ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2017 р. Справа № 914/124/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача ОСОБА_2 (довіреність №14-63 від 14.04.2017),

відповідача- Негрі Г. Ю. (довіреність б/н від 17.09.2015),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. №14/4-472 від 03.08.2017 (вх.№01-05/3920/17 від 15.08.2017)

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2017

у справі №914/124/17

за позовом : Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

про стягнення 30 630 346, 39 грн боргу

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016 ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського МКП «Львівтеплоенерго» про стягнення 30 630 346, 39 грн боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №16/15-ПР від 12.12.2014 позивач поставив відповідачу за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 природний газ на загальну суму 113 685 306,88грн. За умовами договору (п.6.1) відповідач мав щомісячно здійснювати остаточний розрахунок за переданий газ до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставку газу. Однак, відповідач не оплатив газ у встановлений строк, станом на 26.04.2016 його заборгованість становить 20 361 575,41грн. На підставі п.7.2 договору, яким передбачено сплату покупцем пені за порушення строків оплати газу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду, за який вона стягується, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додаткову сплату штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу, та ст. 625 ЦК України позивач нарахував та заявив до стягнення 5 306 213,93грн пені, 3 661 727,98грн штрафу, 952 934,48грн інфляційних втрат та 347 894,59грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2017 у справі №914/124/17 (колегія суддів у складі: головуючого судді Гоменюк З.П., суддів Ділай У.І., Петрашка М.М.) відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване ст. ст. 11, 525, 530, 627, 712ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. ст. 3, 7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон N 1730-VIII), постановою пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розрахунку суми основної заборгованості позивач врахував останній платіж, який був здійснений 12.02.2016 в рахунок погашення заборгованості, проте не врахував, що після 12.02.2016 відповідач здійснив оплати за період з 15.02.2016 по 29.03.2016 на загальну суму 21 771 801,47грн за спожитий природний газ. Відтак суд встановив, що станом на 29.03.2016 основний борг відповідача перед позивачем погашено. Суд вказав, що з 30.11.2016 набрав чинності ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до ч.3 ст.7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Суд встановив, що відповідно до наказу Мінрегіону №152 від 16.06.2017 відповідача внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Позивач звернувся з даним позовом до суду після набрання чинності цим Законом, а саме 30.12.2016. Таким чином, виходячи з положень ст. 7 Закону N 1730-VIII та враховуючи погашення відповідачем основного боргу до набрання чинності цим Законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому суд відхилив посилання позивача на п.1.2 договору, за умовами якого газ, що продається, використовується покупцем виключно для власних потреб, та його доводи про те, що поставлений газ не є тим газом, щодо якого може бути застосована дія ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, та вказав, що відповідно до п.2.2 статуту ЛМКП «Львівтеплоенерго», витягу з ЄДР ЮОФОПГФ та ліцензій, виданих відповідачу ОСОБА_3 комісією регулювання електроенергетики та ОСОБА_3 комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, що основним видом діяльності відповідача є виробництво теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання. Поняття використання для власних потреб у даному випадку знаходить своє відображення в основних видах діяльності, для яких було створене товариство.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати , прийняти нове , яким позов задоволити у повному обсязі.

Скаржник вважає неправомірним застосування судом до спірних правовідносин норм ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, визначеній цим Законом ( далі - Реєстр). Зазначає, що неустойка, інфляційні втрати та проценти річних , які підлягають списанню згідно із Законом N 1730-VIII, повинні бути відображені у бухгалтерському обліку позивача, а таке відображення можливе лише на підставі рішення суду,що набрало законної сили. Крім того, вказує, що предметом договору №16/15-ПР від 12.12.2014 є постачання газу покупцю для власних потреб. Відтак вважає, посилаючись на ч.3 ст. 7 Закону N 1730-VIII, що штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних, нараховані за неналежне виконання грошових зобовязань за цим договором, не підпадають під дію цього Закону.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи скаржника та вказує, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» включене до Реєстру, що весь природний газ, придбаний у позивача, використовується ЛМКП «Львівтеплоенерго» виключно для виробництва теплової та електричної енергії та теплоцентралях. Просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 у даній справі (колегія суддів у складі головуючого судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В., Скрипчук О.С.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 05.09.2017.

У звязку із перебуванням судді О.С. Скрипчук у відпустці судове засідання 05.09.2017 не відбулося.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у даній справі (колегія суддів у складі головуючого судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В., Скрипчук О.С.) розгляд справи призначено на 17.10.2017.

Ухвалою від 17.10.2017 продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів та відкладено розгляд справи на 24.10.2017.

У судовому засіданні 24.10.2017 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення, просив скасувати рішення , прийняти нове , яким позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив доводи скаржника, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції , апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

12.12.2014 ПАТ НАК Нафтогаз України (продавець) та ЛМКП «Львівтеплоенерго» (покупець) уклали договір №16/15-ПР купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК Нафтогаз України за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природній газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору сторони встановили, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 16 250,000 тис. куб. м.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. (п. 3.3 договору).

Відповідно до п.3.4 договору акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.2 за 1000 куб.м природного газу покупець сплачує 6 384,70грн, крім того ПДВ- 20% -1 276,94грн, разом з ПДВ 7 661,64 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п.7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню, у розмірі подвійної облікової ставки ОСОБА_3 банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до п.11.1 договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу з 01.01.2015 до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

В подальшому сторони вносили зміни до договору, якими змінювали обсяги поставленого газу та його ціну, зокрема:

- додатковою угодою №1 від 20.02.2015 встановлено, що з 01.02.2015 ціна за 1000куб.м становить 6 180,70грн, крім того ПДВ -20%- 1236,14грн, всього з ПДВ 7 416,84грн;

- додатковою угодою №2 від 18.03.2015 встановлено, що ціна з 01.03.2015 ціна за 1000куб.м становить 9 444,79грн, крім того ПДВ -20%- 1 888,94грн, всього з ПДВ 11 333,64грн;

- додатковою угодою №3 від 14.04.2015 встановлено, що ціна з 01.04.2015 за 1000куб.м становить 8000,20грн, крім того ПДВ -20%-1600,04грн, всього з ПДВ 9 600,24грн;

- додатковою угодою №4 від 12.05.2015 сторони встановили, що ціна з 01.05.2015 за 1000куб.м становить 7 602,40грн, крім того ПДВ -20%- 1 250,48грн, всього з ПДВ 9 122,88грн;

- додатковою угодою №5 від 08.06.2015 сторони встановили, що ціна з 01.06.2015 за 1000куб.м становить 7 388,20грн, крім того ПДВ -20%- 1 477,64грн, всього з ПДВ 8 865,84грн;

- додатковою угодою №6 від 27.07.2015 сторони встановили, що ціна з 01.07.2015 за 1000куб.м становить 7 395,50 грн, крім того ПДВ -20%- 1 479,10грн, всього з ПДВ 8 874,60грн;

- додатковою угодою №7 від 22.10.2015 сторони встановили, що ціна з 01.11.2015 за 1000куб.м становить 7 288,12грн, крім того ПДВ -20%- 1 457,62грн, всього з ПДВ 8 745,74грн.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача за період з січня по березень та з липня по грудень 2015року природний газ на загальну суму 113 685 306,88грн, що підтверджено актами приймання- передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 18 695 803,68грн; від 28.02.2015 на суму 16 882 715,56грн; від 31.03.2015 на суму 8 445 862,53грн; від 31.07.2015 на суму 4 730 199,16грн; від 31.08.2015 на суму 5 778509,43грн; від 30.09.2015 на суму 2 579 003,13грн; від 31.10.2015 на суму 17 783 852,80грн; від 30.11.2015 на суму 21 675 128,33грн; від 31.12.2015 на суму 17 474 232,26грн ( а.с.39-47).

Акти підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору.

Згідно з розрахунком позивача суми основного боргу, доданим до позовної заяви, відповідач оплатив газ частково в сумі 93 323 731,41грн, останній платіж здійснений 12.02.2016 на суму 684 387,53грн, з урахуванням якого позивач визначив суму основного боргу - 20 361 575,41грн (113 685 306,88 93 323731,41).

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що за період з 15.02.2016 по 29.03.2016 відповідач сплатив позивачу 21 771 801,47грн за спожитий природний газ згідно з договором №16/15-ПР від 12.12.2014, що підтверджено платіжними дорученнями №136813408 від 15.02.2016 на суму 1 451 201,96грн; №137040757 від 16.02.2016 на суму 1 163 660,50грн; №137191325 від 17.02.2016 на суму 552 303,21грн; №137345628 від 18.02.2016 на суму 861 967,58грн; №137511735 від 19.02.2016 на суму 792 274,36грн; №137792262 від 22.02.2016 на суму 698 606,59грн; №138001192 від 23.02.2016 на суму 969 807,38грн; №138160244 від 24.02.2016 на суму 498 209,56грн; №138315559 від 704 667,40грн; №138771494 від 26.02.2016 на суму 598 940,17грн; №139026041 від 29.02.2016 на суму 1 111 447,02грн; №139268059 від 01.03.2016 на суму 441 845,47грн; №139381753 від 02.03.2016 на суму 964 773,59грн; №139527207 від 03.03.2016 на суму 823 692,95грн; №139700454 від 04.03.2016 на суму 205 760,81грн; №140169346 від 09.03.2016 на суму 465 626,91грн; №140440644 від 10.03.2016 на суму 409 891,56грн; №140614890 від 11.03.2016 на суму 896 262,08грн; №140784329 від 12.03.2016 на суму 411 870,93грн; №140983867 від 14.03.2016 на суму 71 658,07грн; №141191410 від 15.03.2016 на суму 306 847,56грн; №141150061 від 15.03.2016 на суму 1 388 073,21грн; №141384118 від 16.03.2016 на суму 543 556,13грн; №141528870 від 17.03.2016 на суму 247 592,49грн; №141687478 від 18.03.2016 на суму 508 675,63грн; №142008120 від 21.03.2016 на суму 547 352,98грн; №142208243 від 22.02.2016 на суму 576 846,81грн; №142386780 від 23.03.2016 на суму 331 847,37грн; №142530924 від 24.03.2016на суму 476 352,23грн; №142669601 від 25.03.2016 на суму 517 641,08грн; №142954167 від 28.03.2016 на суму 1 175 790,08грн; №143358045 від 29.03.2016 на суму 1 056 757,75грн (а.с. 60-91).

Згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.06.2017 №152, листом від 19.06.2017 та повідомленням від 19.06.2017 ЛМКП «Львівтеплоенерго» з 16.06.2017 включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (а.с. 137-142).

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №16/15-ПР від 12.12.2014 позивач поставив відповідачу у 2015року природний газ на загальну суму 113 685 306,88грн. За умовами договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У позовній заяві позивач вказує, що станом на 26.04.2016 заборгованість відповідача становила 20 361 575,41грн. Однак, така заборгованість була станом на 12.02.2016 згідно з розрахунком позивача. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наданими суду платіжними дорученнями, оригінали яких оглянуті апеляційним судом та долучені до матеріалів справи, після 12.02.2016 відповідач перехував позивачу за період з 15.02.2016 по 29.03.2016 кошти в сумі 21 771 801,47грн за спожитий природний газ згідно з договором №16/15-ПР від 12.12.2014. Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що станом на 29.03.2016 відповідач в повному обсязі погасив свою заборгованість перед позивачем за газ, поставлений за договором №16/15-ПР від 12.12.2014.

Факт погашення відповідачем заборгованості 29.03.2016 не заперечується позивачем та підтверджений його представниками в судових засіданнях апеляційного суду, що свідчить про безпідставність позову в частині стягнення суми основного боргу, оскільки на момент звернення з позовом до суду (30.12.2016) суми основного боргу не існувало. При цьому в апеляційній скарзі скаржник (позивач) просить скасувати рішення суду та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі, що також свідчить про безпідставність та неправомірність такої вимоги.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що він здійснив оплату за поставлений газ з порушенням встановлених строків.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, визначені ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з п.7.2 у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню, у розмірі подвійної облікової ставки ОСОБА_3 банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення строків оплати газу позивач на підставі п.7.2 договору та ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення 5 306 213,93грн пені та 347 894 ,59грн 3% річних за період з 23.07.2015 по 15.02.2016 та 952 934,48грн інфляційних втрат і 3 661 727,98грн штрафу, нарахованих за липень грудень 2015 року.

Поряд з тим, з 30.11 2016 набув чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 N 1730-VIII, який прийнято з метою забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та яким визначено процедуру врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії перед постачальниками природного газу та електричної енергії.

Згідно із ст.1 цього Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. До заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, належить кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу - ОСОБА_3 акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірньою компанією "Газ України" теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 Закону N 1730-VIII визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.06.2017№152, листом від 19.06.2017 та повідомленням від 19.06.2017, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» з 16.06.2017 включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Отже, доводи скаржника про те, що відповідач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, визначеній Законом N 1730-VIII, суперечать фактичним обставинам справи.

Частиною третьою статті 7 Закону N 1730-VIII встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вказано вище, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем, що 29.03.2016 відповідач повністю погасив заборгованість за природний газ, поставлений йому позивачем у 2015 році, тобто відповідач погасив заборгованість до набрання чинності Законом N 1730-VIII. Отже, з дня набрання чинності названим Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом N 1730-VIII, а нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та 3% річних підлягали списанню. Предметом даного спору є стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних, які нараховані позивачем всупереч приписам частини третьої ст.7 Закону N 1730-VIII на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності цим Законом. Ці позовні вимоги заявлені позивачем 30.12.2016, тобто після набрання чинності названим Законом. За таких обставин апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про непоширення дії Закону N 1730-VIII на штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних, нараховані за неналежне виконання грошових зобовязань за договором №16/15-ПР від 12.12.2014, за яким газ був поставлений відповідачу для його власних потреб, оскільки , як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, основним видом діяльності відповідача (ЛМКП «Львівтеплоенерго») є виробництво теплової енергії, відповідач включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Ці обставини спростовують доводи скаржника та дають підстави для висновку, що у даному випадку йдеться про використання газу, поставленого для власних потреб, для забезпечення основного виду діяльності виробництва теплової енергії.

Інші доводи скаржника відхиляться як необгрунтовані та такі, що не спростовують висновків, покладених в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено та не подано доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2017 у справі №914/124/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 27.10.2017.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя О.С. Скрипчук