ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2017 р.Справа № 923/326/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Богацької Н.С.

суддів Діброви Г.І., Ярош А.І.

секретар судового засідання Васильєва Л.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 04 липня 2017 року

у справі №923/326/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон»

до відповідача: Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про: стягнення 259645 грн. 96 коп.

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості в сумі 295645,96грн., яка складається з основного боргу в сумі 122532,71грн., 3% річних в сумі 11038,01грн., інфляційних втрат в сумі 126075,38грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого згідно договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011 товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 04.07.2017 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи доведено наявність заборгованості філії «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» перед ТОВ «Техноторг-Дон» за отриманий товар в сумі 38 893,51 грн., а отже, мало місце невиконання ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» своїх зобовязань за договором купівлі - продажу № 18/02 від 18.07.2011, проте, станом на момент звернення до суду, строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, сплинув, що згідно з вимогами ст. 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови в позові.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано належних доказів передачі філії «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на виконання умов договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011 товару на суму 93 414,28 грн. Позивачем до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження підставності передачі товару іншим філіям в межах виконання взятих на себе зобов'язань перед філією «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у правовідносинах за договором купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011, а отже, і не доведено обов'язку філії «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» сплачувати за товар, переданий іншим філіям.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд помилково визнав встановленими.

Зокрема, як зазначає скаржник, договір купівлі-продажу №18/02 від 18.07.2011 був підписаний філією (представництвом) в інтересах відповідача, а отже, останній є належним відповідачем по всім зобовязанням, які виникли внаслідок дій інших філій.

При цьому, скаржник наголошує, що договір купівлі-продажу №18/02 від 18.07.2011, який укладений між позивачем та відповідачем в особі філії «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», є єдиним та основним договором по зобовязанням між позивачем та відповідачем, на підставі якого було відвантажено товар в інші філії відповідача, а саме, філії «Бериславський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги», філії «Нижньосірогозький райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філії «Каланчацька дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на загальну суму 93 414,28 грн.

Щодо обставин переривання строку позовної давності, то відповідач листом від 06.08.2013 №13-07/1129 визнав предявлену ТОВ «Техноторг-Дон» претензію № 25 від 30.07.2013. В свою чергу, підписання актів звірки взаєморозрахунків, в тих сумах, по яких виник спір з відповідачем, також свідчить про визнання Дочірнім підприємством «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» боргу та тим самим підтверджує факт переривання строку позовної давності.

Відповідач, згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу та письмових пояснень, проти доводів апелянта заперечив з підстав їх необґрунтованості та недоведеності матеріалами справи, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

В судовому засіданні від 10.10.2017 судовою колегією оглянуто акти звірки взаємних розрахунків від 01.11.2013 та станом на 30.07.2013, складених між Філією «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Хресонський облавтодор» та ТОВ «Техноторг-Дон».

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.07.2011 між ТОВ «Техноторг Дон» (продавець) та філією «Великоолександрівський райавтодор» (покупець) був укладений договір купівлі продажу № 18/02 (а.с.11-12), згідно якого продавець зобовязався передавати у власність покупця, а покупець зобовязався приймати та оплачувати запасні частини до техніки (товар), асортимент, кількість та вартість яких визначатиметься відповідно до рахунків-фактур продавця до цього договору, що є його невідємними частинами (п.1.1 договору).

Розділом 2 даного договору сторони визначили, що ціна цього договору складає загальну вартість товару, поставленого за цим договору згідно відповідних рахунків - фактур до нього; вартість окремих одиниць та окремих партій товару визначатимуться сторонами у відповідних рахунках - фактурах до цього договору; покупець зобовязується оплачувати продавцю вартість товару на протязі 14 календарних днів з моменту його поставки покупцю.

Пунктами 3.1.1 - 3.1.3 договору сторони узгодили, що продавець зобовязується постачати товар покупцю на умовах EXW - склад продавця, м.Херсон, Бериславське шосе, згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс - 2000. Продавець зобовязаний складати та направляти покупцю (на вибір продавця: по факсу, електронною поштою, шляхом вручення уповноваженому представнику покупця, тощо) рахунки-фактури на оплату товару; зобовязаний під час поставки товару передавати покупцю видаткову накладну та податкову накладну на товар.

Як зазначено в п.3.2.4 договору, покупець зобовязаний в момент поставки товару передати продавцю оригінал довіреності на одержання цінностей, виданої відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №993.

Розділом 4 зазначеного договору сторони погодили порядок прийому-передачі Товару: факт поставки продавцем товару покупцеві згідно п.п.3.1.1 договору сторони фіксують шляхом складання відповідного двостороннього акту приймання - передачі та/або видаткової накладної, у яких зазначають асортимент, комплектність, кількість та вартість товару, що передається покупцю.

Підписанням відповідного двостороннього ОСОБА_3 приймання-передачі та/або видаткової накладної покупець підтверджує відсутність у нього будь-яких претензій щодо асортименту, якості, комплектності та кількості переданого йому товару.

Відповідно до п. 7.2, сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до пяти років за вимогами продавця за цим договором.

Договір згідно з п.п. 8.1 набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту печатками та діє до 31.12.2011.

Відповідно до пункту 8.3 договору, останній припиняє свою дію:

- у разі закінчення строку його дії;

- у разі його розірвання за згодою сторін;

- за рішенням суду;

- у разі відмови продавця від цього договору у односторонньому порядку відповідно до умов п.п. 3.1.6 цього Договору (у даному випадку Договір припиняє свою дію через 20 календарних днів з моменту направлення продавцем покупцю свого повідомлення про відмову від договору);

- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар (абз. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України).

Згідно долучених до матеріалів справи видаткових накладних, позивач, на виконання умов Договору, протягом серпня 2011 року згідно видаткових накладних № X-WbTex 006909 від 01.08.2011, № X-WbTex 007954 від 11.08.2011, № X-WbTex 009237 від 29.08.2011 поставив відповідачеві (Філії «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України») товар на загальну суму 38893,51грн.

Товар відповідачем прийнято, про що свідчать підписи представників останнього на вказаних накладних в графі «отримав (ла)», скріплені печаткою Філії. Повноваження осіб відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей від позивача закріплені довіреностями, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Представлені позивачем видаткові накладні не містять посилання на договір купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011. Одночасно, спірні партії товару поставлялись позивачем в межах строку дії договору та, як стверджує позивач, поставка товару згідно вказаних видаткових накладних відбувалася саме в межах договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011, інших правовідносин з поставки товару Філії «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» між сторонами у спірний проміжок часу не існувало. Доводи позивача в цій частині відповідачем не спростовуються.

Колегія суддів також приймає до уваги, що згідно зі ст. 688 Цивільного кодексу України на Покупця покладено обов'язок повідомити Продавця про порушення умов Договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Виходячи зі змісту ст.ст. 688 та 690 Цивільного кодексу України, поставлені без згоди Покупця товари, від яких Покупець відмовився, повинні прийматися ним за відповідальне зберігання.

Товар відповідачем прийнято без будь-яких зауважень та заперечень, доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому ст.ст. 688, 690 ЦК України порядку на відповідальне зберігання, суду не представлено.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів доходить висновку, що позивачем доведено факт передачі відповідачеві товару на суму 38893,51грн., тобто обов'язок позивача вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 Цивільного кодексу України та умов Договору.

Що стосується решти видаткових накладних: № XWbTex 006747 від 29.07.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 15364,94грн., покупець «Бериславський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»; № XWbTex 007074 від 03.08.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 9918,67грн., покупець «Бериславський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»; № X-WbTex 007967 від 13.08.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 14132,88грн., покупець «Нижньосірогозький райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»; № X-WbTов 025692 від 25.05.2012 на суму з урахуванням ПДВ 13141,58грн. покупець «Калачацька дорожньо - екплуатаційна дільниця» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»; № X- 9119 від 20.02.2013 на суму з урахуванням ПДВ 40856,21грн., покупець «Каланчацька дорожньо - екплуатаційна дільниця» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», то, як правомірно зазначено місцевим господарським судом, останні не можуть бути прийняті в якості належного доказу виконання умов договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011.

Наразі, як вбачається з преамбули договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011, останній укладений позивачем з філією «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі начальника філії, що діяв на підставі Положення про філію.

Згідно пунктів 1.1., 3.1.- 3.3., 3.5., 5.1.- 5.4., 5.8. Положення про філію філія «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» створена як відособлений структурний підрозділ ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», утвореного відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2000 № 156. Філія є відособленим підрозділом підприємства, не є юридичною особою, діє відповідно до чинного законодавства і цього Положення. Філія здійснює свою діяльність на принципах внутрішнього господарського розрахунку, підпорядкованості та підзвітності органам управління підприємства, а її керівник несе матеріальну відповідальність за стан фінансово-господарської діяльності і внутрішнього обліку цього підрозділу. Підприємство несе відповідальність по зобов'язанням філії. Філія може від імені і за дорученням директора підприємства укладати договори відповідно до предмета діяльності підприємства, представляти інтереси філії і підприємства в усіх установах, організаціях, підприємствах, об'єднаннях, асоціаціях у межах наданих їй повноважень. Філія самостійно здійснює господарську діяльність відповідно до завдань, встановлених підприємством. Філія готує проекти договорів на виконання робіт та послуг і подає їх на підписання підприємству. За результатами виконаних робіт і послуг філія складає і підписує від імені Підприємства акти виконаних робіт, представляє їх підприємству для розрахунків з замовниками. Відносини філії з іншими суб'єктами підприємницької діяльності будуються на підставі договорів, що укладаються Підприємством, і доручень Підприємства. Контроль за діяльністю філії здійснюється шляхом надання Підприємству статистичної звітності і податкових декларацій. Персональну відповідальність за вірогідність даних, відбитих у декларації і статистичних звітах, актах виконаних робіт і послуг несуть начальник і головний бухгалтер філії.

За вказаним Положенням про філію, процедура внутрішнього погодження прийнятих управлінських рішень, договорів та їх виконання зі сторони начальника філії з підприємством щодо письмового погодження не передбачає участі в ній інших контрагентів.

У розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011 опосередковує виникнення, зміну та припинення правовідносин саме сторін договору. Жодних прав та обовязків для третіх осіб вказаний договір не встановлює, так само як і не визначає обовязку позивача здійснювати відвантаження товару на інші філії відповідача.

Колегія суддів зауважує, що представлені видаткові накладні в силу приписів ч.1 ст.173, ст.181 Господарського кодексу України слід розглядати як окремі правочини, спрямовані на встановлення, зміну, припинення правовідносин з поставки/оплати товарів за наведеною вище первинною документацією, які укладені конклюдентно, шляхом вчинення відповідних дій.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, які кореспондуються із способами цивільного захисту, зазначеними у статті 16 Цивільного кодексу України, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Разом з цим, під підставою позову слід обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Наразі, як вбачається зі змісту позовної заяви в якості підстав виникнення взаємних прав та обовязків сторін, позивач визначає саме договір купівлі-продажу № 18/02 від 18.007.2011. Між тим, як встановлено судом, спірні поставки товару дією договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011 не охоплюються.

В суді першої інстанції, до початку розгляду даної справи по суті, позивачем не заявлялись клопотання в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про зміну предмету чи підстави позову, тому судом першої інстанції були розглянуті визначені позивачем самостійно предмет та підстава позову з обґрунтуванням вказаними ним правовими нормами чинного законодавства України.

У звязку з цим, доводи апеляційної скарги щодо належності виконання умов договору в частині поставки товару філіям «Бериславський райавтодор», «Нижньосірогозький райавтодор», «Калачацька дорожньо - екплуатаційна дільниця» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» саме на підставі договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011 не приймаються до уваги.

Таким чином, як правильно встановлено місцевим господарським судом, в межах даної справи доведеним є розмір грошового зобовязання відповідача з оплати вартості поставленого товару в сумі 38893,51грн., а в решті позову в цій частині слід відмовити.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи наведені положення норм чинного законодавства, а також умови п.п. 2.3, 4.1 договору, відповідач повинен був оплатити отриманий товар у наступні строки:

- за видатковою накладною № X-WbTex 006909 від 01.08.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 18843,84грн. до 15.08.2011р. включно;

- за видатковою накладною № X-WbTex 007954 від 11.08.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 12367,20грн. до 24.08.2011р. включно;

- за видатковою накладною № X-WbTex 009237 від 29.08.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 7682,47грн., до 12.09.2011р. включно.

Приписи статті 629 Цивільного кодексу України визначають, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порушення умов Договору, положень ст.ст. 525, 526, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 198 Господарського кодексу України відповідач грошове зобов'язання з оплати вартості поставленого товару у визначений договором строк не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 38893,51грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів оплати заборгованості на суму 38893,51грн. не надав, заявлені позовні вимоги в цій частині не спростував.

За таких обставин, враховуючи те, що сума основного боргу в розмірі 38893,51грн. підтверджена матеріалами справи та відповідачем не спростована, позовні вимоги в цій частині обґрунтовано визнані місцевим господарським судом доведеними належними доказами по справі.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі положень наведеної вище правової норми позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 11038,01 грн. - за період з 15.04.2014 по 14.04.2017 та інфляційні в сумі 126075,31 грн. - за період з квітня 2014 року по березень 2017 2011 року

Перевіривши представлений позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів з урахування встановленого розміру простроченого грошового зобовязання (38893,51грн.), а також меж заявлених позовних вимог, вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо обґрунтованості вимог лише в частині: 3% річних за період з 15.04.2014 по 14.04.2017 в сумі 3500,42грн., інфляційних втрат за період з квітня 2014 року по лютий 2017 року в сумі 40018,00грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в ході судового розгляду в суді першої інстанції відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «Відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положенням ст. 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як зазначалося вище, п.7.2 договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011 сторони збільшили строк позовної давності за вимогами продавця за цим договором до пяти років.

Для пред'явлення позову особою, право якої порушено, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (постанова Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14).

Враховуючи положення п.2.3 договору купівлі-продажу № 18/02 від 18.07.2011, позивач повинен був дізнатися про порушення його прав зі спливом встановленого строку оплати товару. Таким чином:

- за видатковою накладною № X-WbTex006909 від 01.08.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 18843,84грн. зобовязання щодо оплати отриманого товару мало бути виконано до 15.08.2011 включно, перебіг позовної давності починається з 16.08.2011 та закінчується 16.08.2016;

- за видатковою накладною № X-WbTex 007954 від 11.08.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 12367,20грн. зобовязання щодо оплати отриманого товару мало бути виконано до 24.08.2011 включно, то перебіг позовної давності починається з 25.08.2011 та закінчується 25.08.2016;

- за видатковою накладною № X-WbTex 009237 від 29.08.2011 на суму з урахуванням ПДВ - 7682,47грн., зобовязання щодо оплати отриманого товару мало бути виконано до 12.09.2011 включно, то перебіг позовної давності починається з 13.09.2011 та закінчується 13.09.2016.

Позивач звернувся за захистом своїх порушених прав лише в квітні 2017 року, тобто з пропуском пятирічного строку позовної давності.

Інститут позовної давності передбачає обставини, які є підставами для зупинення та переривання строку давності, вичерпний перелік яких встановлено ст.ст. 263, 264 Цивільного кодексу України.

Як зазначено в п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» правила переривання перебігу позовної давності застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст.264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Місцевим господарським судом обґрунтовано не прийняті до уваги посилання позивача на акт звіряння розрахунків від 01.11.2013, акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.07.2013, складених між Філією «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Хресонський облавтодор» та ТОВ «Техноторг-Дон», як на докази переривання строку позовної давності, адже, за змістом п. 4.4. наведеної постанови Пленуму вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Натомість, представлені позивачем акти звірки, оригінали яких оглянуті судовою колегією в судовому засіданні від 10.10.2017, не містять жодних відомостей стосовно осіб, які їх підписали (посада/ПІБ), що унеможливлює їх ідентифікацію та підтвердження повноважень таких осіб на вчинення відповідних дій від імені відповідача (філії).

Крім того, в акті звірки взаємних розрахунків станом на 30.07.2013, складеного між позивачем та філією «Великоолександрівський райавтодор» ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» зазначені номера видаткових накладних, які не відповідають номерам видаткових накладних, наявних в матеріалах справи.

В свою чергу, в акті звіряння взаємних розрахунків від 01.11.2013 містяться відомості лише про загальну суму заборгованості перед позивачем. Будь-яких відомостей, які б дозволяли вірогідно встановити факт визнання відповідачем боргу саме за спірним договором або видатковими накладними, вказаний акт не визначає.

З цих же підстав (неможливість ідентифікації зобовязання) не може бути прийнятий до уваги як належний доказ на підтвердження факту переривання строку позовної давності й лист відповідача № 13-07/1129 від 06.08.2013.

Доказів вчинення дій, які б свідчили про визнання відповідачем боргу до моменту спливу строку позовної давності позивачем не надано, так само як і не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За приписами статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності за основною вимогою не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які були заявлені також з пропуском позовної давності. А оскільки відповідачем зроблено заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, місцевий суд обґрунтовано та правомірно відмовив у їх задоволенні.

Встановивши наведені вище обставини, повно оцінивши наявні в справі докази, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог.

На підставі вищевикладеного, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон», задоволенню не підлягає, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок останнього витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 101-105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 04 липня 2017 року у справі №923/326/17 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя суддіОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3