ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" жовтня 2017 р.Справа № 922/3035/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семеновим О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КВАДР ОІЛ ТРЕЙД", смт.Нова Водолага Харківської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1", с.Картамиш Харківської області
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 12.10.2017

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 21.09.2017

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КВАДР ОІЛ ТРЕЙД" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (далі за текстом - відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором контрактації сільськогосподарської продукції №25/12-ДГ від 25.12.2016 щодо передачі у власність позивачу продукції (майбутнього врожаю 2017 року).

18 жовтня 2017 року від відповідача надійшли письмові заперечення проти позовної заяви, в яких він просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його недоведеність. Крім того, вказує на невідповідність обраного позивачем способу захисту умовам договору та вимогам чинного законодавства. Також зазначає, що відповідно до договору застави майбутнього врожаю (зареєстрованого в реєстрі за №2087) від 23.05.2017, укладеного відповідачем з гр.ОСОБА_4, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис, згідно якого відповідачу заборонено відчужування майбутнього врожаю соняшника.

Крім того, 18.10.2017 від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_4. Дане клопотання мотивоване тим, що 23.05.2017 між ТОВ "ОСОБА_1 господар" та гр.ОСОБА_4, з метою забезпечення зобов'язань відповідача з повернення 1000000,00доларів США, був укладений нотаріально засвідчений договір застави майбутнього врожаю соняшнику 2017 року. На думку, відповідача, рішення суду у даній справі вплине на права ОСОБА_4, який у разі задоволення позову буде позбавлений можливості задовольнити свої вимоги до відповідача за рахунок забезпеченого вищевказаним договором застави врожаю соняшника 2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.10.2017 розгляд справи відкладено та зобовязано позивача надати, зокрема: докази сплати судового збору в установленому законом розмірі, виходячи з вартості майна (суми договору), зазначеної в пункті 3.4 Договору №25/12-ДГ від 25.12.2016; пояснення щодо ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.09.2017 у справі №757/50830/17-к; належним чином звірену копію всіх додатків до договору №25/12-ДГ від 25.12.2016, у тому числі додатку, в якому наведено перелік земельних ділянок із зазначенням кадастрових номерів (пункт 2.2 даного договору); повний комплект документів, доданих до позовної заяви, засвідчений належним чином. Так, відповідно до п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

30 жовтня 2017 року від позивача надійшли заперечення на відзив, у яких він вказує, що посилання відповідача на договір застави є неправомірними, оскільки цей договір укладений неправомочним заставодателем. Також, відповідачем частково виконано вимоги ухвали від 18.10.2017 та надано витребувані пояснення та звірені копії документів. При цьому, відповідач не надав доказів сплати судового збору в установленому законом розмірі, виходячи з вартості майна (суми договору), зазначеної в пункті 3.4 Договору №25/12-ДГ від 25.12.2016, посилаючись на те, що предметом спору у даній справі є вимога саме немайнового характеру.

Також 30.10.2017 на електронну адресу суду надійшла відсканована копія позовної заяви від імені Фізичної особи ОСОБА_4, в якій він просить залучити його як третю особу з самостійними вимогами на предмет спору та відмовити в задоволенні позову ТОВ "КВАДР ОІЛ ТРЕЙД" у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача заперечив необхідність сплати судового збору, як за вимогу майнового характеру, оскільки предметом даного спору є не майно, а немайнова вимога про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Представник відповідача вказав, що предметом спору є вимога майнового характеру, а тому позивач має доплатити судовий збір, виходячи з вартості спірного майна.

Розглянувши питання сплати позивачем судового збору за подання даного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

За позицією позивача, його вимоги є немайновими, а тому судовий збір має бути сплачений саме у розмірі 1600,00грн.

Вказані доводи є необґрунтованими, виходячи з наступного.

В своїй позовній заяві позивач просить зобов'язати відповідача передати у його розпорядження майбутній урожай соняшнику 2017 року загальною посівною площею 2141,0га, який знаходиться на вказаних у позові земельних ділянках. При цьому, позовні вимоги ґрунтуються на доводах про порушення відповідачем умов договору контрактації сільськогосподарської продукції.

Згідно статті 713 ЦК України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору.

Отже, відповідно до наведеної правової норми, відповідач, як виробник сільськогосподарської продукції, має виробити сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (позивачу).

Пунктом 5.2 договору №25/12-ДГ від 25.12.2016 відповідача також зобов'язано саме передати позивачу товар за актом-прийому передачі.

За таких обставин, зобов'язання відповідача передати майно (урожай соняшнику) за своєю правовою природою є майновою вимогою про витребування майна. При цьому така вимога підлягає вартісній оцінці.

Так, відповідно до пункту 3.4 договору №25/12-ДГ від 25.12.2016 загальна сума договору складає 68510000,00грн. з розрахунку: - незавершеного виробництва соняшника, загальною площею 2141га; запланована врожайність соняшника за 1га землі складає 32ц, договірна ціна становить 10000,00грн. за 1 тонну.

Виходячи з вказаної суми договору, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 240000,00грн. (150 х 1600,00грн.), однак сплатив лише 1600,00грн.

Таким чином, позивач має доплатити судовий збір в розмірі 238400,00грн. (240000,00грн. - 1600,00грн.), однак, згідно його правової позиції, він не має наміру здійснювати таку доплату.

Суд також зауважує, що згідно пункту 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" господарським судам слід враховувати, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Однак, враховуючи вищенаведену позицію позивача щодо характеру позовних вимог та необхідного розміру судового збору саме в розмірі 1600,00грн., суд приходить до висновку про неможливість проведення експертизи щодо визначення фактичної оцінки спірного майна за рахунок позивача.

За таких обставин, оскільки позивач не надав витребувані судом докази сплати судового збору в установленому законом розмірі, позов має бути залишений без розгляду згідно пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Оскільки позов залишено без розгляду, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про залучення третьої особи у справі.

Щодо позовної заяви, яка надійшла на електронну адресу суду, від імені Фізичної особи ОСОБА_4, в якій він просить залучити його як третю особу з самостійними вимогами на предмет спору, суд зазначає, що дана позовна заява не відповідає вимогам статей 54-57 ГПК України. Так, дана позовна заява не підписана цифровим підписом, а є лише відсканованою та незавіреною будь-яким чином копією, а тому не може вважатися позовною заявою третьої особи з самостійними вимогами в розумінні ГПК України. Крім того, в матеріалах цієї позовної заяви відсутні докази направлення її копії сторонам у справі та докази сплати судового збору.

Таким чином, дана позовна заява не приймається судом, однак залучається до матеріалів справи, оскільки ці матеріали є лише незавіреною електронною копією.

Керуючись п.5 ч.1 ст.81, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов залишити без розгляду.

Суддя ОСОБА_5