донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

01.11.2017 справа №905/1454/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 Не зявився ОСОБА_4 за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-виробниче обєднання "Павлоградський хімічний завод", м. Павлоград
на рішення господарського суду Донецької області
від05 вересня 2017 р. (повний текст складено та підписано 11.09.2017р.)

у справі№ 905/1454/17 (суддя Курило Г.Є.)

за позовомДержавного підприємства "Науково-виробниче обєднання "Павлоградський хімічний завод", м. Павлоград
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Дмитрівський гранітний карєр АСТОР", м. Донецьк
простягнення коштів в сумі 433 171,77грн., з яких: сума основного боргу у розмірі 205 449,38грн., 3% річних у розмірі 18 946,13грн., інфляційні витрати у розмірі 208 776,26грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.09.2017р. у справі №905/1454/17 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Науково-виробниче обєднання "Павлоградський хімічний завод", м. Павлоград до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитрівський гранітний карєр АСТОР", м. Донецьк про стягнення коштів в сумі 433 171,77грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 205 449,38грн., 3% річних у розмірі 18 946,13грн., інфляційних витрат у розмірі 208 776,26грн. відмовлено у повному обсязі.

Державним підприємством "Науково-виробниче обєднання "Павлоградський хімічний завод", м. Павлоград подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства. За твердженням позивача, строк позовної давності повинен обчислюватись з 01.08.2014р., оскільки липень 2014року є останнім місяцем у графіку оплати боргу.

Представник позивача у судове засідання не зявився на адресу апеляційного суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечення явки представника. Проте, клопотання скаржника про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення, оскільки в силу статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути керівники та інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Отже, в разі зайнятості одного з представників підприємства, сторони не позбавлені можливості направити у судове засідання іншу особу, наділивши її відповідними повноваженнями. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у зазначеному клопотанні. Одночасно, явка сторін у судове засідання не визнавалась обовязковою.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, про що також зазначив у наданому суду відзиві.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Державне підприємство "Науково-виробниче обєднання "Павлоградський хімічний завод", м. Павлоград звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитрівський гранітний карєр АСТОР", м. Донецьк про стягнення коштів в сумі 433 171,77грн., з яких: сума основного боргу 205 449,38грн., 3% річних 18 946,13грн., інфляційні витрати 208 776,26грн.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитрівський гранітний карєр АСТОР", м. Донецьк мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на виробництво буровибухових робіт №41-бвр від 01.02.2013р. в частині проведення оплати у встановлені строки за виконані роботи.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній у листопаді грудні 2013р. виконував для відповідача роботи, обумовлені договором, на загальну суму 326 634,94грн., що підтверджує долученими до матеріалів справи актами приймання виконаних робіт. При цьому, вартість виконаних робіт відповідач сплатив частково та з порушенням строків, встановлених договором, у звязку з чим позивачем на суму заборгованості нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача відсутні підставі для стягнення заявлених сум, оскільки позов подано після спливу позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 01.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дмитрівський гранітний карєр АСТОР", м. Донецьк (замовник) та Державним підприємством "Науково-виробниче обєднання "Павлоградський хімічний завод", м.Павлоград в особі Філії "Донецьквибухпром" (підрядник) укладено договір на виробництво буровибухових робіт №41-бвр (договір), згідно якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, підрядник приймає на себе зобовязання по виробництву буровибухових робіт на карєрі, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконані роботи (п. 1.1. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2013 р. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін письмово не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний рік (п.п. 12.1, 12.2. договору).

Доказів розірвання, припинення або визнання недійсним спірного договору сторонами не представлено. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин сторони перебували у договірних правовідносинах.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За приписами ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Дослідивши укладений договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 Цивільного кодексу України.

Як встановлено господарським судом, на виконання умов договору підрядником виконано роботи на загальну суму 326634,94 грн., що підтверджується актом №81 від 26.11.2013 приймання виконаних робіт за листопад 2013 р. на суму 135908,16 грн., актом №90 від 16.12.2013 приймання виконаних робіт за грудень 2013 р. на суму 123590,88 грн., актом №94 від 27.12.2013 приймання виконаних робіт за грудень 2013 р. на суму 67135,90 грн., які підписані сторонами без заперечень.

За твердженням позивача, відповідачем за проведені буровибухові роботи у листопаді-грудні 2013 року сплачено 119185,56 грн., що підтверджується банківськими виписками за період з 01.01.2013 по 01.05.2014.

Листом від 26.03.2014 за №80 відповідачем підтверджено заборгованість у сумі 207449,38грн. та надано до вказаного листа графік погашення заборгованості: з квітня по червень щомісячно по 50000,00 грн., в липні 57449,00грн.

07.04.2014 відповідачем сплачено 2000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором на виробництво буровибухових робіт №41-БВР від 01.02.2013.

Також, в матеріалах справи наявний акт звірки від 30.05.2017 підписаний в односторонньому порядку з боку позивача, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 205 449,38 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Разом з тим, ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.3 договору визначено, що перед виробництвом буровибухових робіт замовник здійснює передоплату 60% від передбачуваного обєму робот: 30% - за 3 дні до початку ведення бурових робіт, 30 % - за 3 дні до виробництва масового вибуху. Суму, що залишилася, замовник виплачує згідно фактично виконаних робіт на протязі 30 календарних днів з дня підписання акту про виконані роботи, але не пізніше наступного масового вибуху. Розрахунок здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника у національній валюті України.

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, виконавши буровибухові роботи, що підтверджується матеріалами справи; відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості виконаних робіт не виконав, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви до суду за останнім утворилась заборгованість в розмірі 205 449,38 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати виконаних робіт, позивачем нараховано 208 776,26грн. інфляційних втрат за період з січня 2014 року по січень 2017року та 3% річних 18 946,13грн. за період з 26.12.2013 по 25.01.2017р.

Разом з тим, відповідачем у справі подано заяву про застосування позовної давності щодо заявлених позовних вимог про стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних. При прийнятті рішення судом першої інстанції за заявою відповідача до вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 205 449,38грн., 3% річних у розмірі 18 946,13грн., інфляційних витрат у розмірі 208 776,26грн. застосовано строк позовної давності та відмовлено у задоволенні позову.

Дослідивши наведені обставини, колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Статтею ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 261 Цвільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України ).

При цьому, у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. (пункт 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів № 10 від 29.05.2013р.)

Як встановлено судом першої інстанції, листом від 26.03.2014 відповідачем визнано заборгованість в розмірі 207 449, 38 грн. та надано графік її погашення, відповідно до якого останній платіж у розмірі 57 449грн. повинен бути сплачений у липні 2014 року.

В свою чергу, як свідчать матеріали справи, на виконання графіку погашення заборгованості відповідачем 07.04.2014р. сплачено суму у розмірі 2000,00 грн.

Враховуючи, що 07.04.2014р. відповідачем вчинено дії, які є підставою для переривання строку позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності закінчився 07.04.2017р.

Наразі, як свідчить відбиток штампу канцелярії господарського суду Донецької області на примірнику позовної заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом 27.06.2017р.

При цьому, твердження позивача про те, що перебіг позовної давності перервався та почався з липня 2014 року (останній місяць у графіку оплати боргу) є хибним, оскільки за відсутності погодження з боку позивача наданий відповідачем графік погашення не змінює строки виконання зобовязання щодо сплати заборгованості. Крім того, докази підписання додаткової угоди про зміну строків виконання відповідачем зобовязання в матеріалах справи відсутні.

Також, позивачем не доведено суду поважності причин або наявності обставин, які унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, є правомірним.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії. Крім того, аналогічні заперечення вже надавались позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, з підставами у відмові яких погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 05.09.2017р. у справі №905/1454/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-виробниче обєднання "Павлоградський хімічний завод", м. Павлоград залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 05.09.2017р. у справі № 905/1454/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Стойка О.В.

ОСОБА_3