Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"08" листопада 2017 р. Справа № 906/761/17

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали за позовом: ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Старт" (м. Житомир) про стягнення 295064,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Старт" про стягнення на його користь 295 064, 47 грн. заборгованості.

Одночасно, позивач подав суду заяву про відстрочення сплати судового збору за вих. №22/2-27276 від 23.10.2017р., посилаючись на загальновідомі обставини ліквідації банку та фінансового становища останнього, що перешкоджає сплаті судового збору за подання цієї позовної заяви, посилаючись на прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Господарський суд 26.09.17р. повторно повертаючи без розгляду позовну заяву з додатками вказав на те, що у позовній заяві викладено обставини наявності у відповідача заборгованості за Кредитним договором від 30.07.2007р., непогашеної після рішенням суду від 16.02.2011року у справі №16/1563 та ухвали суду у цій справі від 18.03.2011року про затвердження мирової угоди між сторонами на загальну суму 139333,62 грн, тоді як в якості додатку до позову додано рішення господарського суду від 23 грудня 2014р. у справі №906/1369/14, за яким борг відповідача за Кредитним договором від 30.07.2007р. за розміром та складом, є іншим.

06.11.17р. до господарського суду втретє надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Старт" заборгованості з урахуванням рішення суду у справі №16/1563 на загальну суму 295 064, 47 грн. у складі: 7 257 67 грн заборгованості за кредитом, 100 246,03 грн заборгованості за процентами, 12 543,01 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 18 154,50 грн пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 8 085,31 грн заборгованості по 3% річних за користування кредитом, 9 395,02 грн заборгованості по 3% річних за користування процентами по кредиту, 68 557,01 грн інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту та 70 825,92 грн інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів.

У числі додатків до позовної заяви повторно додано рішення господарського суду від 23 грудня 2014р. у справі №906/1369/14, згідно якого провадження у справі в частині стягнення 7 257,67грн заборгованості за кредитом та 2 742,33 грн заборгованості по пені припинено, та розстрочено виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 82 497,15 грн. строком на 12 місяців. Рішення господарського суду від 23 грудня 2014р. у справі №906/1369/14 ґрунтується на преюдиційних обставинах, встановлених рішенням суду у справі №16/1563 та ухвали суду у цій справі від 18.03.2011року про затвердження мирової угоди між сторонами.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 54 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Зміст позовної заяви вих.№22/2-27275 від 13.10.2017р. свідчить про те, що позивачем не усунуто недоліків, що стало підставою для його повернення ухвалою від 26.09.17р., оскільки повторно не подано обґрунтований розрахунок сум, що стягуються з врахуванням рішення господарського суду від 23 грудня 2014р. у справі №906/1369/14, яке вступило в законну силу.

Недодержання вимог статті 54 ГПК України щодо змісту позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України, зокрема, її повернення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України (п.3.3 Постанови ВГСУ від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Господарський суд, розглянувши заяву ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 про відтрочення сплати судового збору, прийшов до висновку відмовити у його задоволенні, з огляду на наступне.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення судом сплати судового збору з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року № 01-06/2093/15; п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року №7).

Водночас в порушення вимог ст.ст. 33 та 34 ГПК України, ПАТ "ВіЕйБі Банк" не подано як докази важкого фінансового становища для сплати судового збору на час звернення з цим позовом до суду, так і докази, на підтвердження обставинам можливої зміни фінансового становища для сплати судового збору до закінчення строку відстрочки (дата прийняття рішення у справі).

Стосовно посилання Фонду на пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, який гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001, окрім цитованого позивачем, також зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_4 проти України" також зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Необхідність сплати судового збору, в с т а н о в л е н а д л я в с і х с у б ' є к т і в нормами ГПК України, н е м о ж е т л у м а ч и т и с я я к о б м е ж е н н я п р а в а д о с т у п у д о с у д у у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться уповноваженою особою Фонду на ліквідацію в межах кошторису витрат, затверджених Фондом.

Відповідно до пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до таких витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору (постанова ВГСУ від 25.01.17р. у справі № 911/2555/16).

Разом з тим, до позовної заяви не додано затвердженого Фондом кошторису витрат неплатоспроможного банку на сплату судового збору, виписки по рахунку про відсутність на даний час коштів на сплату судового збору за цим позовом в межах затвердженого кошторису витрат та про джерела надходження коштів на ці витрати для сплати судового збору в межах строку вирішення спору господарським судом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63, 86 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ПАТ "ВіЕйБі Банк" у задоволенні заяви вих.№22/2-27276 від 23.10.2017р. про відстрочення сплати судового збору.

2. Позовні матеріали повернути позивачу ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 без розгляду.

Додаток на__42___аркушах

Ухвала про повернення позовної заяви підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя Машевська О.П.

1- у наряд

2- позивачу (рек. з повідомл.)