ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2017 р. Справа № 911/2761/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантінга Україна»

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Рітейл Вест

про стягнення 1035,91грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 17.03.2017);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 16.05.2017).

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мантінга Україна» (далі ТОВ «Мантінга Україна») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Рітейл Вест (далі ДП Рітейл Вест) про стягнення 1035,91грн у т.ч.:

- 939,87грн - основна заборгованість;

- 21,79грн проценти за період з 01.12.2016 по 08.09.2017

- 74,25грн втрати від інфляції за період з 01.01.2017 по 31.07.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки № РВ032592 від 01.02.2016, в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ДП Рітейл Вест у своєму відзиві просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та вказує на те, що відповідачем не надано доказів/документів, які б підтверджували факт реалізації товару або спливу терміну його реалізації, а тому не має підстав вважати, що обовязок по оплаті товару вже настав і тим паче, немає підстав для нарахування штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 між ТОВ «Мантінга Україна» (далі постачальник) та ДП Рітейл Вест (далі покупець) укладено договір №РВ032592 (т.1 а.с.12-19, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в Специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації покупцем через мережу магазинів «Фуршет» (п.1.1 договору).

Згідно п. 3.1 договору товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений у замовленні.

Відповідно до п.5.1 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Приймання-передача товару за кількістю та якістю здійснюється на складі покупця в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 5.2 договору).

У пункті 7.1 договору передбачено, що покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (Ціна без ПДВ та з ПДВ).

Згідно п.7.2 договору ціна товару з округленням до цілих копійок зазначається в накладних та при кожній наступній поставці не має перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника щосереди кожні 30 (тридцять) днів після реалізації товару. У випадку, якщо день оплати (середа) випадає вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (пятсот) грн. з кожного магазину (п.7.9. договору).

Пунктом 7.13 договору передбачено, що не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення договору, сторони зобовязуються підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки розрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Згідно п. 10.1 договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020 року.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято товарів на загальну суму 2839,20грн за видатковими накладними: №РН-0010178 від 16.05.2016 на суму 909,60грн; № РН-0013392 від 20.07.2016 на суму 847,80грн; №РН-0017143 від 01.10.2016 на суму 1081,80грн (а.с.21-23).

Відповідачем частково оплачено поставлений товар, що не заперечується сторонами під час розгляду справи.

За розрахунком позивача сума боргу, строк сплати якого настав 31.12.2016, склала 939,87.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за поставлений товар.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 7.9 договору, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника щосереди кожні 30 (тридцять) днів після реалізації товару. У випадку, якщо день оплати (середа) випадає вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (пятсот) грн. з кожного магазину.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів оплати товару на суму 939,87грн, або документів, що спростовують суму боргу або строк його сплати.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача у даній справі щодо стягнення 939,87грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено вимоги, також щодо стягнення з відповідача 21,79грн 3 % річних за період з 01.12.2016 по 08.09.2017 та 74,25грн втрати від інфляції за період з 01.01.2017 по 31.07.2017.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як витікає з матеріалів справи, датою сплати боргу є 31.12.2017, проте враховуючи, що 31.12.2017 був вихідним днем, розрахунок відповідач мав здійснити в перший за ним робочий день 03.01.2017.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 245 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, розмір 3% річних мав бути розрахований з 04.01.2017 відповідно розмір таких нарахувань за розрахунком суду, що підлягає задоволенню за період з 04.01.2017 по 08.09.2017 складає 19,16грн, в частині стягнення 2,63грн 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розмір інфляційних втрат за період з 01.01.2017 по 31.07.2017, за розрахунком суду становить 76,73грн.

Проте, суд не має підстав для збільшення суми позовних вимог. Отже задоволенню підлягають вимоги у сумі 74,25грн.

Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 4200грн витрат на послуги адвоката.

Приписами ст. 44 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті зокрема, оплати послуг адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В силу вимог ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Судом встановлено, що 16.03.2017 між позивачем (замовником) та адвокатом ОСОБА_2 (адвокатом), який діє на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 28),укладено договір №02 про надання правової допомоги у господарських справах.

Відповідно до п.1.1 договору адвокат бере на себе зобовязання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник зобовязаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно п.3.1 договору за правову допомогу, передбачену в п.п.1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, що встановлюється за домовленістю сторін та визначається актами здачі приймання наданої правової допомоги.

Позивачем, на підставі актів здачі приймання наданої правової допомоги (а.с. 30, 85), перераховано 4200грн відповідно до платіжних доручень №6631 від 24.04.2017 та №78692148 від 02.10.2017 (а.с.38, 87).

Проте, як визначено п.6.5 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21.02.2013 № 7, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Разом з тим, суд вважає, що розмір відповідних витрат є значним, оскільки спір у даній справі не є складним, не є також складним розрахунки суми позову, розгляд такого спору здійснено за два судових засідання, тривалість яких у загальному розмірі не перевищує годину, тому у позивача не було необхідності нести такі витрати та погоджуватись на таку їх вартість; позивач не був позбавлений можливості звернутись до іншого адвоката, вартість послуг якого є меншою у порівняно з вартістю послуг, визначених таким договором тощо.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката, з урахуванням також й пропорційності вимог, що підлягають задоволенню, підлягають відшкодуванню частково, а саме у розмірі 850,00грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1595,94грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Рітейл Вест» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантінга Україна» 939,87грн основного боргу, 19,16грн 3% річних, 74,25грн інфляційних втрат 1595,94грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором та 850,00грн в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату послуг адвоката.

3. В частині стягнення 2,63грн 3% річних в задоволенні позову відмовити

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 09.11.2017.

Суддя С.І. Чонгова