ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.2017 Справа № 904/8503/17

За позовом Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

до Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту, м. Дніпро

про стягнення 1 044 989,80 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 068 від 22.03.2016

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради" звернулося до господарського суду з позовом 1 044 989,80 грн., з яких 923 559,11 грн. основного боргу, пені 80 135,71 грн., 3 % річних 9 232,37 грн., інфляційних втрат 32062,61 грн. за договором про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 1458 від 07.03.2017.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти №1458 від 07.03.2017, в частині оплати за теплову енергію.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги визнав, та у відзиві на позов зазначив, що він має невідповідне фінансування з боку держави та збитковий бюджет на підставі чого просить зменшити розмір пені до 60 %.

У судовому засіданні 10.10.2017 оголошувалась перерва до 06.11.2017.

06.11.2017 представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання, повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку тим, що 06.11.2017 представник відповідача буде знаходитись у службовому відрядженні в м. Київ та інших представників юридичного відділу інститут не має, за поважних причин не може прийняти участь у судовому засіданні.

Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи та наполягав на розгляді справи по суті в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки у відповідача було достатньо часу для підготування заперечень та контррозрахунку на позовну заяву, однак відповідач такою можливістю не скористався.

При цьому суд враховує, що стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Натомість неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 06.11.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.03.2017 між Комунальним підприємством "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради" (далі позивач, постачальник) та Дніпропетровським державним інститутом фізичної культури і спорту (далі відповідач, споживач) укладено договір про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 1458 (надалі Договір), в подальшому сторонами укладено додаткову угоду до зазначеного договору.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник здійснює послуги з постачання пари та гарячої води трубопроводами (далі за текстом теплова енергія) (ДК 021:20-8 «Пара, гаряча вода та повязана продукція» ( постачання пари та гарячої води-теплопостачання») по обєктах споживача в 2017 р., а споживач приймає та зобовязується оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2. Договору теплова енергія постачається споживачу в обсязі до 496 Гкал на 2017 рік.

Теплова енергія постачається споживачу на такі потреби:

- опалення в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання протягом року (п. 1.3. Договору).

У відповідності до п. 3.1. Договору, ціна цього Договору становить 1 413 724,00 грн., з урахуванням ПДВ 235 620,67 грн.

Розрахунки за теплову енергію, проводяться в грошовій формі (п. 4.1. Договору).

Нарахування оплати за теплову енергію здійснює постачальник по тарифам, встановленим відповідно до чинного законодавства України.

З 09 квітня 2017 року
Дата затвердження та номер рішення Дніпропетровської обласної ради 24.03.2017 р. № 177-8/VII
Вартість 1 Гкал на виробництво теплової енергії (без ПДВ), грн.1 837,89
Вартість 1 Гкал на транспортування теплової енергії (без ПДВ), грн.24,23
Вартість 1 Гкал на постачання теплової енергії (без ПДВ), грн.19,69
Загальна вартість 1 Гкал на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (без ПДВ), грн.1 881,81
(п. 4.2. Договору в редакції Додаткової угоди).

Пунктом 4.5. Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Постачальник до 5-го числа поточного місяця виставляє споживачу рахунок на 100% передплату місячної суми планових платежів, передбачених п. 1.2. Договору. Переплата здійснюється відповідно до постанови КМУ від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт та послуг, що закуповуються за державні кошти». При невикористанні коштів в зазначений термін постачальник, крім сплати штрафних санкцій, повертає замовнику невикористані кошти, з урахуванням індексу інфляції. (п. 4.6. Договору).

Відповідно до п. 4.7. Договору постачальник на протязі 5-ти днів з дня отримання від споживача документів, передбачених пунктом 5.3., 5.5. цього договору, виставляє споживачу рахунки на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки повинні бути сплачені споживачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

У відповідності до п. 4.8. Договору обовязок по отриманню рахунків покладається на споживача.

У разі не отримання споживачем рахунку на 100% передплату, він самостійно розраховує та здійснює оплату планових платежів, передбачених п. 1.2. (п. 4.9. Договору).

Пунктом 4.10 Договору встановлено, що сторони домовились, що при зарахуванні на рахунок постачальника коштів споживача в першу чергу йде погашення за послуги з постачання теплової енергії, в другу чергу - транспортування теплової енергії, третю чергу - виробництво теплової енергії.

Розрахунок за теплову енергію для потреб опалення та гарячого водопостачання проводиться за фактично надані послуги (п. 4.11. Договору).

Згідно п.п. 5.1., 5.2. Договору строк поставки теплової енергії: поставка теплової енергії здійснюється щомісячно в обсягах, що передбачені п. 1.2 Договору, з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року включно. Місце поставки теплової енергії: вул.. 6-ї Стрілецької дивізії, буд. 11, м. Дніпро, 49027.

Споживач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість теплової енергії (п.п. 6.1.1. Договору).

Згідно п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання сторонами зобовязань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодовування збитків не звільняє від виконання зобовязань за цим договором.

Постачальник несе відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 7.2. Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками. Відповідно до ст. 631 ЦК України та ст.. 180 ГКУ цей договір діє з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року включно, а в частині розрахунків за спожиту теплову енергію до їх повного здійснення (п. 10.1. Договору).

На виконання умов договору постачальник з січні 2017 червень 2017 поставив, а споживач прийняв теплову енергію на загальну суму 923 559,11 грн., що підтверджується виставленими рахунками (а.с.31-48).

За поставлену теплову енергію відповідач не розрахувався, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 923 559,11 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є правовідносинами поставки, які регулюються нормами законодавства про поставку товару в тому числі параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості у сумі основного боргу 923 559,11 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 80 135,71 грн., 3 % річних 9 232,37 грн. за період з 16.02.2017 по 31.07.2017 та інфляційні втрати 32 062,61 грн. за період з березня 2017 по червень 2017 року.

У відповідності до п. 7.3.7. Договору за несвоєчасну сплату теплової енергії, передбачену п. 4.6. договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розмір пені за період з 16.02.2017 по 31.07.2017 становить 80 135,71 грн.

В ході розгляду справи, відповідач заявив клопотання про зменшення пені до 60%, яке обґрунтовує тим, що згідно з Бюджетним кодексом та Законом України «Про державний Бюджет України» визначено поняття захищеності видатків державного бюджету України. Так згідно ч. 1 ст. 55 Бюджетного кодексу України визначено, що захищеними статтями видатків бюджету визнаються статті видатків державного бюджету України. Обсяг яких не може змінюватися при проведенні скорочення затверджених бюджетних призначень. Тому стаття видатків має захищеність з боку держави.

Відповідно до ч. 1.2 ст. 21 Бюджетного кодексу України вказано, що для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Кошти бюджету, які отримують фізичні особи та юридичні особи, що не мають статусу бюджетної установи (одержувачі бюджетних коштів), надаються їм лише через розпорядника бюджетних коштів.

Відповідач зазначає. що в кодексі та законі про державний бюджет чітко визначений порядок нарахування асигнувань та їх розпорядження.

Відповідно до наказу Міністерства Фінансів України від 24.12.2012 № 1407 «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами» в п. 2.1. визначено, що головні розпорядники до початку бюджетного періоду визначають мережу за територіями (обласний рівень) із зазначенням статусу кожної установи (розпорядник бюджетних коштів або одержувач бюджетних коштів), яка обслуговується в відповідному органі Казначейства. Відповідальні виконавці бюджетних програм визначають мережу і подають головному розпоряднику для зведення мережі по головному розпоряднику. Так розпорядник бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів включаються до мережі головних розпорядників або розпорядників нижчого рівня, якщо вони отримують бюджетні асигнування безпосередньо від них. Тому Казначейство України отримує від Мінфіну України розпис державного бюджету та доводить до головних розпорядників.

Відповідач є вищим навчальним закладом державної форми власності, є неприбутковою організацією і має бюджет за рахунок державного асигнування. Відповідно до плану асигнувань загального фонду державного бюджету розпорядником відповідачу не надано державного фінансування, що підтверджується інформаційною довідкою кошторису (а.с. 68-72).

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення судом розміру присудженої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним на визначених законом підставах.

Водночас, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальності, які встановленні договором або актом цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

З огляду на зазначене, суд вважає, що зазначені обставини справи є винятковими щодо можливості та доцільності зменшення розміру пені до 60%.

При прийнятті судом рішення щодо зменшення розміру пені, судом враховано той факт, що позивачем не надано доказів того, що він зазнав будь-яких збитків в наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору. При цьому, судом враховано, що відповідач є державною освітньою установою, та розмір стягуваних штрафних санкцій є явно неспіврозмірним із наслідками поведінки винної сторони.

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає сума пені у розмірі 48 081,43 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 32 054,28 грн. слід відмовити.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Розмір 3% річних за період з 16.02.2017 по 31.07.2017, що підлягає до стягнення становить 9 232,37 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначена позиція суду узгоджена з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах № 905/707/16 від 26.10.2016, № 905/711/16 від 22.11.2016 та № 904/6149/16 від 27.12.2016.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з березня по червень 2017 року становлять 32 062,61 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобовязання, позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача 923 559,11 грн. - основного боргу, 48 081,43 грн. - пені, 9 232,37 грн. - 3% річних, 32 062,61 грн. - інфляційних.

В частині стягнення пені в розмірі 32 054,28 грн. слід відмовити.

Стосовно клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Суд, вирішуючи питання щодо надання розстрочення або відстрочення виконання рішення, враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

Зважаючи на встановлені обставини та вимоги ст.121 ГПК України, господарський суд приходить до висновку, що заявником не доведено наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або виключають виконання рішення, господарський суд не знаходить підстав для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача з врахуванням п. 4.3 Пленуму ВСГУ № 7 від 21.02.2013р., відповідно до якого у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 10, код 05540712) на користь Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 7, ) 923 559,11 грн. (дев'ятсот двадцять три тисячі п'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч 11 коп.) - основного боргу, 48 081,43 грн. (сорок вісім тисяч вісімдесят одна грн. 43 коп.) - пені, 9 232,37 грн. - 3% річних (дев'ять тисяч двісті тридцять дві грн. 37 коп.), 32 062,61 грн. (тридцять дві тисячі шістдесят дві грн. 61 коп.) - інфляційних, 15 674,85 грн. (п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири грн. 85 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 32 054,28 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 08.11.2017.

Суддя ОСОБА_2