрати. Судові витрати просить покласти на відповідача. Судові витрати в розмірі 1 600,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.08.2017 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/2887/17 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28 вересня 2017 року.

Ухвалою суду від 28.09.2017 року розгляд справи було відкладено на 30 жовтня 2017 року.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 30.10.2017 року, додаткових заяв, клопотань та документів в обгрунтування своєї правової позиції не надав. Підтримував позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, витребуваних судом документів не надав. Разом з тим, в матеріалах справи містяться копії ухвали про порушення провадження по справі від 31.08.2017 року та ухвали про відкладення розгляду справи від 28.09.2017 року, які були направлені на адресу відповідача, але повернуті суду із довідкою пошти та "за закінченням строку зберігання".

У п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 належним чином було повідомлено про дату, час та місце судового засідання.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та з огляду на те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Споживач) 29 листопада 2016 року було укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417W2TCFGP126 (далі - Договір).

Відповідно до положень п. 1.1. Договору постачальник зобов'язався передати у власність споживачу у 2016 році (відповідно до Додаткової угоди № 3 - 2017 році) природний газ, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Згідно до п. 4.2. Договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- 4.2.1. 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці;

- 4.2.2. у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу;

- 4.2.3. остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 4.3 Договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що договірні зобов'язання позивачем виконано в повному обсязі та надано відповідачу послуги з постачання природного газу у кількості:

- грудень 2016 року - 0,363 тис. м.куб на загальну суму 3 395,77 грн.;

- січень 2017 року - 0,683 тис. м.куб на загальну суму 6 390,36 грн.;

- лютий 2017 року - 0,664 тис. м.куб. на загальну суму 7 103,15 грн.;

- березень 2017 року - 0,217 тис. м.куб. на загальну суму 2 234,12 грн.

Так, відповідно до п.п. 2.9.2., 2.9.3., 2.9.4. Договору послуги з постачання природного газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання - передачі природного газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

Надані позивачем акти №ХОЗ00044100 від 31.12.2016 року, №ХОЗ00003821 від 31.01.2017 року, №ХОЗ00007803 від 28.02.2017 року та №ХОЗ00011917 від 31.03.2017 року споживачем не підписані. Проте, оскільки ФОП ОСОБА_1 факт отримання природного газу за зазначеними актами не оскаржувався, жодних доказів наявності обґрунтованих заперечень щодо підписання актів відповідач не надав, суд вважає факт поставки позивачем на користь відповідача природного газу в визначених в актах обсягах доведеним належним чином.

Станом на 29 серпня 2017 року (день звернення ТОВ "Харківгаз Збут" із позовом до суду) за прийнятий у грудні 2016 року - березні 2017 року газ на загальну суму 16 537,92 грн. відповідач не розрахувався. Тобто, споживачем було порушено суттєві умови Договору щодо строків оплати переданого постачальником газу, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України також встановлює обовязковість договору для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що вказана сума боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу в розмірі 16 537,92 грн. є обгрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11417W2TCFGP126 від 29.11.2016 року, просить також стягнути з нього пеню в розмірі 1 728,15 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Відповідно до умов Договору (п. 6.2.1.) у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по прийнятого природного газу у розмірі та у строк, встановлений Договором, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача пені в розмірі 1 728,15 грн.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 197,91 грн. 3% річних та 1 001,50 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, то такі кошти нараховуються незалежно від вини боржника та входять до складу грошового зобов'язання, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, перевіривши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок трьох процентів річних та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, суд приходить до висновку, що вимога в частині стягнення 3% річних в розмірі 197,91 грн. та інфляційних втрати в розмірі 1 001,50 грн. заявлена позивачем обґрунтовано, зазначені суми нараховані без порушення діючого законодавства, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст. 44 - 49 ГПК України, покладаючи судові витрати на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 546, 549, 610-611, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 174, 193, ч. 6 ст. 232, ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75 п.1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61136, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, Україна, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) основну заборгованість в розмірі 16 537,92 грн., пеню в розмірі 1 728,15 грн., 3% річних в розмірі 197,91 грн., інфляційні витрати в розмірі 1 001,50 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.11.2017 р.

Суддя Л.В. Шарко