ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 року Справа № 904/5208/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Чус О.В.

секретар судового засідання: Пінчук Є.С.,

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №1-1-19/131 від 13.10.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №2 від 04.07.2017 р.;

від третьої особи: ОСОБА_3 представник, довіреність №7/10-668 від 06.04.2017 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Дніпропетровський річковий порт" АСК "Укррічфлот" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2017 р. у справі

за позовом публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Дніпропетровський річковий порт" АСК "Укррічфлот", м.Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Віамон", м.Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 міська рада, м.Дніпро

про стягнення частки витрат на оренду землі у розмірі 13 536,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2017 р. у даній справі (головуючий суддя Ліпинський О.В., судді Воронько В.Д., Бондарев Е.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Зазначене рішення обґрунтовано посиланням на те, що відповідач не є учасником цивільних правовідносин стосовно земельної ділянки під будівлею річкового вокзалу, а тому відсутні підстави для покладення на нього обов'язку щодо компенсації плати за вказану ділянку.

Публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Дніпропетровський річковий порт" АСК "Укррічфлот" у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що відповідач володіє на підставі права власності частиною будівлі річкового вокзалу, яка розміщена на земельних ділянках, що знаходяться в оренді позивача на підставі договорів оренди, укладених 14.12.2006 р. між позивачем та Дніпропетровською міською радою.

З урахуванням приписів ч.1 ст.377 ЦК України, ст.ст.120, 123, 125 ЗК України з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Таким чином, на думку скаржника, з моменту набуття права власності на нежитлові приміщення у відповідача з'явився обов'язок оформити право користування на земельні ділянки, розташовані під придбаними ним нежитловими приміщеннями, що знаходяться в будівлі річкового вокзалу.

Невиконання відповідачем зобов'язання по оформленню землекористування на земельні ділянки у встановленому законом порядку не звільняє останнього від обов'язку сплачувати грошові кошти за фактичне використання земельних ділянок.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не застосовано до відповідача норми ст.1212 ЦК України, не прийнято той факт, що відповідач фактично утримував у себе грошові кошти позивача у вигляді належного до сплати розміру плати на земельну ділянку у формі орендної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Віамон" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

Відповідач вважає, що обов'язок щодо сплати орендної плати виник у нього перед органом місцевого самоврядування, а не перед позивачем.

У даному випадку, майно, яке вибуло з володіння позивача (грошові кошти на оплату орендної плати за користування земельними ділянками), з'явилося не у відповідача, а у третьої особи - Дніпропетровської міської ради.

Позовні вимоги, які ґрунтуються на ст.1212 ЦК України, можуть бути задоволені, якщо відповідач порушив строк, встановлений для повернення майна, отриманого без достатньої правової підстави.

Проте, позивач з вимогою про повернення безпідставно отриманого майна до відповідача не звертався.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

14.12.2006р. між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та дочірнім підприємством «Дніпропетровський річковий порт» акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» (орендар), на підставі рішення міської ради від 12.10.2006 р. № 173/5 було укладено три договори оренди землі під розміщення будівлі річкового вокзалу, що знаходяться за адресою: пл. Десантників, 1 (Кіровський район), за якими позивачу передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,1769 га. кадастровий номер :06:114:0030; земельну ділянку загальною площею 0,1378 га. кадастровий номер :06:114:0032; земельну ділянку загальною площею 0,2738 га. кадастровий номер :06:114:0034.

У пункті 6.6. договорів оренди від 14.12.2006 р. сторони погодили, що у разі зміни назви підприємства, його юридичного статусу, придбання або відчуження будівель та споруд протягом місяця з моменту настання таких змін звернутися до міської ради для внесення відповідних змін у договір оренди земельної ділянки.

20.04.2011 р. загальними зборами акціонерів акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» прийнято рішення про припинення ДП «Дніпропетровський річковий порт» шляхом приєднання його до материнської компанії, з передачею останній права власності на частину будівлі річкового вокзалу за адресою: м.Дніпро, пл.Десантників, 1.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 30.08.2007 р. товариству з обмеженою відповідальністю "Віамон" на праві власності належать нежитлові приміщення загальною площею 48,9 кв.м. в будівлі річкового вокзалу літ. А-5 на першому поверсі приміщення поз. 105, 108, 109, 110, 111.

Отже, відповідач є власником частини нежитлових приміщень які розташовані в п'ятиповерховій будівлі річкового вокзалу, що розміщена на земельних ділянках, переданих в орендне користування позивача.

В порушення п.6.6. договорів оренди від 14.12.2006 р. позивач не повідомив ОСОБА_4 міську раду про те, що власником частини приміщень є товариство з обмеженою відповідальністю "Віамон", а відтак, позивач правильно сплачував орендну плату за всі орендовані ним земельні ділянки.

За ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; а право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

З урахуванням наведених правових норм, колегія суддів вважає, що правочини, які тягнуть перехід права власності на об'єкт нерухомості, одночасно є підставою для переходу права на землю, проте оформлення такого права здійснюється у встановленому законом порядку.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (ч.ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі").

Отже, земельним законодавством сплата орендної плати за користування земельною ділянкою пов'язується з відповідним оформленням орендних правовідносин.

Враховуючи відсутність у відповідача укладеного з відповідною особою договору оренди чи суборенди спірної земельної ділянки, а тому у нього відсутні й правові підстави сплачувати орендну плату за користування цією земельною ділянкою.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що орендна плата за спірні земельні ділянки сплачена позивачем відповідно до умов укладених між ним та ОСОБА_4 міською радою договорів.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз даної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів набуття відповідачем за його рахунок певних цінностей, збільшення кількості та вартості належного йому майна або збереження майна, яке неминуче мало б вибути із його володіння, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Дніпропетровський річковий порт" АСК "Укррічфлот"

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2017 р. у справі №904/5208/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Постанова складена в повному обсязі 30.10.2017 р.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_5