ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Справа № 906/1021/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіНєсвєтової Н.М., (доповідач),
суддіЄмельянова А.С. ,
суддіКондратової І.Д. ,
за участю представників сторін:
від позивача:Войдевич О.А. ,
від відповідача:Зашкова М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"
на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017
у справі№906/1021/16 Господарського суду Житомирської області
за первісним позовомПублічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції публічного акціонерного товариства "Укрпошта"
доТовариства з обмеженою відповідальністю " Житомиргаз збут"
про та за зустрічним позовом до про стягнення 407 956,27 грн Товариства з обмеженою відповідальністю " Житомиргаз збут" Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції публічного акціонерного товариства "Укрпошта" визнання відсутнім з 10.10.2015 права на стягнення (отримання) оплати передбаченої п. 3.1 Договору №349 від 01.07.2015

ВСТАНОВИВ:

Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про стягнення 407956,27 грн. з яких: 315952,43 грн. заборгованість з оплати послуг за договором №349 від 01.07.2015, 66945,50 грн. - пеня, 17373,63 грн. - інфляційні, 7684,71 грн. - 3% річні.

22.11.2016 до господарського суду Житомирської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" надійшов зустрічний позов про визнання відсутнім права Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на стягнення (отримання) за договором від 01.07.2015 №349 на надання послуг з приймання платежів, з 10.10.2015 оплати передбаченої п. 3.1 даного договору в розмірі 1% суми платежу.

Ухвалою від 22.11.2016 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 07.02.2017р. у справі № 906/1021/16 в задоволенні первісного позову Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаззбут" про стягнення 407956,27 грн.. з яких: 315952,43 грн. заборгованість з оплати послуг за договором № 349 від 01.07.2015р, 66945,50 грн. пені, 17373,63 грн. інфляційних, 7684,71 грн. 3 % річних - відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ТОВ "Житомиргаз збут" до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" про визнання відсутнім з 10.10.2015р. права на стягнення (отримання) оплати в розмірі 1 % суми платежу, передбаченої п.3.1 договору від 01.07.2015р. № 349 - відмовлено.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 замінено позивача/відповідача за зустрічниим позовом у справі - Українське підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Українського підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта".

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісної позовної заяви скасовано, в зазначеній частині прийнято нове рішення, яким первісну позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" 315 952,43 грн. основного боргу, 66710,65 грн. пені, 17373,63 грн. інфляційних нарахувань, 7684,71 грн. 3 % річних, 6115,67 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. В позові про стягнення 234,85 грн. пені - відмовити. Рішення господарського суду Житомирської області від 07.02.2017 у справі № 906/1021/16 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" 8242,12 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідач у касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 01.07.2015 між Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрпошта", в особі Житомирської дирекції (надалі - виконавець, позивач, апелянт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (надалі - виконавець, відповідач) укладено договір № 349 про надання послуг з приймання платежів (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 якого предметом цього договору є надання виконавцем (позивачем) послуг замовнику (відповідачу) з приймання об'єктами поштового зв'язку (поштамти, центри поштового зв'язку, відділення поштового зв'язку) платежів у національній валюті від платників для перерахування їх на користь замовника у строки, у порядку та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов'язується оплатити послуги виконавця у порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п.п.3.1 та 3.2 Договору плата за послуги виконавця, що є предметом договору, становить 0,8 % суми платежу, прийнятого у місті, та 1 % суми платежу, прийнятого у селищах та селах. Послуги з приймання платежів згідно п.п.196.1.5 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування ПДВ. Оплата наданих виконавцем послуг здійснюється шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця суми плати, розрахованої згідно п.3.1, авансом до 25 числа поточного місяця, в якому надавались послуги, на підставі рахунку виконавця, сформованого за даними реєстрів прийнятих платежів відповідно до п.2.3 договору станом на 20 число поточного місяця. Остаточний розрахунок за надані виконавцем послуги здійснюється замовником до 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі актів приймання-передачі.

Такий розмір вартості послуг був встановлений п. 7 постанови Кабінету Міністрів України № 247 від 26.03.2008 року "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ", в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2010 року № 1063.

Зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткової угоди, підписаної уповноваженими на це представниками сторін та скріплені печатками сторін, і є невід'ємною частиною цього договору (п.8.1 Договору).

28.10.2015 ТОВ "Житомиргаз збут" надіслано УДППЗ "Укрпошта" Житомирська дирекція пропозицію переглянути визначену договором комісійну винагороду та підписати запропоновану додаткову угоду до договору № 349 з посиланням на п.9 Постанови КМУ № 792 від 30.09.2015 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", якою розмір оплати газопостачальними підприємствами послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку встановлено на рівні не більше 0,3 % .

05.11.2015 УДППЗ "Укрпошта" Житомирська дирекція надано ТОВ "Житомиргаз збут" відповідь про відмову у задоволенні його пропозиції щодо зменшення відсотка винагороди до 0,3 % суми платежу та висловлено зустрічну пропозицію про встановлення розміру плати за послуги - 0,3 % від суми прийнятого платежу, але не менше 3,00 грн. за кожен платіж, про що запропоновано підписати додаткову угоду № 1 .

25.11.2015 УДППЗ "Укрпошта" Житомирська дирекція у зв'язку з незгодою ТОВ "Житомиргаз збут" підписати додаткову угоду на умовах виконавця запропоновано розглянути та підписати угоду про припинення дії Договору з 01.12.2015.

01.12.2015 сторонами укладено угоду про розірвання договору № 349 від 01.07.2015 про надання послуг з приймання платежів, підписану ТОВ "Житомиргаз збут" з урахуванням протоколу розбіжностей, у якій дійшли згоди розірвати зазначений договір з 01 грудня 2015.

Позивач за первісним позовом звертаючись до суду вважав, що відповідач - TOB "Житомиргаз збут" не виконав свої зобов'язання за Договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 315952,43 грн., чим порушені фінансові інтереси Житомирської дирекції УДППЗ "Укрпошта". З моменту порушення зобов'язань TOB "Житомиргаз збут" нарахована пеня в розмірі 66945,50 грн., а також інфляційні за весь час прострочення розрахунків у розмірі 373,63 грн. та 7684,71 грн. 3% річних від простроченої суми.

Позивач за зустрічним позовом звертаючись до суду вказував на те, що п. 3.1 Договору від 01.07.2015 № 349 на надання послуг з приймання платежів не відповідав нормам діючого законодавства України, а від так є таким, що порушує як норми законодавства України, так і законні права та охоронювані інтереси позивача за зустрічним позовом, тому просив суд визнати п. 3.1 Договору від 01.07.2015 недійсним.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем надані послуги з приймання платежів за природний газ за жовтень-листопад 2015 року, що підтверджується складеними та підписаними позивачем актами приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2015 року, 30 листопада 2015 року та 03 грудня 2015 року (кошти прийняті у листопаді 2015 року, але фактично перераховані у грудні 2015 року). Згідно вказаних актів позивачем у жовтні 2015 року перераховано відповідачу платежів на суму 19356364,64 грн., у листопаді 2015 року - 28031575,63 грн. та у грудні 2015 року - 2464640,16 грн.

При цьому у жовтні 2015 року ТОВ "Житомиргаз збут" сплачено за надані послуги 129062,04 грн.

Ні позивач, ні відповідач не заперечують зазначені у актах відомості стосовно обсягів прийнятих позивачем та перерахованих відповідачу платежів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 30 вересня 2015 року, яка набрала чинності з 10 жовтня 2015 року, затверджено Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ (надалі - Порядок).

Згідно п.9 Порядку, оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

З посиланням на вказану постанову відповідачем ТОВ "Житомиргаз збут" не сплачено позивачу вартість послуг за жовтень 2015 року у розмірі 43549,51 грн. за тарифом 1 %, за листопад 2015 року - у розмірі 121868,85 грн. за тарифом 0,8 %, 127979,70 грн. за тарифом 1 %, та за грудень 2015 року - у розмірі 8368,14 грн. за тарифом 0,8 %, 14186,23 грн. за тарифом 1 %.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову , суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору у справі граничний розмір вартості послуг щодо приймання платежів від населення банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку на рівні 1 % загальної суми коштів, що надійшли від населення на поточні рахунки, відкриті газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами, був встановлений п. 7 Порядку проведення розрахунків за природний газ, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року N 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ". 10.10.2015 року ця постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність, у зв'язку набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", якою був затверджений новий Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ. Абзацом другим пункту 9 цього Порядку визначено, що оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 % загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Постанова Кабінету Міністрів України, якою встановлено (граничні) розміри вартості послуг, що надаються позивачем, є обов'язковою для сторін, і в договорі сторони не можуть відступити від положень постанови. Тому, у разі внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України, якою встановлюються обов'язкові для сторін ціни, зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов з дня набрання чинності цієї постановою, якщо інше не передбачено безпосередньо у постанові. У постанові Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 року відсутні перехідні та прикінцеві положення, які встановлюють, що новий граничний розмір вартості послуг застосовуються у правовідносинах господарюючих суб'єктів після приведення договорів у відповідність. Тому новий розмір ціни має застосовуватися з моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України, а положення договору, які встановлюють вартості послуг у більшому розмірі, не можуть застосовуватися сторонами при розрахунках, навіть, якщо формально сторонами не дотримано процедуру внесення змін до договору. Дії позивача щодо нарахування вартості послуг, виходячи з ціни договору, без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" свідчать про зловживання своїм правом, що згідно з ч. 3 ст. 16 ЦК України є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач не змінював підстави позовних вимог і не просив стягнути суму боргу нараховану у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015р, у господарського суду відсутні правові підстави виходити за межі позовних вимог, стягуючи суму боргу нараховану у відповідності до вказаної постанови. Тому позовні вимоги, предметом яких є стягнення суми боргу відповідно до договору та п. 7 Порядку проведення розрахунків за природний газ, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року N 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ", задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий господарський суд вказав, що позивач за зустрічним позовом фактично звернувся з вимогою про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин. Заявлена позивачем вимога не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки ця вимога є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Вимога про визнання відсутнім права на стягнення заборгованості не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Скасовуючи частково, в частині відмови у задоволенні первісного позову, рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що відповідач зобов'язаний оплатити вартість послуг, виходячи з розміру, який погоджений у договорі, оскільки сторони в порядку визначеному ст. 188 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) не домовились про зміну умов договору у зазначеній частині, і відповідач не звернувся до суду щодо врегулювання цього питання. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що із положень постанови Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 вбачається, що остання стосується газопостачальних підприємств і оптових продавців природного газу та механізму розрахунку між ними, та не містить жодних посилань на використання її в роботі поштових установ.

В частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви, суд апеляційної інстанції погодився з місцевим господарським судом вказавши, що позов про визнання відсутнім права на вимогу про стягнення є таким, що не відповідає встановленим ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України способам захисту права, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права, а тому задоволенню не підлягає.

З висновками суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення первісного позову та скасування в цій частині рішення місцевого господарського суду Вищий господарський суд України не погоджується з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зокрема, на момент укладення договору у справі граничний розмір вартості послуг щодо приймання платежів за послуги виконавця, що є предметом договору, становить 0,8 % суми платежу, прийнятого у місті, та 1 % суми платежу, прийнятого у селищах та селах, був встановлений п. 7 Порядку проведення розрахунків за природний газ, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року N 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ".

10.10.2015 року ця постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність, у зв'язку набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", якою був затверджений новий Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ. Абзацом другим пункту 9 цього Порядку визначено, що оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 % загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Отже, з 10.10.2015 року Кабінетом Міністрів України встановлений новий граничний розмір оплати газопостачальними підприємствами вартості послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку. Відтак, доводи суду апеляційної інстанції про те, що зазначена постанова не стосується правовідносин, які виникли між сторонами, є помилковим.

Висновки апеляційного господарського суду про те, що за відсутності внесених змін до договору, норми постанови Кабінету Міністрів України при визначенні вартості послуги не застосовуються, на думку суду касаційної інстанції, також є помилковими, оскільки судом не враховано, що згідно з ч. 4 ст. 4 ЦК України, ст. 117 Конституції України постанови, видані в межах своєї компетенції Кабінетом Міністрів України, є обов'язковими до виконання актами цивільного законодавства. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України, якою встановлено (граничні) розміри вартості послуг, що надаються позивачем, є обов'язковою для сторін, і в договорі сторони не можуть відступити від положень постанови. Тому, у разі внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України, якою встановлюються обов'язкові для сторін ціни, зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов з дня набрання чинності цієї постановою, якщо інше не передбачено безпосередньо у постанові.

У постанові Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 року відсутні перехідні та прикінцеві положення, які встановлюють, що новий граничний розмір вартості послуг застосовуються у правовідносинах господарюючих суб'єктів після приведення договорів у відповідність. Тому новий розмір ціни має застосовуватися з моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України, а положення договору, які встановлюють вартості послуг у більшому розмірі, не можуть застосовуватися сторонами при розрахунках, навіть, якщо формально сторонами не дотримано процедуру внесення змін до договору. Дії позивача щодо нарахування вартості послуг, виходячи з ціни договору, без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" свідчать про зловживання своїм правом, що згідно з ч. 3 ст. 16 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Що стосується відмови у задоволенні зустрічного позову, колегія суддів вважає, що в зазначеній частині суди попередніх судових інстанцій дійшли правомірного висновку, що позов про визнання відсутнім права на вимогу про стягнення є таким, який не відповідає встановленим ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України способам захисту права, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права, а тому задоволенню не підлягає.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині часткового задоволення первісного позову із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції відповідно до п. 6 ст. 1119, ч. 1 ст. 11110 ГПК України.

В решті (стосовно відмови у задоволенні зустрічного позову) постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 та рішення Господарського суду Житомирської області від 07.02.2017 у справі №906/1021/16 залишити без змін.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, п. 6 ч. 1 ст. 1119, ст.ст. 11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 року у справі №906/1021/16 скасувати в частині часткового задоволення первісного позову. Рішення Господарського суду Житомирської області від 07.02.2017 року у справі №906/1021/16 в зазначеній частині залишити в силі.

В решті постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 та рішення Господарського суду Житомирської області від 07.02.2017 у справі №906/1021/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (вул.Хрещатик, 22, м.Київ, 01001, іден.код 21560045) в особі Житомирської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (вул.Вітрука, 1, м.Житомир, 10001, іден.код 22046132) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (вул.Фещенка-Чопівського, 35, м.Житомир, 10002, іден.код 09311380) 7343,21 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Головуючий суддя Нєсвєтова Н.М.
СуддяЄмельянов А.С.
СуддяКондратова І.Д.