номер провадження справи 24/133/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017 Справа № 908/1560/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Хлібінвест (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю ІС-МК (69097, м. Запоріжжя, вул. Лахтинська, 1/71, )

про стягнення 147 350,00 грн.

Суддя Азізбекян Т.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 04.10.2017р. № 39

від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

31.07.2017р. до господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Хлібінвест з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ІС-МК про стягнення з відповідача 147 350,00 грн. заборгованості за договором поставки від 11.01.2016р. № 4-01-12.

Ухвалою від 31.07.2017р. порушено провадження у справі № 908/1560/17, присвоєно справі номер провадження 24/133/17, розгляд справи призначено на 11.09.2017р.

Ухвалою від 11.09.2017р. розгляд справи відкладений на 02.10.2017р.

Ухвалою від 02.10.2017р. строк вирішення спору продовжено на 15 днів до 17.10.2017р. включно, судове засідання призначено на 17.10.2017р.

Провадження у справі зупинялося та було поновлено з 25.10.2017р., розгляд справи призначити на 25.10.2017р., про що винесено відповідні ухвали.

Судове засідання проводилося без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 25.10.2017р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

25.10.2017р. позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму заборгованість у розмірі 199 500,00 грн. за Договором поставки № 4-01-12 від 11.01.2016р. та суму штрафних санкцій у розмірі 44 887,50 грн., яка прийнята судом.

Позивач вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та зазначає, що 11.01.2016р. між сторонами укладено Договір поставки № 4-01-12, предметом якого є поставка відповідачем торгівельного, холодильного або виробничого обладнання позивачу за умови попередньої оплати зі сторони покупця. Позивач здійснив попередню оплату у розмірі 199 500,00 грн., проте відповідач не виконав належним чином обовязки за договором, а саме не поставив товар на суму 199 500,00 грн. Отже, сума боргу становить 199 500,00 грн. За порушення умов договору позивачем нараховано відповідачу 44 887,50 грн. штрафу на підставі п. 7.2. договору. Позивач просить суд, на підставі ст. ст. 529, 526, 530, 546, 553, 554, 610, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 193, 222, 229, 232 Господарського кодексу України, позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, документи, витребувані судом, не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи судом відповідач попереджений належним чином.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони мають право брати участь у господарських засіданнях. Оскільки зміст норми не передбачає обовязку сторін брати участь в судових засіданнях, незявлення повноважних представників сторін в судові засідання є реалізацією процесуального права сторони.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.01.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю ІС-МК (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Хлібінвест (Покупець) укладено договір поставки товару № 4-01-12, за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобовязується в порядку та на умовах, які визначені в даному договорі поставити Покупцю торгівельне, холодильне або виробниче обладнання (надалі товар), яке визначено в п. 1.2. цього договору, а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, які визначені в даному договорі прийняти та оплатити цей товар.

Згідно п. 1.2. договору, найменування та кількість, ціна товару, який підлягає до поставки по даному договору, визначаються Специфікаціями, які є додатком та є невідємною частиною цього Договору.

Відповідно до Специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору поставки № 4-01-12 від 11.01.2016р.) Постачальник зобовязався поставити, а Покупець прийняти і оплатити тяговий ланцюг МС-56 на загальною вартістю 199 500,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. вказаної Специфікації Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 35 %, а саме: 69 825,00 грн. протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання договору та даної специфікації, 35 % суми, а саме 69 825,00 грн. сплачує протягом трьох днів з моменту повідомлення про готовність 75 метрів ланцюга до відправки та залишок суми 30 %, а саме: 59 850,00 грн. сплачує протягом трьох днів з моменту повідомлення про готовність других 75 метрів до відправки.

У пункті п. 4 Специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору поставки № 4-01-12 від 11.01.2016р.) сторони обумовили, що Постачальник зобовязується поставити товар у повному обсязі, зазначений у даній специфікації, протягом 50 робочих днів за умовою виконання покупцем п. 3.1.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, згідно рахунку фактури від 12.01.2016р. № ИС-0003 позивач здійснив попередню оплату на рахунок відповідача в загальній сумі 199 500,00 грн., а саме: 25.04.2016р. - 87 500,00 грн., 11.08.2016р. - 59 850,00 грн., а також 14.03.2017р. - 52 150,00 грн., про що свідчать про що свідчать відповідні платіжні доручення, які містяться в матеріалах справи.

Однак, свої зобовязання щодо поставки товару вартістю 199 500,00 грн. відповідач не виконав.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу п. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач свої зобовязання щодо поставки товару, всупереч умов договору та вимог закону, не виконав.

Матеріали справи свідчать, що станом на час розгляду справи в суді сума заборгованості відповідача перед позивачем складає суму 199 500,00 грн.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань та вищезазначені приписи норми чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 199 500,00 грн., а тому задовольняє її у повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнення з відповідача 44 887,50 грн. штрафу.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України визначено, що до штрафних санкцій віднесено господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 7.2. договору, на який позивач посилається в обґрунтування вимог щодо стягнення штрафу, сторони обумовили, що у випадку порушення Постачальником строків передачі Товару Покупцю, або порушення строків, обумовлених в п. п 6, 3 договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф за кожний день прострочки поставки Товару в розмірі 0,1 % від суми не поставленого в строк Товару згідно Специфікацій до Договору.

Позивач вважає, що відповідно до Договору відповідач зобовязаний сплатити штраф за не поставку Товару протягом 225 календарних днів. Штраф дорівнює 225 днів помножене 199,50 грн. (штраф 0,1 %) та складає 44 887,50 грн.

Разом з тим, стаття 549 ЦК України однозначно визначає, що штрафом є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Тобто носить одноразовий характер.

Отже, штраф не може нараховуватись за кожен день прострочення, оскільки це суперечить правовій природі такого виду неустойки.

В той же час, позивачем штраф нараховано в процентах від суми непоставленого товару за кожний день прострочки.

З урахуванням викладеного суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 44 887,50 грн. штрафу.

Відтак, позовні вимоги задовольняються частково.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, письмових пояснень не надав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у розмірі 2 992,50 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ІС-МК (69097, м. Запоріжжя, вул. Лахтинська, 1/71, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Хлібінвест (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ) 199 500 (сто девяносто девять тисяч пятсот) грн. 00 коп. заборгованості за договором поставки від 11.01.2016р. № 4-01-12 та 2 992 (дві тисячі девятсот девяносто дві) грн. 50 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 30.10.2017р.

Суддя Т.А. Азізбекян