номер провадження справи 18/98/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 справа № 908/1956/17

за позовом Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (03179, місто Київ, пр. Перемоги, 15 км) в особі Центральної філії Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 41)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 3855,87 грн. основного боргу за договором № 6373 від 15.03.2011, 71,36 грн. штрафних санкцій (пені)

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Старченко С.П., довіреність № 80/07.1-9/18047 від 29.12.2016;

від відповідача: не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 29.09.2017 надійшов позов Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3855,87 грн. основного боргу за договором № 6373 від 15.03.2011 та 71,36 грн. пені. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, видачею дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів № 6373 від 15.03.2011, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 3855,87 грн. за період березень 2016 року, травень 2016 року - липень 2017 року. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання, враховуючи положення договору та норми чинного законодавства, позивачем нарахована до стягнення пеня. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 230, 231, 232 ГК України.

Ухвалою суду від 02.10.2017 порушено провадження у справі № 908/1956/17, присвоєно справі номер провадження 18/98/17, судове засідання призначене на 26.10.2017. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними у справі документальними доказами та закінчений 26.10.2017, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Від позивача 25.10.2017 до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 02.10.2017, а також заява про збільшення (уточнення) позовних вимог б/н від 17.10.2017, за якою він просив стягнути з відповідача 4254,75 грн. суми боргу та 71,36 грн. пені.

У судовому засіданні представник позивача надав заяву про залишення без розгляду заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог б/н від 17.10.2017, у зв'язку з чим судом заява про збільшення (уточнення) позовних вимог не приймається до розгляду. Таким чином, судом розглядаються первісно заявлені позовні вимоги.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні надав заяву про відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 71,36 грн., з наслідками відмови від позову в частині стягнення пені ознайомлений; в іншій частині позовні вимоги підтримав.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, правом надати відзив на позов не скористався, представник відповідача в судове засідання за викликом не з'явився. Згідно п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. Ухвалу від 02.10.2017 про порушення провадження у справі відповідач отримав 07.10.2017, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштової кореспонденції, та мав достатньо часу на підготовку до розгляду справи та обґрунтування своїх заперечень за їх наявності.

Оскільки всі учасники судового процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 26.10.2017 за відсутності представника відповідача.

Згідно до ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" (виконавець, позивач у справі) та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (замовник, відповідач у справі) 15.03.2011 уклали договір № 6373 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, видачею дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів (надалі - договір),

Додатковою угодою від 10.11.2014 у виконавця змінено назву філії та банківські реквізити: на Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" Центральна філія Державного підприємства "Український державний центр радіочастот".

Згідно п. 1.1 договору предметом цього договору є, зокрема, проведення виконавцем радіочастотного моніторингу та забезпечення ЕМС РЕЗ та ВП, а також виявлення та усунення ненавмисних радіозавад роботі РЕЗ Замовника.

Пунктом 2.1.3 договору визначено, що виконавець зобов'язується протягом всього терміну дії цього договору проводити заходи щодо забезпечення ЕМС РЕЗ та ВП, які використовує замовник з РЕЗ та ВП інших користувачів.

Згідно п. 2.2.2 договору замовник зобов'язується своєчасно сплачувати на користь виконавця плату за виконання робіт, передбачених цим договором.

Пунктом 3.1 договору визначено, що вартість робіт, передбачених за цим договором, розраховується згідно з «Тарифами на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаними з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу», затвердженими у встановленому законодавством порядку. Розрахунки між виконавцем і замовником по оплаті робіт, не передбачених тарифами, проводяться відповідно Протоколу узгодження договірної ціни шляхом перерахування суми, що виставлена в платіжному документі, на розрахунковий рахунок виконавця. Податок на додану вартість розраховується згідно законодавству України.

Як зазначено у п. 3.3 договору вартість робіт з радіочастотного моніторингу РЕЗ та ВП сплачується замовником щомісячно у 15-денний термін з дня виставлення рахунку та акту виконаних робіт виконавцем. Днем виставлення рахунку вважається дата вказана в рахунку.

Пунктом 3.6 договору визначено, що виконання робіт підтверджується відповідним актом виконаних робіт, який замовник зобов'язаний повернути до кінця поточного місяця, залежно від строків оплати замовником рахунків по договору, або в цей же строк подати мотивовані заперечення щодо акту. У випадку неподання таких заперечень у вказаний строк, роботи вважаються виконаними, а акт - підписаним.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору цей договір укладений на період один календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками осіб; вважається продовженим на кожний наступний період тривалістю в один календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії не надішле іншій стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі.

На час розгляду справи договір є діючим.

На підставі договору позивачем виконано роботи з радіочастотного моніторингу у березні 2016 року, травні 2016 року - липні 2017 року, що підтверджується актами про виконання робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) та рахунками за березень 2016 року, травень 2016 року - липень 2017 року.

Відповідачем частково здійснено оплату згідно рахунку № 1495 від 28.03.2016 за березень 2016 року, у зв'язку з чим заборгованість за цим рахунком складає 0,03 грн. Рахунки за травень 2016 року - липень 2017 року не сплачені відповідачем у повному обсязі. Акти виконаних робіт підписані відповідачем особисто.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасного та повного розрахунку за виконані позивачем роботи, внаслідок чого заборгованість за договором № 6373 від 15.03.2011 склала 3855,87 грн., стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3855,87 грн. основного боргу підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

За своєю правовою природою договір № 6373 від 15.03.2011 є змішаним договором, який містить елементи договорів надання послуг та підряду.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави (Глава 63) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частиною 1 ст. 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати виконаних робіт на суму 3855,87 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 3855,87 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості відповідач суду не надав.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач у позовній заяві, посилаючись на пункт 4.3 договору, заявляв про стягнення пені у розмірі 71,36 грн. за період прострочення з 16.08.2017 по 11.09.2017.

В ході судового розгляду справи 26.10.2017 позивач надав заяву про відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 71,36 грн., зазначив, що з наслідками відмови від позову в частині стягнення пені ознайомлений.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відмова від позову не суперечить чинному законодавству України, правам та законним інтересам сторін спору, в зв'язку із чим судом прийнято відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 71,36 грн., отже провадження у справі в цій частині припиняється на підставі п. 4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України. Внаслідок відмови позивача від позовних вимог про стягнення пені в сумі 71,36 грн., судовий збір в цій частині покладається на позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, п. 4 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (03179, місто Київ, пр. Перемоги, 15 км, ідентифікаційний код 01181756) в особі Центральної філії Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (49064, м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, 41, ідентифікаційний код 21908235) 3855,87 грн. (три тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять грн. 87 коп.) основного боргу, 1570,93 грн. (одну тисячу п'ятсот сімдесят грн. 93 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. Припинити провадження у справі № 908/1956/17 в частині стягнення пені в сумі 71,36 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 31 жовтня 2017 року.

Суддя В.В. Носівець