ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 915/828/17

м. Миколаїв

Суддя Фролов В.Д., розглянувши матеріали

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), код НОМЕР_1

відповідач: Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області (55263, Миколаївська область, м. Первомайськ, с. Катеринівка, вул. Центральна, 1), код 20905329

про: стягнення 80346 грн. 75 коп.

ПРИСУТНІ:

від позивача - ОСОБА_2 довіреність №96 від 06.02.2017 року

від відповідача - представник не з'явився

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області про стягнення витрат, на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських автобусах за 2015 рік, в сумі 80346 грн. 75 коп.

Під час розгляду справи, представник позивача підтримав доводи, викладені у позовній заяві в повному обсязі.

Представник від відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, проте 31.10.2017 від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення сторін про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника від відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи та оцінивши всі подані у справу докази, суд встановив:

В силу ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

12 січня 2015 року між сторонами було підписано угоду №10/43 (далі - Угода) про порядок відшкодування збитків, пов'язаних з перевезенням пільгових категорій пасажирів автобусами приміських маршрутів. Відповідно до п.1.1 цієї Угоди, її предметом є взаємовідносини Перевізника та Управління соціального захисту населення Первомайської РДА по відшкодуванню витрат від перевезень пільгових категорій населення приміським транспортом до пункту призначення в межах затверджених річних лімітів по мірі надходження субвенції з державного бюджету, згідно наданих Перевізником звітів про фактично виконані роботи.

Згідно п.п.3.1 Угоди, перевезення пасажирів пільгової категорії приміським транспортом здійснюється перевізником на підставі форми 2-пільга. Згідно п.3.2 Угоди, перевізник зобов'язаний щомісяця до 20 числа, надавати Управлінню розрахунки витрат на відшкодування збитків, пов'язаних з перевезенням пільгових категорій населення та форму-пільга.

П.3.5 Угоди визначено, що в межах затверджених річних лімітів Управління на протязі 10 днів по мірі надходження субвенції з державного бюджету перераховує Перевізнику, згідно наданих ним звітів, суму коштів за фактично перевезених пільговиків району пропорційно заборгованості всіх підприємств та організацій, що надають послуги з перевезення.

На виконання вказаної угоди позивач на протязі 2015 року виконував свої зобов'язання щодо перевезення пільгової категорії населення, своєчасно надаючи Управлінню звіти по формі 2-пільга та розрахунки.

01.08.2016 року між сторонами підписано акт звіряння по компенсації за автобусне перевезення пільгової категорії громадян Первомайського району, відповідно до якого, станом на 01.08.2016 заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги становить 80346,75 грн. Даний акт підписаний сторонами без зауважень та скріплений їх печатками (а.с.14).

29.06.2017 позивачем направлено на адресу відповідача лист з проханням погасити наявну заборгованість (а.с.11)

В відповіді на вищевказаний лист позивача відповідач повідомив (лист від 29.05.2015 №791-03), що термін дії договору закінчується 31.05.2015, та у зв'язку з відсутністю лімітів на відшкодування коштів УСНЗ Первомайської РДА не має повноважень на укладання договорів з авто перевізниками та у разі збільшення кошторисних призначень на компенсацію коштів за пільгове перевезення громадян позивача буде проінформовано (а.с.12).

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження та надавши їм правову оцінку згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд визнав позов обґрунтованим і задовольняє його у повному обсязі з урахуванням наступного.

Статтею 29 ЗУ "Про автомобільний транспорт" визначено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно статей 4 та 37 вказаного Закону пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" передбачено субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг, в тому числі зокрема, за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Порядок компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів врегульовано Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 4 березня 2002 (далі - Порядок № 256).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Пунктом 8 абзацу 2 Порядку № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, зокрема і компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу частини 1 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько - договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 174 ГК України господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 ГК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

До загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, суть якої викладено у статті 627 Цивільного кодексу України та полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства суд приходить до наступних висновків.

Позивач у 2015 році виконав зобов'язання за договором та надавав транспортні послуги по перевезенню пільгових категорій громадян згідно умов Угоди. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за Угодою та не провів із позивачем повний розрахунок за надані ним послуги по перевезенню пільгових категорій громадян у 2015 році, у зв'язку з чим в никла прострочена заборгованість перед позивачем в сумі 80346,75 грн., що підтверджена у акті звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги між сторонами станом на 01.08.2016 року.

Таким чином, у відповідача виникло зобов'язання щодо оплати вартості наданих послуг по перевезенню пільгових категорій громадян автомобільним транспортом загального користування за рахунок субвенції з Державного бюджету України у 80346,75 грн. На час розгляду справи доказів оплати вказаної суми відповідач до суду не подав.

Заперечення відповідача щодо відсутності відповідного бюджетного фінансування для проведення розрахунку з позивачем, суд вважає безпідставним, оскільки воно не ґрунтується на Законі.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Чинним законодавством України не врегульовано порядку проведення погашення заборгованості бюджетних установ у випадках, коли поточні бюджетні асигнування не покривають всі зобов'язання за укладеними договорами.

Разом з тим, відсутність коштів для належного виконання грошового зобов'язання не може бути визнана обставиною, що звільняє від відповідальності (форс-мажорною обставиною), незалежно від підстав її виникнення.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 р. та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446, від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011.

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

З огляду на викладене, позовні вимоги судом визнані обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Статтею 49 ГПК України передбачено покладання судових витрат, зокрема судового збору, при задоволенні позову на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області (55263, Миколаївська область, м. Первомайськ, с. Катеринівка, вул. Центральна, 1, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованості в сумі 80346 (вісімдесят тисяч триста сорок шість) грн. 75 коп., а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.Д. Фролов