ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р.Справа № 922/3391/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про стягнення коштів в сумі 18514,02 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. №01-16/8794 від 22.11.2016 року);

відповідача - ОСОБА_2 (дов. №04-01-23/691 від 10.06.2017 року),

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації заборгованості за електричну енергію в сумі 14279,85 грн. - вартість електричної енергії за червень, липень та серпень 2017р. (11899,87 грн. - тарифна складова та 2379,98 грн. - ПДВ 20%), 1378,09 грн. пені за квітень та травень 2017р., 305,54 грн. 3% річних за квітень та травень 2017р. та 1536,89 грн. інфляційних втрат за квітень та травень 2017р. Судові витрати в сумі 1600,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №067140 від 24.12.2010р. щодо оплати вартості поставленої електричної енергії.

Ухвалою господарського суду від 06.10.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.10.2017р. об 11:00 год. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

18.10.2017р. відповідач через канцелярію суду надав відзив на позов (вх.№ 34213 від 18.10.2017р.), в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що Департамент цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації є бюджетною організацією, яка фінансується за рахунок державного бюджету України, та на даний час борг відповідача перед позивачем утворився у зв'язку з недостатнім та несвоєчасним фінансуванням з Державного бюджету України, а також зазначає, що відповідач по мірі надходження коштів з Державного бюджету України здійснює періодичні часткові платежі з погашення заборгованості. Крім того, на підставі викладеного, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Ухвалою господарського суду від 19.10.2017р. розгляд справи було відкладено на 31.10.2017р., у звязку з ненаданням позивачем витребуваних судом документів.

31.10.2017р. позивач надав заяву в порядку ст. 22 ГПК України (вх.№ 35698 від 31.10.2017р.), в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за електричну енергію в сумі 14279,85 грн. - вартість електричної енергії за червень, липень та серпень 2017р. (11899,87 грн. - тарифна складова та 2379,98 грн. - ПДВ 20%), 1945,04 грн. пені за червень, липень та серпень 2017р., 491,24 грн. 3% річних за червень, липень та серпень 2017р. та 1797,89 грн. інфляційних втрат за червень, липень та серпень 2017р. Позивачем до заяви додані докази її направлення на адресу відповідача, а саме поштова квитанція з описом вкладень у цінний лист.

Як роз'яснено у п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Дослідивши подану позивачем заяву (вх.№ 35698 від 31.10.2017р.) та матеріали справи, суд розцінює цю заяву, як заяву про збільшення розміру позовних вимог та враховуючи те, що відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, приймає надану заяву до провадження та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

У судовому засіданні 31.10.2017р. представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх.№ 35698 від 31.10.2017р.), підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 31.10.2017р. відповідач додатково отримав копію заяви позивача про збільшення позовних вимог. Заяв про надання часу для ознайомлення з вказаною заявою та підготовки додаткових пояснень з цього приводу від відповідача не надходило.

Відповідач у судовому засіданні 31.10.2017р. підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд, у разі задоволення позову, зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

24 грудня 2010 року між Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач, постачальник електричної енергії) та Головним управлінням з питань надзвичайних ситуацій Обласної державної адміністрації (відповідач, споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №067140 (далі договір; а.с. 33-37), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

У звязку із зміною назви споживача згідно Розпорядження ХОДА №514 від 21 серпня 2012 року пунктом 1.1 додаткової угоди від 14.12.2012 до договору про постачання електричної енергії №06-7140 від 24.12.2010 у преамбулі договору та у всіх додатках, які є невід'ємною частиною договору, слова найменування Споживача Головне управління з питань НС ОДА замінено на слова найменування Споживача Департамент цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації.

Відповідно до додатку №3.1 від 24.12.2010 до договору про постачання електричної енергії №067140 від 24.12.2010, розрахункові прилади обліку, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію за договором №067140 від 24.12.2010, встановлені у приміщеннях СТП-22 за адресою: м. Харків, станція метро Університетська, СТП-23 за адресою: м. Харків, вул. Шевченко (особові рахунки точки обліку 07719, 07718).

Згідно з пунктом 2.3.2 договору, споживач зобов'язується щомісяця у встановлений договором строк надавати постачальнику звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою (додаток №9 до договору "Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії").

Відповідно до пунктів 2.3.3, 2.3.4 договору, споживач зобов'язався своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 "Порядок розрахунків"; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно вимог ПКЕЕ та додатком №4а Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Пунктом 9.4 договору сторони визначили, що він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

На підставі вищезазначеного пункту договору, враховуючи відсутність відповідних заяв сторін про припинення його дії або перегляд його умов, спірний договір був пролонгований, зокрема, на 2017 рік.

Невідємною частиною договору є додаток №2 "Порядок розрахунків (для бюджетних установ та організацій, підприємств житлово-комунального господарства та підприємств, які надають послуги щодо забезпечення комунально-побутових потреб населення)" (надалі "Порядок розрахунків"; а.с. 15-16).

Відповідно до пункту 1 Порядку розрахунків, споживачу встановлено розрахунковий період з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

В пункті 4.4 Порядку розрахунків зазначено, що датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок, поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника або дата внесення споживачем готівкових коштів в касу постачальника.

Відповідно до пункту 5 Порядку розрахунків, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів. Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання. Рахунки на попередню оплату, на оплату електричної енергії, спожитої впродовж звітного розрахункового періоду (остаточний розрахунок) та на оплату реструктуризованої заборгованості надаються постачальником електричної енергії одночасно. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

З матеріалів справи, зокрема, із відомостей про споживання електроенергії Департаментом цивільного захисту Обласної державної адміністрації за червень, липень та серпень 2017 року (а.с. 30-32), рахунків №7140 за використану електроенергію за договором про постачання електричної енергії від 24.12.2010р. №067140 за червень, липень та серпень 2017 року (а.с. 20-25), витягів з книги реєстрації видачі рахунків за використану електроенергію та реактивну електроенергію за червень, липень та серпень 2017 року (а.с. 26-27) вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором про постачання електричної енергії №067140 від 24.12.2010р. виконує належним чином та у повному обсязі, здійснюючи відпуск електроенергії відповідачу для забезпечення потреб електроустановок Департамента цивільного захисту ОДА з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію у обсягах, необхідних відповідачу, зокрема, позивачем було проведено відпуск електричної енергії протягом червня, липня та серпня 2017 року.

В свою чергу, відповідач взяті на себе зобовязання за спірним договором щодо оплати спожитої протягом червня, липня та серпня 2017 року електроенергії виконав неналежним чином, а саме з порушенням строків оплати за червень, липень та серпень 2017 року, у зв'язку з чим, станом на 01.09.2017р., у відповідача за договором про постачання електричної енергії від 24.12.2010р. перед АК "Харківобленерго" утворилась заборгованість у розмірі 18514,02 грн., з яких:

- заборгованість за електричну енергію в сумі 14279,85 грн. - вартість електричної енергії за червень, липень та серпень 2017р. (11899,87 грн. - тарифна складова та 2379,98 грн. - ПДВ 20%);

- 1945,04 грн. пені за червень, липень та серпень 2017р.;

- 491,24 грн. 3% річних за червень, липень та серпень 2017р.;

- 1797,89 грн. інфляційних втрат за червень, липень та серпень 2017р.

Позивачем було надіслано відповідачу рахунки №7140 на оплату пені, 3% річних, індексу інфляції за договором про постачання електричної енергії від 24.12.2010 №067140 за вказані місяці 2017 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи списками згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих у Відділення поштового звязку №158 м. Харкова (а.с.28-29).

Однак відповідач вказану заборгованість не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду із цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997 №575/97-ВР та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - Правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди з усіх його умов.

Частиною 1 ст. 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ч.7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Пунктом 10.2 Правил також передбачено, що оплата обсягу спожитої електричної енергії є обовязком споживача електричної енергії.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що, станом на 01.09.2017р., у відповідача за договором про постачання електричної енергії №067140 від 24.12.2010 перед АК "Харківобленерго" за червень, липень та серпень 2017 року утворилась заборгованість за електричну енергію у розмірі 14279,85 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, суд бере до уваги п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, в якому роз'яснено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем у порядку ст.ст. 4-3, 32, 33, 34 ГПК України, не надано суду доказів сплати суми коштів у розмірі 14279,85 грн. за договором про постачання електричної енергії №067140 від 24.12.2010р. та не спростовано обставин, що викладені у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що матеріали справи підтверджують несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати вартості електричної енергії за червень, липень та серпень 2017 року, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу за спожиту електроенергію за червень, липень та серпень 2017 року за договором про постачання електричної енергії №067140 від 24.12.2010р. у сумі 14279,85 грн. є правомірними, обґрунтованими, у звязку із чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В ч.2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок є вірним та відповідає наведеним вище нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 491,24 грн. 3% річних та 1797,89 грн. інфляційних витрат є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення пені у розмірі 1945,04 грн. суд зазначає, наступне.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За умовами п.4.2.1 договору сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених п.2.3.3-2.3.4 договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків" до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

У пункті 6 Порядку розрахунків сторони також погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком рахунків, постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, 3% річних з простроченої суми.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 1945,04 грн.

Разом з тим, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими. Відповідач є неприбутковою установою та утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

У відповідності до п. 9 Положення про Департамент цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 23.10.2012 № 608, - департамент утримується за рахунок коштів державного бюджету.

Суд враховує, що відповідач не здійснює підприємницьку діяльність, тому, єдиним джерелом погашення заборгованості є кошти, які виділяються з державного бюджету, а недостатність коштів на рахунках спричинила неможливість оплатити у повному обсязі ту заборгованість, яка виникла на теперішній час у відповідача. При цьому, суд погоджується із посиланнями відповідача, що зменшення суми пені на 50% є адекватною мірою відповідальністю за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також, як спосіб стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань, а не як засіб використання пені у якості інструменту отримання безпідставних доходів.

Отже, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов'язання відповідачем, беручи до уваги те, що зобов'язання не було виконано вчасно не в внаслідок незаконних дій відповідача, суд дійшов висновку про зменшення розміру нарахованої пені на 50% та відповідно, пеня до стягнення становить 972,52 грн., а в іншій частині стягнення пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Прийняти до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх.№ 35698 від 31.10.2017р.).

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (61038, м. Харків, вул. Салтівське шосе, 73, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, ) суму заборгованості за електричну енергію у розмірі 14279,85 грн. за червень, липень та серпень 2017 року.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (61038, м. Харків, вул. Салтівське шосе, 73, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р 5 в АТ ОСОБА_3 Аваль, м. Київ, МФО 380805, ) 972,52 грн. пені за червень, липень та серпень 2017р., 491,24 грн. 3% річних за червень, липень та серпень 2017р. та 1797,89 грн. інфляційних втрат за червень, липень та серпень 2017р.; 1600,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

В частині стягнення пені в сумі 972,52 грн. - відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.11.2017 р.

Суддя ОСОБА_4