ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа № 907/390/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій (надалі ПрАТ Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій) за № 296 від 15.08.2017р. (вх. ЛАГС №01-05/4741/17 від 06.10.2017р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 07.08.2017р.

у справі № 907/390/17

за позовом: публічне акціонерне товариство Українська залізниця м. Київ від імені якого діє виробничий структурний підрозділ «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії Львівська залізниця публічне акціонерне товариство Укрзалізниця (ПАТ Українська залізниця від імені якої діє РФ Львівська залізниця ВСП «Ужгородська дирекція залізничних перевезень»), м. Львів

до відповідача: ПрАТ Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій, м. Мукачево

про стягнення 8 551,06 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 09.10.2017р.)

від відповідача: не зявився

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

За клопотанням ВСП «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» РФ Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця судове засідання проводиться в режимі відеофіксації.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 07.08.2017р. у справі №907/390/17 (суддя Ремецькі О.Ф.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій на користь ПАТ Українська залізниця м. Київ від імені якого діє РФ Львівська залізниця ПАТ Укрзалізниця, м. Львів суму 8 551,06 грн., у тому числі 2 818,80 грн. плати за користування вагонами, 3 116,04 грн. збору за зберігання вантажу, 1 616,52 грн. збору за маневрову роботу та 999,70 грн. пені, а також суму 1 600,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що затримка вагонів на станції призначення відбулася з вини відповідача, в свою чергу останнім не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, що, відповідно до ст. 121 Статуту та п. 16 Правил користування вагонами, є підставами для звільнення відповідача від плати за користування вагонами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПрАТ Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що затримка вагонів сталася не з його вини, а по причині подання їх на колію, яка належно не оснащена для вивантаження цементу.

Згідно з протоколом про автоматичний розподіл справ між суддями від 06.10.2017р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 02.11.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/7208/17 від 25.10.2017р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

21.12.2015р. між РФ Львівська залізниця ПАТ Укрзалізниця (залізниця) та ПАТ Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій (вантажовласник) укладено договір № Л/ДН-5/15-134 про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом України послуги, який регламентує взаємовідносини між залізницею та вантажовласником по наданню послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги на умовах попередньої оплати (а.с. 15-16).

Відповідно до п. 2.2 договору залізниця зобов'язується здійснювати перевезення та надавати додаткові послуги вантажовласнику при умові попередньої оплати ним тарифу, зборів запланованих перевезень та послуг. Надання залізницею послуг здійснюються на підставі належно оформлених планів та заявок. Здійснювати своєчасне, якісне перевезення вантажів та їх збереження відповідно до ст. 22 Закону України Про залізничний транспорт.

Також умовами договору передбачено, що залізниця зобов'язана надавати платні послуги по підготовці та подачі вагонів, перевезення вантажів та інших державних зборів. Розрахунок провізних платежів, послуг та додаткових зборів проводиться згідно ставок Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею.

Відповідно до умов договору вантажовласник виступає платником за перевезення вантажів, для яких він є відправником, одержувачем або експедитором.

Також 03.06.2015р. між Державним територіально-галузевим обєднанням Львівська залізниця (виконавець) та ПАТ Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій (замовник) було укладено договір за №Л/МЧ Львів/15/702/МП про надання послуг (навантажувально-розвантажувальних робіт) (а.с. 17-19).

Судом апеляційної інстанції з»ясовано, що на ст. Мукачево згідно з технологією роботи вивантаження цементу на коліях загального користування проводиться тільки на спеціалізованій колії № 49, обладнаній засобами для вивантаження цементу із вагонів цементовозів, корисна довжина колії становить 34 м, місткість 2 умовні вагони (а.с. 100).

14.10.2016р. на адресу ПАТ Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій на станцію Мукачево Львівської залізниці прибули два вагони № 97260400 та № 97264410 зі станції Здолбунів Львівської залізниці по відправці № 38892196 з вантажем цемент (а.с. 21, 24).

Як вбачається з памятки про подавання вагонів № 534 вагон № 97260400 було подано 14.10.2016р в 12:50 год. на підвищену спеціалізовану колію № 49 для вивантаження, а згідно із памяткою про забирання вагонів № 532 вивантажено даний вагон 16.10.2016р. в 16:40 год., забрано 16.10.2016р в 18:00 год. (а.с. 21, 22).

Представник товариства відповідача відмовився від підпису памяток про подавання та забирання вагонів, про що складено акти загальної форми № 2690 від 14.10.2016р. та № 2706 від 16.10.2016р. (а.с. 23, 24).

Вагон № 97264410 подано на колію № 49 для вивантаження по звільненню вантажного фронту 15.10.2016р о 23:05 год (памятка про подавання вагонів №536), забрано 17.10.2016р. о 16:40 год (памятка про забирання вагонів №534). Представник відповідача відмовився від підпису памяток, про що складено акти загальної форми №2697 від 15.10.2016р. та №2721 від 17.10.2016р. (а.с. 25-28).

Як стверджує позивач, вагон №97264410 затримано 14.10.2016р. з 12:17 год. на коліях станції Мукачево по причині зайнятості вантажного фронту на колії № 49 вагоном № 59474551 ТзОВ Шаян, який прибув 14.10.2016р. о 09:45год та був поданий на вказану колію 14.10.2016р. о 10:20 год.

Вивантаження вагонів проводилося працівниками виробничого структурного підрозділу Львівська механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт РФ Львівська залізниця ПАТ Укрзалізниця згідно договору, укладеного з відповідачем за № Л/МЧ Львів/15/702/МП від 03.06.2015р.

Згідно листа ВСП Львівська механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт РФ Львівська залізниця ПАТ Укрзалізниця від 31.10.2016р. №543 вивантаження вантажу з вагонів затрималося через відсутність автотранспорту відповідача для вивезення, що і призвело до простою вагонів (а.с. 41).

З огляду на дані порушення, Залізницею проведено наступні нарахування:

- плата за користування вагонами 2 818,80 грн. (з ПДВ) відомість плати за користування вагонами № 31100062 (а.с. 34);

- збір за зберігання вантажу у вагонах 3 116,04 грн. (з ПДВ) накопичувальна картка № 22020244 (а.с. 35);

- збір за маневрову роботу 1 616,52 грн. (з ПДВ) відомість плати за подавання, забирання вагонів і маневрову роботу №31100063 (а.с. 39);

- пеня станом на 06.04.2017р. - 999,70 грн. (а.с. 40).

Загальна сума нарахованих платежів, зборів та пені становить 8 551,06 грн.

23.02.2017р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію про сплату нарахованих зборів, однак дана претензія була залишена останнім без задоволення, що стало підставою звернення до суду.

17.11.2016р. рішенням позачергових загальних зборів акціонерного товариства Публічне акціонерне товариство «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» змінено найменування підприємства на Приватне акціонерне товариство «Мукачівський завод залізобетонних виробів і конструкцій» (а.с. 65).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

В силу частини 5 статті 307 ГК України, яка кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 908 та ст. 920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Дія Статуту залізниць України (надалі Статут), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під'їзні колії) (ст.3 Статуту).

Статтею 17 Статуту залізниць України (надалі Статут) визначено, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах.

Згідно з статями 46, 71, 119 Статуту взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів). Одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом. За користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Згідно з п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113, відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

У п.6 вказаних Правил визначено, що час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під'їзні колії або орендовані ділянки колій.

Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Позивачем долучено до позовної заяви відповідні докази у підтвердження прибуття (подавання) та забирання вагонів, у тому числі, про номер вагону, дату і час його прибуття на станцію Мукачево, дату і час повідомлення відповідача про прибуття вагонів.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Відповідно до п. 3 Правил складення актів акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема у випадку затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акту, але не менше як двома особами.

В матеріалах справи наявні акти загальної форми, які складені працівниками станцій призначення, що підтверджують факт затримки спірних вагонів на станції призначення (із зазначенням вагонів, часу та дати їх затримки, а також часу та дати закінчення затримки) (а.с. 69-76).

Зокрема в акті загальної форми №2700 від 15.10.2016р. зазначено, що затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Вагон простоює на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту з 14.10.2016р. 12:17 до 15.10.2016р. 23:05 (а.с. 76).

В свою чергу, доводи відповідача про те, що затримка вагонів № 97260400 та 97264410, які прибули на адресу ПрАТ Мукачівський ЗЗБВіК на станцію Мукачево відбулася не з вини товариства, а по причині подання їх на колію, яка не оснащена належним чином для вивантаження цементу, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

За таких обставин, відповідач повинен здійснити оплату за користування вагонами за період їх знаходження на станції призначення (з часу затримки до часу закінчення затримки) відповідно до Правил користування вагонами.

Відповідно п. 121 Статуту залізниць України вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) у інших випадках, передбачених Правилами.

Згідно з п. 16 Правил вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами). Причина звільнення від плати за користування вагонами і контейнерами зазначається у графі "Примітки" відомості плати за користування вагонами (контейнерами).

Зайнятість приймально-відправних колій по станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїздний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку "Укрзалізниці" і власних, вагонів з вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів, плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Проте, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, що, відповідно до ст. 121 Статуту та п. 16 Правил користування вагонами, є підставами для звільнення відповідача від плати за користування вагонами.

Оскільки затримка вагонів на станції призначення відбулася з вини відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, актами загальної форми, відомостями плати за користування вагонами і в силу того, що даний факт не було спростовано відповідачем, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням наведених правових положень та встановлених судом обставин справи, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність нарахування залізницею плати за користування вагонами в розмірі 2 818,80 грн., збору за зберігання вантажу в розмірі 3 116,04 грн., 1 616,52 грн. збору за маневрову роботу та 999,70 грн. пені., які підлягають до задоволення.

Щодо твердження скаржника про безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної державної експертизи (а.с. 117-118), то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

При цьому, необхідність призначення судової експертизи пов'язана саме з наявністю при розгляді господарського спору певних питань щодо обставин, які не можуть бути встановлені судом самостійно, оскільки потребують спеціальних знань експерта та можуть бути вирішені шляхом призначення судової експертизи. Зі змісту ст.41 ГПК України випливає, що саме суд визначає при розгляді справи наявність таких питань та, відповідно, вирішує питання необхідності призначення певного виду судової експертизи у справі. Також, слід зазначити, що згідно з положеннями чинного законодавства та вказаної статті зокрема, суд має право, на свій розсуд, призначити експертизу у разі такої необхідності.

Згідно приписів п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Виходячи із встановлених судом доказів по справі, враховуючи предмет та підстави позовних вимог, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість заявленого клопотання, можливість встановлення обставин, які мають значення для справи без призначення судової експертизи, шляхом оцінки належних та допустимих доказів в їх сукупності та відсутність дійсної потреби у спеціальних знаннях при дослідженні та оцінці документальних доказів наявних у матеріалах справи.

Відтак, матеріали справи свідчать про те, що приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 49 ГПК України передбачено, що при задоволені позову судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 07.08.2017р. у справі № 907/390/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу повернути до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.І. Матущак

ОСОБА_1