ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р.Справа № 916/2262/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

(склад судової колегії змінений відповідно до розпоряджень керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №270 від 06.04.2017р., №539 від 21.06.2017р. та №820 від 14.08.2017р.; протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.04.2017р., від 21.06.2017р. та від 14.08.2017р. )

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від Одеської митниці ДФС ОСОБА_1 за довіреністю;

від ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» - ОСОБА_2 за довіреністю;

від РВ Фонду держмайна України по Одеській області не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС

на рішення господарського суду Одеської області від 02 листопада 2016 року

у справі №916/2262/16

за позовом Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до Одеської митниці ДФС

про виселення та зобовязання вчинити певні дії

Сторони та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 05.09.2017р. оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 17.10.17р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

19.08.2016р. Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» (надалі позивач, ДП «ІМТП», Порт) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Одеської митниці ДФС (надалі відповідач, Митниця), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 відділення Фонду державного майна України по Одеській області (надалі третя особа, РВ ФДМУ по Одеській області, Фонд), в якому просило суд виселити Митницю з нежитлових приміщень відсіку №1 складу ХАРД, розміщених на території ВПК-3 ДП «ІЗМ МТП» площею 1031,80кв.м., за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2 (стара назва Щорса), зобовязати Одеську митницю ДФС підписати акт приймання передачі (повернення) майна, судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.08.2010р. між ОСОБА_3 відділенням фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Ізмаїльською митницею (Орендар), правонаступником якої є Одеська митниця ДФС, було укладено договір оренди вищезазначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №39ф; строк дії договору - 2 роки 11 місяців (в подальшому договір автоматично продовжувався у звязку із відсутністю заяв однієї із сторін про припинення договору). Протягом строку дії договору оренди майна відповідачем постійно порушувались умови договору та норми ст.10 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» в частині істотних умов договору щодо страхування взятого ним в оренду майна. РВ Фонду держмайна України по Одеській області, з огляду на бездіяльність відповідача щодо виконання умов договору в частині страхування майна, на адресу Митниці було направлено лист від 12.05.2016р. за вих. №11-05-02438 щодо відсутності наміру його продовження; Крім того, Порт листом від 30.12.2015р. повідомив Фонд та відповідача про небажання продовжувати дію Договору №39ф через необхідність використання орендованого відповідачем майна у власній господарській діяльності; отже Договір припинив свою дію 27.06.2016р.

Відтак, з урахуванням припинення дії договору 27.06.2016р., з огляду на відсутність у Орендодавця (РВ ФДМУ по Одеській області) наміру на його подальшу пролонгацію, позивач і звернувся до суду з відповідним позовом.

З посиланням на норми ст.ст.626, 629 ЦК України, ст.ст.10,17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» Порт просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

28.09.2016р. відповідач подав суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.11.2016р. (суддя Щавинська Ю.М.) позов задоволено частково виселено Одеську митницю ДФС з нежитлових приміщень відсіку №1 складу ХАРД, розміщених на території ВПК-3 ДП «ІЗМ МТП» площею 1031,80 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2 (стара назва Щорса); стягнуто з Одеської митниці ДФС на користь ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» судовий збір у розмірі 1378грн.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.764, ч.1 ст.785, ч.2 ст.771, ч.2 ст.795 ЦК України, ч.2 ст.17, ч.1 ст10 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», ч.3 ст.35 ГПК України, та вмотивовано тим, що до закінчення строку дії договору Орендодавцем було надіслано повідомлення про намір припинити його дію з подальшим поверненням майна (т.1 а.с.29-31), що однозначно свідчить про відсутність у останнього бажання пролонгувати вищевказаний договір на новий термін. Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №39ф від 27.08.2010р., припинив свою дію у звязку з закінченням строку 27.06.2016р. Враховуючи відсутність правових підстав на зайняття Одеською митницею нежитлових приміщень відсіку №1 складу ХАРД, розміщених на території ВПК-3 ДП «ЗМ МТП» площею 1031,80 кв.м., за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Дунайська, 2, вимоги ДП «ІМТП» (балансоутримувача майна) про виселення відповідача із вказаного приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідач, отримавши відповідну заяву про непродовження договору, не звернувся до суду з позовом про захист свого переважного права як Орендаря.

Щодо вимог Порту про зобовязання відповідача підписати акти приймання-передачі (повернення) майна, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки звернення Порту, як Балансоутримувача майна, до суду з вимогою про зобовязання відповідача підписати акт приймання-передачі (повернення) майна, який складається Орендодавцем та підписується Орендарем, є невірним, оскільки таке звернення, фактично, зроблено в інтересах іншої особи - РВ ФДМУ по Одеській області, а не у власних інтересах; звернення до суду в інтересах іншої особи господарським процесуальним законодавством в подібному випадку не передбачено.

Не погодившись з рішенням суду від 02.11.2016р., Одеська митниця ДФС звернулась до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права ч.ч.1,2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», ч.1 ст.203, ч.1 ст.525, ч.1 ст.764, ч.1 ст.785 ЦК України, ч.ч.1-3 ст.188, ч.2 ст.556 Митного кодексу України, ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України, підлягає скасуванню з наступних підстав:

- суд першої інстанції не звернув уваги на те, що протягом одного місяця після закінчення строку, встановленого п.10.1Договору від 27.08.2010р., тобто протягом одного місяця після 27.06.2016р. РВ Фонду держмайна України по Одеській області (Орендодавець), або Одеська митниця (Орендар) не направляли заяв про припинення Договору; договір оренди вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Отже висновки суду про те, що начебто чинним законодавством не передбачено наявності заборони Орендарю звернутися з відповідною заявою до закінчення строку дії договору суперечать пункту 10.4 Договору оренди, тобто фактично суд першої інстанції змінив умови договору;

- додана позивачем копія листа РВ Фонду держмайна України по Одеській області №11-05-04512 датована 05.09.2016р., тобто після закінчення передбаченого пунктом 10.4 Договору оренди, ч.2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» місячного строку після 27.06.2016р., а отже не може вважатися заявою Орендодавця про припинення дії договору оренди;

- протягом одного місяця з 27.06.2016р. до Одеської митниці ДФС не надходили заперечення Орендодавця щодо продовження користування державним майном Одеською митницею, а тому згідно з ч.1 ст.764 ЦК України Договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором;

- оскільки Договір оренди від 27.08.2010р. продовжує свою дію, то відсутні правові підстави для виселення Митниці, тобто для застосування приписів ч.1 ст.27 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», ч.1 ст.785 ЦК України;

- Митниця не порушувала умови Договору, оскільки використання нею орендованого майна безпосередньо повязане зі здійсненням посадовими особами Митниці митного контролю; на правові відносини між позивачем та відповідачем по справі поширюються норми Митного кодексу України та п.8 Постанови Кабміну України від 22.02.1994р. №100 «Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства», які стосуються забезпечення на безоплатній основі органів доходів і зборів необхідними службовими приміщеннями, обладнанням, засобами звязку та створення їм належних умов для роботи;

- протягом 2013-2016 років кошторисом Південної митниці Міндоходів та Одеської митниці ДФС не були передбачені кошти на страхування орендованого за Договором від 27.08.2010р. державного майна, а тому сплата митницею коштів поза межами бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі, суперечить ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України. правова позиція Митниці підтверджується судовою практикою Вищого господарського суду України, зокрема постановою від 22.04.2015р. по справі №916/3155/14.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2017р. (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

24.02.2017р. ДП «ІМТП» подало суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У звязку із перебуванням головуючого судді Туренко В.Б. у відпустці, розпорядженням керівника апарату №270 від 06.04.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2262/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Мишкіна М.А., судді Таран С.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.04.2017р. (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) прийнято справу №916/2262/16 до провадження та призначено розгляд апеляційної скарги до розгляду в судове засідання.

21.06.2017р. Одеська митниця ДФС, ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» - . та РВ Фонду держмайна України по Одеській області подали суду апеляційної інстанції письмові пояснення по справі.

У звязку із перебуванням судді Поліщук Л.В. у відпустці розпорядженням керівника апарату суду №820 від 14.08.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2262/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.08.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Мишкіна М.А., судді: Будішевська Л.О., Таран С.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2017р. (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Таран С.В.) прийнято справу №916/2262/16 до провадження.

19.09.2017р. ДП «ІМТП» подано Одеському апеляційному господарському суду додаткові пояснення, з додатковими доказами(в копіях) (технічний паспорт на будинок за адресою: м.Ізмаїл, вул.Портова,7, свідоцтво про право власності на нерухоме майно енергогосподарство та управління портом за адресою:м.Ізмаїл, вул.Портова, 7, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою:м.Ізмаїл, вул.Портова, 7, технічний паспорт на будинок (нежитлові приміщення) за адресою за адресою:м.Ізмаїл, вул.Щорса,2 (нова назва вул.Дунайська), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: м.Ізмаїл, вул.Щорса,2, договір про відшкодування витрат балансоутримувачу на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги від 23.05.2011р., лист Ізмаїльської митниці від 27.05.2010р. №03/01-3767, листи ДП «ІМТП» №КО/170 від 02.06.2010р. та №КО/168 від 31.05.2010р., структури ДП «ІМТП» від 08.01.2009р. №3 та від 29.03.2016р. №242). Позивачем обґрунтовано причини неподання документів суду першої інстанції та вищеперелічені докази залучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи з урахуванням того, що питання, які ці докази підтверджують (щодо фактичної адреси орендованого обєкта та його назви) виникли лише в апеляційної інстанції та були поставлені на обговорення колегією суддів з власної ініціативи.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

17.10.2017р. представником позивача подане клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів, у задоволенні якого відмовлено у судовому засіданні 17.10.2017р.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

РВ Фонду держмайна України по Одеській області свого представника 17.10.2017р. в засідання суду апеляційної інстанції не направило; у письмових поясненнях від 21.06.2017р. просило розглянути справу без участі представника Фонду та зазначило, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обєкт нерухомого майна склад - ХАРД за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Щорса, 2 належить Міністерству інфраструктури України, що підтверджується Витягом №8476235 від 27.08.2013р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія якого знаходиться в матеріалах справи; склад знаходиться на праві господарського відання ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно №865 від 18.08.2008р.(т.1, а.с.19-21). Склад «Хард» загальною площею 3253,4кв.м. є складовою частиною обєкта нерухомого майна - нежитлової будівлі (виробничо-перевантажувальні комплекси 2 та 3 за цією ж адресою (наразі Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Дунайська, буд.2).

27.08.2010р. між ОСОБА_3 відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Ізмаїльською митницею (Орендар), правонаступником якої є Одеська митниця ДФС, було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №39ф (надалі Договір №39ф), згідно умов пунктів 1.1, 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення відсіку №1 складу ХАРТ, площею 1031,8 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова,7, що перебувають на балансі ДП „Ізмаїльський морський торговельний порт, вартість яких визначена згідно довідки порту від 02.06.2010р. № КО/170 про залишкову балансову вартість і становить у сумі 111361,25 грн. Відповідно до п.2.1 Договору №39ф майно передається в оренду з метою: для зберігання затриманого автотранспорту Ізмаїльської митниці.

Відповідно до п.2.1 Договору №39ф Орендар вступає в строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання Майна.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95р. №786 зі змінами,та доповненнями і становить 1 гривню у 1рік (пункт 3.1 Договору №39ф).

Відповідно до п.5.5 Договору №39ф, Орендар зобовязується протягом місяця з моменту укладення цього договору застрахувати орендоване майно на весь термін дії договору оренди на суму не менше ніж його балансова вартість на користь Балансоутримувача, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження обєкта оренди у порядку, визначеному законодавством, і надати Орендодавцю та Балансоутримувачу копії страхового полісу і платіжного доручення.

Орендар зобовязується: у разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу Обєкт оренди у належному стані, не гіршому між на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодовувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) Обєкту оренди з вини Орендаря.

Відповідно до п.10.1 Договору №39ф цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців.

У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання Орендарем умов цього договору, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об'єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін (пункт 10.4 Договору №39ф).

Відповідно до п.10.6 Договору №39ф чинність цього Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого Майна; достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; у разі ліквідації Орендаря ; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Згідно із пунктами 10.8, 10.9 Договору №39ф, у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу. У разі, якщо Орендар затримав повернення Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Орендодавцем акта приймання-передавання. Обовязок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендодавця.

27.08.2010р. між РВ Фонду держмайна України по Одеській області та Ізмаїльською митницею був складений акт приймання-передачі орендованого майна.

Договір оренди та акт приймання-передачі підписані також Портом як Балансоутримувачем.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що орендоване за договором №39ф від 27.08.2010р. майно знаходиться саме за адресою: м.Ізмаїл, вул.Щорса,2 (наразі Дунайська), а не по вул.Портовій,7 у м.Ізмаїл (юридична адреса порту), як то зазначено в договорі.

24.04.2015р. РВ Фонду держмайна України по Одеській області надіслало Одеській митниці ДФС (копія була також надіслана ДП «ІМТП») лист№11-05-021811, в якому зазначило, що враховуючи ігнорування Орендарем покладеним на нього згідно Договору оренди обовязків (страхування орендованого майна, тощо) та з метою захисту майнових інтересів держави та уникнення подвійного тлумачення норм чинного законодавства пропонувало Митниці, як Орендарю за правонаступництвом, в добровільному порядку розірвати Договір №39ф шляхом підписання ОСОБА_1 приймання-передачі (повернення) майна (додається у трьох примірниках) та укласти з Балансоутримувачем відповідну угоду про користування згідно чинного законодавства приміщень порту. У разі відмови в добровільному порядку розірвати вказаний Договір оренди та підписати ОСОБА_1 приймання-передачі (повернення) майна, ОСОБА_3 відділення наголошувало на необхідності належним чином виконувати усі обовязки, покладені на Орендаря ЗГІДНО Договору оренди від 27.08.2010р., внести зміни до договору оренди, та терміново застрахувати орендоване майно згідно п.5 Договору на користь Балансоутримувача, та надати копії страхового полісу та платіжного доручення на адресу Регіонального відділення та Балансоутримувача (т.1, а.с.27-28).

30.12.2015р. ДП «ІМТП» надіслало РВ Фонду держмайна України (копія була також надіслана Одеській митниці ДФС) лист №03-08/394 «щодо небажання продовжувати строк дії Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власнсоті№39ф від 27.08.2010р.», в якому просило розглянути заяву ДП «ІМТП» про небажання продовжувати строк дії Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №39ф від 27.08.2010р. та повідомити ДП «ІМТП» про прийняте рішення з даного питання (т.1, а.с.23-24).

12.05.2016р. РВ Фонду держмайна України по Одеській області надіслало Одеській митниці ДФС (копія була також надіслана ДП «ІМТП») лист №11-05-02438, в якому повідомило Митницю, що Договір оренди від 27.08.2010р. за обліковим номером 74 на новий термін продовжено не буде та повторно надає для підписання та скріплення печаткою три примірника ОСОБА_1 приймання-передачі (повернення) майна (т.1, а.с.29-31).

15.09.2016р. РВ Фонду держмайна України по Одеській області надіслало Одеській митниці ДФС (копія була також надіслана ДП «ІМТП») лист №11-05-04512 лист, в якому повідомило Митницю, що листом від 22.08.2016р. №8368/16/10-16 Міністерство інфраструктури відмовило Митниці у продовженні на новий термін Договору оренди від 27.08.2010р. (обліковий номер договору 74) державного нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, Договір оренди державного нерухомого майна від 27.08.2010р. на новий термін продовжено не буде, у звязку із чим Митниці необхідно обовязково здійснити повернення орендованого майна Балансоутримувачу згідно ОСОБА_1 приймання-передачі (повернення) майна (т.1, а.с.93).

Крім того, з додаткових доказів, залучених судом апеляційної інстанції до матеріалів справи за клопотанням ДП «ІМТП» із обгрунтуванням заявником причин ненадання доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції, вбачається, що 23.05.2011р. між ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» (балансоутримувач) та Південною митницею (орендар) було укладено договір №34к, за умовами якого балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт у будинку складу ХАРД загальною площею 3341 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується нежитловим приміщенням відсіком №1 складу ХАРД площею 1 031,8кв.м., розміщеним на території ВПК-3 порту, залишковою вартістю 109 061,72грн. Орендоване приміщення використовується для зберігання затриманих предметів по протоколах про порушення митних правил на митному посту «Ізмаїл», Південної митниці (п.п.1.1., 1.2. договору). Орендар відшкодовує балансоутримувачу вартість експлуатаційних витрат та комунальних послуг (додаток №1). Ціна договору становить 14 936,83грн., у т.ч.: відшкодування експлуатаційних витрат складає 14040,72грн., відшкодування витрат за використану електроенергію 896,11грн. (п.п. 2.1., 2.2., 2.2.1., 2.2.2. договору).

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.11.2015р.(яке набрало законної сили) у справі №916/982/13 частково задоволено позов ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» до Південної митниці міндоходів України стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 29973,55грн., пеню 1599грн., 3% річних в сумі 311,80грн. через неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №34к від 23.05.2011р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги.

Також рішенням господарського суду Одеської області від 20.11.2015р.(залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.11.20165р. та постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016р.) у справі №916/3164/16 задоволено позов ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» до Одеської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Одеській області стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 266328,97грн., яка виникла внаслідок невиконання Одеською митницею ДФС у повному обсязі своїх зобовязань за договором №34к від 23.05.2011р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги.

Звертаючись до суду з позовом ДП «ІМТП» зазначило, що Договір №39ф припинив свою дію 27.06.2016р. та з урахуванням відсутності у Орендодавця (РВ ФДМУ по Одеській області) наміру на його подальшу пролонгацію, відповідач підлягає виселенню з орендованих приміщень із зобовязанням останнього підписати акти приймання-передачі (повернення) майна.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ДП «ІМТП» з огляду наступного.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Майно, яке є предметом Договору №39ф, є державною власністю.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності врегульовані приписами Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно із ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди;ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до ст.291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно п.10.1 Договору №39ф, договір укладено строком на 2 роки і 11 місяців.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Верховний суд України у своїй постанові від 20.04.2016р. по справі №909/794/15¦3-266гс16 висловив наступну правову позицію. Частинами 2.3 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майно» встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. При цьому норми Закону не містять вказівки про необхідність саме отримання такого повідомлення орендарем в строк до трьох місяців, а також про зобов'язання власника перевіряти вчасність надходження кореспонденції до адресата, а зазначається лише про обов'язок власника здійснити письмове попередження орендаря, що і було ним (власником) зроблено.

Строк дії договору оренди скінчився 27.06.2016р. та Орендодавець вперше 24.04.2015р. та повторно 12.05.2016р. попередив про непродовження дії договору Орендаря.

Відповідно до ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Отже якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Враховуючи, що до закінчення строку дії договору Орендодавцем було надіслано повідомлення про намір припинити його дію з подальшим поверненням майна, що однозначно свідчить про відсутність у останнього бажання пролонгувати вищевказаний договір на новий термін та ДП «ІМТП» 30.12.2015р. було надіслано лист про небажання продовжувати дію Договору №39ф (т.1, а.с.22-24), місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що Договір №39ф припинив свою дію у звязку з закінченням строку 27.06.2016р.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Отже господарський суд Одеській області дійшов правомірного висновку про те, що Договір №39ф припинив свою дію 27.06.2016р.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

У пункті 10.8 Договору №39ф сторони визначили, що у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу.

Враховуючи відсутність правових підстав для зайняття Одеською митницею нежитлових приміщень відсіку №1 складу ХАРД, розміщених на території ВПК-3 ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» площею 1031,80 кв.м., за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Дунайська, 2, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» (балансоутримувача майна) про виселення як обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню, оскільки його право господарського відання захищається за нормами для захисту права власності згідно ст.136 ГК України.

Згідно ст.136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

В частині позовних вимог ДП «ІМТП» про зобовязання Одеську митницю ДФС підписати акти приймання-передачі (повернення) майна, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Особа на підтвердження виконання зобовязання за договором найму вправі в судовому порядку вимагати передачі майна, яке було предметом договору, та отримання документа (акта) про таку передачу.

Разом з цим, згідно умов Договору №39ф (п.10.9), майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Орендодавцем акта приймання-передавання. Обовязок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендодавця.

Орендодавцем за Договором №39ф є РВ Фонду держмайна України по Одеській області, а не ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт».

Отже місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що звернення ДП «ІМТП», як Балансоутримувача майна до суду з вимогою про зобовязання відповідача підписати акт приймання-передачі (повернення) майна, який складається Орендодавцем та підписується Орендарем, є невірним, оскільки таке звернення фактично зроблено з метою захисту права іншої особи - РВ ФДМУ по Одеській області, а не у власних інтересах.

Доводи апеляційної скарги Митниці колегія суддів відхиляє з огляду такого.

Доводи скаржника в частині відсутності заперечень Орендодавця продовжити дію договору оренди протягом місяця з дати закінчення строку дії Договору №39ф, та, як наслідок продовження дії вищезазначеного договору на той самий строк та на тих самих умовах колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи були предметом дослідження як суду першої, так і суду апеляційної інстанції, та не знайшли свого підтвердження, оскільки за наявності листів (зазначених вище у тексті постанови суду) як РВ Фонду держмайна України по Одеській області, так і Порту свідчать про припинення дії Договору №39ф з 27.06.2016р. та безпідставне зайняття в подальшому Митницею орендованих приміщень.

На думку колегії суддів, матеріалами справи беззаперечно підтверджено відсутність наміру позивача на продовження дії Договору №39ф через систематичне невиконання орендодавцем своїх обовязків з утримання (договір №34к) та наміром Порту використовувати в подальшому орендоване Митницею майно в своїй господарській діяльності.

Посилання митниці на те, що її правова позиція підтверджується судовою практикою Вищого господарського суду України, зокрема постановою від 22.04.2015р. по справі №916/3155/14 колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.1 ст.111-28 ГПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Інші доводи апеляційної скарги у своїй сукупності не свідчать про неправильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову та підставою для скасування або зміни рішення слугувати не спроможні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 02.11.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, тому залишається без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101-103,105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 02.11.2016р. у справі №916/2262/16 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 23.10.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.