ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.10.2017 Справа №905/2061/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області, , в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації, м.Краматорськ Донецької області, ,

до відповідача, Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 67881,63 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області, в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації, м.Краматорськ Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №15/1-1982 від 23.08.2017р. до Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 67881,63 грн., у тому числі суми заборгованості 30021,69 грн. з інфляційним збільшенням на 29557,02 грн., 3% річних від простроченої суми 3203,38 грн., пені за несвоєчасну оплату за період з 01.03.2017р. по 31.08.2017р. 5099,54 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2061/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 06.09.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2061/17.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №10/11-П/14 від 01.10.2014р. та договору про надання послуг з транспортування природного газу №10/11-П/14 від 01.10.2014р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість за зобовязанням січня 2015р. та виникли підстави для нарахування 3% річних, пені, а також інфляційних витрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №10/11-П/14 від 01.10.2014р. із додатком №1 «Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання», №2 «Договірні обсяги постачання природного газу на 2014 рік» до нього, договір про надання послуг з транспортування природного газу №10/11-П/14 від 01.10.2014р. із додатком №1 «Справка-розрахунок щомісячної витрати природного газу споживачами, які не мають вимірювальних пристроїв», додатком №2 «Журнал обліку витрати газу» до нього, рахунок-фактура №12 від 31.01.2015р., акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р., попередження №18/683 від 16.09.2015р., претензія №18/106 від 02.03.2016р., лист Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу №402-03 від 07.04.2016р., акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.10.2015р., акти звірки взаєморозрахунків з січня по травень 2016р. від 06.06.2016р., за січень 2017р., з січня по липень 2017р. від 26.07.2017р., правоустановчі документи підприємства позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.526, 530, 624, 625, 632 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 20 Господарського кодексу України, ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

25.10.2017р. відповідачем на електронну адресу суду надіслано копію відзиву №463 03 від 25.10.2017р. (в порядку ст.59 ГПК), за змістом якого визнає заборгованість за послуги з постачання природного газу на суму 30021,69 грн., з нарахуванням пені, 3% річних, інфляційної складової відповідач не згоден у повному обсязі; зауважено на проведенні антетерористичної операції на території здійснення господарської діяльності відповідачем та наявності форс-мажорних обставин, засвідчених компетентним органом; звернуто увагу суду на приписи п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

До відзиву додано у копіях: висновок Донецької Торгово промислової палати №2005/12.12 03 від 03.07.2014р., акт звірки взаєморозрахунків б/н від 18.09.2017р., звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість, роздруківки з веб сайту Верховної ради України Закону України №85 VIII від 13.01.2015р. Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, розпорядження Кабінету Міністрів України №1275 р від 02.12.2015р. Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України, документи, що підтверджують правовий статус підприємства, сертифікат (висновок) №1735 Торгово промислової палати України №5270/05 4 від 25.11.2014р. про настання обставин непереборної сили.

25.10.2017р. від позивача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано заяву №04 29/1368 від 18.10.2017р., до якої додано документи, наведені у переліку.

26.10.2017р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано супровідний лист №466 03 від 25.10.2017р., до якого додано документи, які були надіслані 25.10.2017р. електронною поштою.

Представник позивача у судове засідання 26.10.2017р. не зявився, причин неявки не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.10.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві №463 03 від 25.10.2017р. (в порядку ст.59 ГПК).

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

01.10.2014р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (Постачальник) та Комунальним підприємством Компанія Вода Донбасу (Споживач) укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №10/11-П/14 від 01.10.2014р., згідно з яким Постачальник постачає природний газ Споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п.1.1 договору).

Передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.3 договору, газ згідно з цим договором може бути використаний виключно для потреб промислових та комунально-побутових підприємств.

За умовами договору Постачальник зобовязався, зокрема, забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором (п.5.1.2 договору); забезпечувати постачання газу з дотриманням вимог, установлених державними стандартами, технічними умовами, нормативно-технічними документами щодо його якості і тиску (п.5.1.6 договору); а Споживач, у свою чергу, виконувати умови договору (п.5.3.1 договору); оплачувати Постачальнику вартість поставленого газу визначену розділом 4 на умовах та в обсягах, визначених договором (п.5.3.3 договору).

Послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником (п.2.6, п.2.9 договору).

За змістом п.4.1 договору розрахунки за реалізований Споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

До сплати за постачання 1000 куб.м. природного газу 5392,78 грн., крім того ПДВ 1078,556 грн., всього з ПДВ 6471,336 грн. (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.4 договору Постачальник зобовязується розміщувати інформацію про ціну газу та її складові на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до п.4.1, 4.2 та 4.3 договору, є обовязковою для Сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами договору (п.4.5 договору).

Згідно з п.4.7 договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем авансовими платежами до 25-го числа місяця, що передує місяцю постачання, із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатку №2 до договору. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Оплата вартості послуг з постачання газу за договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника (п.4.8 договору).

У разі виникнення у Споживача заборгованості з оплати вартості послуг з постачання газу сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством, укладають графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Постачальник має право грошові кошти, отримані від Споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення (п.4.9 договору).

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати предявлення вимоги однієї із сторін (п.4.10 договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання та укладається на строк до 31.12.2014р. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 2 щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги на продовжений термін (п.10.1 договору).

Одночасно 01.10.2014р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (Виконавець) та Комунальним підприємством Компанія Вода Донбасу (Замовник) укладено договір про надання послуг з транспортування природного газу №10/11-П/14, за яким Виконавець зобовязується надати Замовнику послуги з транспортування по газорозподільній мережі Виконавця обсягів природного газу, які належать Замовнику на підставі договору купівлі-продажу природного газу. Крім того, Замовник зобовязаний укласти договір на транспортування газу магістральними газопроводами. Транспортування газу виконується при умові підтвердження ОДУ ДК «Укртрансгаз» обсягів природного газу на відповідний період (місяць). Замовник зобовязується прийняти газ та оплатити надані послуги з транспортування природного газу за встановленими цінами в термін, передбачений цим договором (п.1.1 договору транспортування).

Оплата послуг з транспортування плануємих обсягів газу здійснюється Замовником грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок Виконавця до 01 числа місяця, в якому надається послуга з транспортування, 100% від вартості запланованих місячних обсягів. Остаточний розрахунок здійснюється до 10 числа місяця, наступного за звітнім (п.6.1 договору транспортування).

Дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України (п.10.5 договору транспортування).

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р., що підписаний та скріплений печатками підприємств сторін, яким зафіксовано обсяг переданого позивачем та отриманого відповідачем газу у розмірі 13576 куб. м.

У рахунку-фактури №12 від 31.01.2015р. відображено:

- природний газ у кількості 13576 куб.м. ціною 5900,00 грн. у загальній сумі 80098,40грн., ПДВ 16019,68 грн.;

- цільова надбавка щодо кількості 13576 куб.м. ціною 118,00 грн. у загальній сумі 1601,97грн., ПДВ 320,39 грн.;

- поставка щодо кількості 13576 куб.м. ціною 54,60 грн. у загальній сумі 741,25грн., ПДВ 148,25 грн.;

- транспортування ПАТ щодо кількості 13576 куб.м. ціною 254,70 грн. у загальній сумі 3457,81грн., ПДВ 691,56 грн.;

- траспортування Донбастрансгаз щодо кількості 13576 куб.м. ціною 112,00 грн. у загальній сумі 1520,51грн., ПДВ 304,10 грн., загалом 104903,92 грн.

Доказів наявності заперечень щодо обсягів зобовязань, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.4.7 договору постачання визначено, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем авансовими платежами до 25-го числа місяця, що передує місяцю постачання, із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатку №2 до договору. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Разом з тим, п.2.9 договору постачання передбачена підстава для остаточного розрахунку Споживача із Постачальником, як акт приймання-передачі газу.

Приймаючи до уваги дату складання акту приймання-передачі газу, період постачання та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений за січень 2015р. не пізніше 10.02.2015р.

За твердженнями позивача, що не заперечуються відповідачем, останнім частково сплачено суму боргу за рахунком-фактури №12 від 31.01.2015р. у загальній сумі 74882,23грн., у тому числі, 12976,52 грн. зараховано як взаємозарахування заборгованості за природний газ в рахунок боргу Крам.УГГ за водопостачання (Залік від 04.07.2017р.), що вбачається з представленого суду акту звірки взаєморозрахунків з січня по липень 2017р.

Разом з цим, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Споживача перед Постачальником природного газу поставленого у січні 2015р. у розмірі 30021,69 грн. у встановлені договором строки не виконано.

Зі змісту відзиву №463-03 від 25.10.2017р. на позовну заяву, відповідачем суму основного боргу за послуги з постачання природного газу у сумі 30021,69 грн. визнано у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч.6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову опосередковано належною письмовою формою, визначеною ч.1 ст.78 Господарського процесуального кодексу України.

По-друге, визнання позову здійснено уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою ОСОБА_1 (на підставі довіреності №03-68 від 14.12.2016р.).

По-третє, сторонами у розглядуваних правовідносинах є лише позивач та відповідач, отже, судом не вбачається підстав для порушення прав і обов'язків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за вказаними правовідносинами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у повному обсязі.

З огляду на таке неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано та предявлено до стягнення, у межах провадження по даній справі штрафні санкції, інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат становить 29557,02 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням січня 2015р. на суму 42998,21грн. з 10.02.2015р. по 03.07.2017р., на суму 30021,69 грн. з 04.07.2017р. по 31.07.2017р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, з урахуванням викладеного, за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, на суму 42998,21 грн. за березень 2015р.-червень 2017р. та на суму 30021,69 грн. за липень 2017р., суд дійшов висновку, що дійсний розмір цих вимог у сумі 25908,17 грн.

Одночасно позивачем заявлено до стягнення 3% річних 3203,38 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням січня 2015р. на суму 42998,21грн. з 10.02.2015р. по 03.07.2017р., на суму 30021,69 грн. з 04.07.2017р. по 17.08.2017р.).

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, на суму 42998,21грн. з 11.02.2015р. по 03.07.2017р., на суму 30021,69 грн. з 04.07.2017р. по 17.08.2017р., суд дійшов висновку, що дійсний розмір цих вимог у сумі 3196,31 грн.

З огляду на наведене, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних у сумах встановлених судом, а саме 3% річних у розмірі 3196,31 грн., інфляційні витрати - 25908,17 грн.

Пунктом 6.2.2 договору постачання природного газу сторони обумовили, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 5099,54 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням січня 2015р. на суму 42998,21грн. з 01.03.2017р. по 03.07.2017р., на суму 30021,69 грн. з 04.07.2017р. по 31.08.2017р.).

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Враховуючи викладене, позивачем здійснено нарахування пені без дотримання приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України, оскільки дійсним періодом, за який може бути нарахована пеня є 11.02.2015р.-11.08.2015р.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині нарахованої суми пені за визначений позивачем період.

При цьому, суд зауважує, що на спірні правовідносини поширює дію Закон України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р., яким встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Стосовно наявності форс-мажорних обставин, слід зазначити таке.

Останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від сплати нарахованих згідно ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних витрат, адже не є відповідальністю за своєю правовою природою повязаною з виною боржника.

У ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних витрат та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п.2.).

Означене встановлено Верховним судом України у постанові від 12.12.2011р. (Про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2011р. у справі №07/238-10), та вказано, що інфляційні витрати та 3% річних нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Отже, приписами чинного законодавства не передбачено звільнення боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання основного грошового зобов'язання або його виконання із порушенням встановлених договором термінів та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України.

З огляду на таке, твердження відповідача в цій частині судом до уваги не прийнято.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області, в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації, м.Краматорськ Донецької області, до Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 67881,63 грн., у тому числі суми заборгованості 30021,69 грн. з інфляційним збільшенням на 29557,02 грн., 3% річних від простроченої суми 3203,38 грн., пені за несвоєчасну оплату за період з 01.03.2017р. по 31.08.2017р. 5099,54 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу (87547, Донецька область, м.Маріуполь, Жовтнений район, вул.К.Лібкнехта, б.177а, , п/р №7723 у АТ ОТП Банк, МФО 300528) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, буд.1, ), в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, буд.1, , банківські реквізити не вказано) 59126,17 грн., у тому числі 30021,69 грн. основного боргу, 25908,17 грн. інфляційних витрат та 3196,31 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1393,63 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 26.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 31.10.2017р.

Суддя О.В. Кротінова