РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017Справа №910/17156/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 11 608,79 грн.

Представники сторін:

від позивача: Хомяков С.М.- представник за довіреністю № б/н від 23.10.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 11 608,79 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на між сторонами укладено договір поставки №006246. від 22.05.2015 року.

На виконання умов договору позивачем поставлено товар на загальну суму 8 134,86 грн., який не оплачений відповідачем.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд про стягнення з відповідача 8 134,86 грн. основного боргу, пені в розмірі 1 079,38 грн., штрафу в сумі 1 626,97 грн., інфляційних втрат в розмірі 646,56 грн., три відсотки річних в розмірі 121,02 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.10.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.10.2017 р.

30.10.2017 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі, на виконання вимог ухвали суду від 04.10.2017 р.

В судове засіданні 30.10.2017 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 04.10.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Як вбачається з повернутого конверта №016 з направленням ухвали про порушення провадження у справі від 04.10.2017 року, він повернувся в суд у зв'язку з тим, що продане майно та змінено місце проживання.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 04.10.2017 року є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

20.05.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір поставки №006246.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує алкогольні та безалкогольні напої (продукція) в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах цього договору.

Згідно з п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.7.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року. Термін дії договору автоматично продовжується на додаткові однорічні строки у разі, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення чергового терміну дії договору жодна із сторін не повідомила іншу письмово про свій намір припинити подальшу співпрацю.

Всі поставки продукції за накладними, оформленими сторонами протягом дії даного договору, вважаються такими, що поставлені на підставі та в межах даного договору, навіть за відсутності безпосередньо в накладній вказівки (посилання) на даний договір (п.1.4 договору).

Пунктом 2.2 договору передбачено, що продукція поставляється партіями. Партією продукції є продукція, зазначена в одній видатковій накладній.

Моментом передачі партії продукції (датою поставки) і моментом переходу права власності на продукцію є дата фактичного отримання продукції, зазначена покупцем в підписаній сторонами видатковій накладній на дату продукції. У разі відсутності відмітки покупця на примірнику видаткової накладної постачальника про дату фактичного отримання продукції, датою поставки і моментом переходу права власності на продукцію вважається дата складання видаткової накладної (п.2.10 договору).

22.12.2016 року між сторонами підписано видаткова накладна № РН-60-047544 від 22.12.2016 року на суму 8 134,86 грн.

Частинами 1-3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п.2.9 договору, покупець зобов'язується оплатити кожну придбану партію продукції не пізніше 21 (двадцять один) календарних днів з моменту її передачі.

Також, в матеріалах справи наявний підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків за період 4 квартал 2016 року, з якого вбачається, що станом на 31.12.2016 року заборгованість відповідача перед позивачам згідно договору поставки №006246 від 20.05.2015 року за період 4 квартал 2016 року становить 8 134,86 грн.

Доказів сплати вищезазначеної заборгованості матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості в розмірі 8 134,86 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1079,38 грн., штраф в розмірі 1 626,97 грн., три проценти річних в розмірі 121,02 грн. та індекс інфляції в розмірі 646,56 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у разі недотримання термінів оплати продукції, зазначених у п.п. 2.9 цього договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочення. У разі якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, покупець, кім того, зобов'язаний виплатити постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості партії продукції, оплата якої прострочена.

Розрахунок пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
8134.8613.01.2017 - 26.01.20171414.0000 %0.077 %87.37
8134.8627.01.2017 - 01.03.20173414.0000 %0.077 %212.17
8134.8602.03.2017 - 13.04.20174314.0000 %0.077 %268.34
8134.8614.04.2017 - 25.05.20174213.0000 %0.071 %243.38
8134.8626.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %0.068 %234.02
8134.8607.07.2017 - 11.07.2017512.5000 %0.068 %27.86
За перерахунком суду розмір пені становить 1073,15 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 6,23 грн. не підлягають задоволенню.

Суд погоджується з розрахунком штрафу в розмірі 1 626,97 грн. наданим позивачем, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
8134.8613.01.2017 - 11.07.20171803 %120.35
За перерахунком суду розмір трьох процентів становить 120,35 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 0,67 грн. не підлягають задоволенню.

Суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 646,56 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03190, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (01135, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 5А, ) основний борг в розмірі 8 134 (вісім тисяч сто тридцять чотири) грн. 86 коп., пеню в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 15 коп., штраф в розмірі 1 626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн. 97 коп., три проценти річних в розмірі 120 (сто двадцять) грн. 25 коп., індекс інфляції в розмірі 646 (шістсот сорок шість) грн.. 56 коп. та судовий збір в розмірі 1 599 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 04 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 09.11.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий