ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Справа № 904/1103/17

Вищий господарський суд України в складі колегії:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Алєєвої І.В., Данилової М.В.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2017
у справі№ 904/1103/17 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз"
доПублічного акціонерного товариства "Дніпроазот"
про врегулювання розбіжностей по договору з транспортування природного газу
в судовому засіданні взяли участь представники:
- позивачаЄфімова К.В.
- відповідачане з'явився

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" про зобов'язання відповідача укласти договір транспортування природного газу №17-1-ТКЕ від 05.12.2016, а саме, викласти спірні пункти 2.1, 5.2 в редакції позивача, за виключенням пункту 17.2, погодженого в редакції відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на приписи частини 7 статті 181 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2017 (суддя Мельниченко І.Ф.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 (головуючого судді Чимбар Л.О., суддів: Дармін М.О., Іванов О.Г.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Дніпроазот" заперечує проти доводів скаржника і просить суд залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Публічне акціонерне товариство "Дніпроазот" не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ "Харківтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (позивач, оператор) та Публічним акціонерним товариством "Дніпроазот" (відповідач, замовник) було підписано договір № 17-1-ТКЕ на транспортування природного газу з протоколом розбіжностей від 23.12.2016.

Відповідно до пункту 2.1. договору, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває в Зведеному переліку суб'єктів природних монополій.

15.12.2016 відповідачем від позивача було отримано на підписання договір на транспортування природного газу № 17-1-ТКЕ від 05.12.2016.

За результатами розгляду договору відповідач виклав свої заперечення (пропозиції) щодо умов пунктів 2.1, 5.2, 5.6, 5.7 та розділу ХХІІ договору і надіслав листом за №2823/01-6 від 27.12.2016 договір з відміткою про підписання з протоколом розбіжностей та два примірники протоколу розбіжностей від 23.12.2016.

Згідно з протоколом розбіжностей від 23.12.2016 відповідач запропонував пункти договору викласти у наступній редакції: - пункт 2.1."За цим Договором Оператор надає Замовнику послуги транспортування природного газу, який використовується виключно для виробництва теплової енергії населенню, релігійним організаціям, бюджетним установам та іншим споживачам на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких Послуг". Пункт 5.2. договору доповнити другим абзацом: " Оператор до 3-го числа кожного місяця каналами диспетчерського зв'язку, а до 10-го числа місяця, наступного за звітним письмово на підставі письмового запиту Замовника надає йому документ, що підтверджує фізико-хімічні показники газу, який був поставлений у попередньому місяці". Крім того, відповідач просив доповнити договір п.5.6, яким передбачено діапазон робочого тиску подачі природного газу, що забезпечується позивачем на виході з ГРС та п.5.7., який конкретизує порядок визначення кількості природного газу, протранспортованого позивачем відповідачеві, шляхом використання даних газорозподільного підприємства.

Позивач з редакцією вказаних пунктів договору не погодився, у зв'язку з чим звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області про врегулювання розбіжностей по договору з транспортування природного газу №17-1-ТКЕ від 05.12.2016, а саме, викладення їх в редакції позивача: - пункт 2.1. договору "За цим Договором Оператор надає Замовнику послуги транспортування природного газу (далі - Послуги) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких Послуг"; пункт 5.2. договору "Якість газу має відповідати вимогам щодо норм якості газу, фізико-хімічних показників та інших характеристик (далі - ФХП), визначених у Кодексі та нормативно-правових актах і відповідних стандартах, на які Кодекс містить посилання.". Виключення: п. 17.2 договору, який погоджено в редакції відповідача.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про відмову в задоволенні позову та зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Господарський суд апеляційної інстанції, на підставі сукупності поданих до матеріалів справи доказів, дійшов обґрунтованого висновку, про своєчасне звернення позивача до суду для передачі розбіжностей, що залишились не врегульованими між сторонами при укладені договору, встановивши датою отримання позивачем протоколу розбіжностей - 04.01.2017, а датою звернення з позовом до суду 23.01.2017, тобто без пропуску строку, встановленого приписами ст. 181 ГК України.

Проте, звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на невідповідність запропонованих відповідачем в протоколі розбіжностей умов умовам типового договору транспортування природного газу, форму якого затверджено постановою НКРЕКП № 2497 від 30.09.2015.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1173 від 24.07.1998 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу" ДК "Укртрансгаз" є монополістом на ринку нафти та газу, на якого покладено функції з транспортування магістральними газопроводами та зберігання природного газу по всій території України. Функції оператора Єдиної газотранспортної системи України покладено на ПАТ "Укртрансгаз" (наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 882 від 02.12.2013).

Частинами 1-4 статті 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Обов'язковість укладення договору транспортування природного газу передбачено ст.ст. 31, 32 Закону України "Про ринок природного газу".

Отже, договір на транспортування природного газу № 17-1-ТКЕ від 05.12.2016 підлягає обов'язковому укладенню між сторонами, а його зміст визначається на основі типового договору.

Здійснивши аналіз змісту поданих відповідачем до протоколу розбіжностей пунктів 2.1, 5.2 договору та доповнень договору п.п. 5.6, 5.7, господарський суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони не можуть вважатися порушеннями умов типового договору, оскільки є лише необхідною конкретизацією його умов.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

Викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують наведених висновків судів та пов'язані з вирішенням питання про достовірність поданих ним доказів, які на думку касатора, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі № 904/1103/17 залишити без змін.

Головуючий суддя В.А. Корсак

С у д д і І.В. Алєєва

М.В. Данилова