РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017Справа №910/14919/17

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"
доДержавного вищого навчального закладу "Університет банківської справи"
простягнення 818719,20 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаВолощук П.Ю. - предстанвик
від відповідачаЗемляна О.О. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" 750951,11 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 54670,79 грн інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 13097,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем було поставлено відповідачу природний газ на суму 1066451,79 грн у період з січня по лютий місяці 2017 року, однак відповідач за поставлений товар розрахувався частково.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/14919/17, розгляд якої призначено на 28.09.2017.

В судовому засіданні 28.09.2017 оголошено перерву до 18.10.2017.

Представник позивача в судове засідання призначене на 18.10.2017 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.10.2017 проти заявлених позовних вимог заперечив. У відзиві на позов відповідач зазначив, що університет є державним вищим навчальним закладом освіти III-IV рівня акредитації, виключно державної форми власності, повністю фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, включений до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів з присвоєнням йому коду - 92072, зареєстрований як неприбуткова організація. Як зазначив відповідач, ним були належним чином виконані умови укладеного між сторонами договору №11410YJWPMAB016 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані від 12.02.2016, термін дії якого закінчився 31.12.2016 та додаткових угод №2 від 30.12.2016 та № 3 від 31.01.2017 до нього. Відповідно до ч.7 ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим законом, та укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим законом, а отже враховуючи, що з лютого місяця 2017 року між сторонами відсутні договірні правовідносини, у відповідача немає підстав для реєстрації відповідного бюджетного зобов'язання в органах Державної казначейської служби України. Також, відповідач надав свої заперечення щодо розрахунку інфляційних втрат, який наведений позивачем у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (постачальник, позивач) та Державним вищим навчальним закладом "Університет банківської справи" (споживач, відповідач) було укладено договір №11410YJWPMAB016 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані (договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п.1.1), договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1).

Відповідно до умов додаткової угоди №2 від 30.12.2016 до договору з метою проведення процедури закупівлі природного газу на 2017 рік сторонами продовжено дію договору №11410YJWPMAB016 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані від 12.02.2016 на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2017 року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в даному договорі. Дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

За умовами додаткової угоди №3 від 31.01.2017 до договору сторони погодили загальну суму даної угоди, яка склала 283821,32 грн, дія цієї додаткової угоди сторони поширили на відносини, що виникли між ними з 01.01.2017.

За актами №ЗЛВ00006808 прийому - передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 592709,83 грн, №ЗЛВ00018130 прийому - передачі природного газу від 28.02.2017 на суму 473741,96 грн позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1066451,79 грн.

Відповідно до платіжного доручення №615 від 21.03.2017 відповідач сплатив 283291,32 грн за отриманий газ із призначенням платежу - "оплата за природний газ за 01.2017, згідно договору №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 - додаткова угода №3 від 31.01.2017".

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, станом на початок січня місяця 2017 року у відповідача була наявна переплата за отриманий по договору газ на суму 32209,36 грн.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач за отриманий товар оплатив частково, у зв'язку з чим позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, згідно актів №ЗЛВ00006808 прийому - передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 592709,83 грн та №ЗЛВ00018130 прийому - передачі природного газу від 28.02.2017 на суму 473741,96 грн, які скріплені підписами уповноважених осіб та печатками сторін, підтверджується факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару на загальну суму 1066451,79 грн.

При цьому, газ на суму 283291,32 грн у січні місяці 2017 був поставлений позивачем та оплачений відповідачем згідно умов додаткової угоди №3 від 31.01.2017 до договору №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016, а поставка на суму 783160,47 грн відбулась за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб.

Строк виконання грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару відповідно до вимог ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України настав в момент його прийняття відповідачем.

Однак відповідач своїх зобов'язань по оплаті вартості поставленого позивачем товару не виконав, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 750951,11 грн (1066451,79 грн за поставлений газ - 283291,32 грн оплата відповідача - 32209,36 грн переплата відповідача станом на 01.01.2017).

Відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню у розмірі, який заявлений позивачем до стягнення у позовній заяві.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача у відзиві на позов про відсутність підстав для оплати отриманого газу внаслідок того, що між сторонами з лютого місяця 2017 року відсутні договірні правовідносини, оскільки в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази фактичної поставки позивачем та прийняття відповідачем природного газу за актами прийому - передачі.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 54670,79 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 13097,30 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений законодавством строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за отриманий товар не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується існування заборгованості відповідача перед позивачем та її непогашення відповідачем, суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат законними та обґрунтованими.

Судом перевірено належний до сплати розмір 3% річних та інфляційних втрат за період, який визначений позивачем та з яким суд погоджується, у зв'язку з чим за розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 12966,23 грн та інфляційні втрати у розмірі 54327,18 грн.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" (04070, м.Київ, вул. Андріївська, будинок 1, ідентифікаційний код 34716922) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (79039, Львівська обл., місто Львів, вул. Золота, будинок 42, ідентифікаційний код 39594527) 750951 (сімсот п'ятдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят одна) грн 11 коп. боргу, 3% річних у розмірі 12966 (дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн 23 коп., 54327 (п'ятдесят чотири тисячі триста двадцять сім) грн 18 коп. та 12273 (дванадцять тисяч двісті сімдесят три) грн 67 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.11.2017

Суддя Ю.М. Смирнова