КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. Справа№ 910/32720/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Гайдамащук О.В.;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Провідна"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.08.2017

у справі №910/32720/15 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Провідна"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова

компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення 49 723,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - відповідач) 49 723,00 грн. страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику позивача у зв'язку з настанням страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у відповідача за полісом страхування №АВ/1936159. Тобто, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страховика забезпеченого транспортного засобу, водій якого спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Також відповідач вважає, що позивач невірно розрахував страхове відшкодування, оскільки в даному випадку позивач має право на страхове відшкодування у сумі 37 421,05 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 у справі №910/32720/15 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 18 136,20 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 444,26 грн. та витрати за проведення судової експертизи у розмірі 2 409,50 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 у справі №910/32720/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом було здійснено невірний розрахунок страхового відшкодування, оскільки судом не враховано дійсну вартість застрахованого позивачем транспортного засобу на момент укладання договору з його страхувальником. До того ж, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, тобто в сумі 49 723,00 грн. і саме вказану суму відповідач повинен відшкодувати позивачу.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2017 апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.10.2017.

18.10.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 19.10.2017 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових письмових пояснень, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 у справі №910/32720/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 19.10.2017 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 19.10.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

30.12.2013 між позивачем, як страховиком, та Товариством обмеженою відповідальністю "ОНУР Конструкціон Інтернешнл", як страхувальником та вигодонабувачем, було укладено генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту №06/6752050/1809/13 (далі - Договір добровільного страхування) (том справи - 1, аркуші справи - 28-36).

За умовами Договору добровільного страхування (п.п.3.1, 5.1, 6.2.1) страховик зобов'язується у разі настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування на умовах і в обсязі, передбаченими цим договором, а страхувальник зобов'язується вчасно і в повному обсязі сплачувати страхові платежі. Предметом цього договору (об'єктом страхування) є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом (далі - ТЗ, застрахований ТЗ) та додатковим обладнанням, встановленим на ньому (далі - ДО), що зазначені в Додатку 1 «Перелік застрахованих транспортних засобів та додаткового обладнання» до цього договору (далі - Додаток 1) та належать страхувальникові на праві приватної власності (або зазначити інше право володіння). Страховим ризиком, серед іншого, є ризик «дорожньо-транспортна пригода».

Згідно з Переліком застрахованих транспортних засобів та додаткового обладнання (Додаток 1 до Договору добровільного страхування - том справи - 1, аркуш справи - 36) позивачем, зокрема, було застраховано транспортний засіб марки Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску.

06.05.2014 у м. Житомирі на перехресті пр-т. Миру та вул. М. Жукова сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки Iveco Eurocargo (державний номер НОМЕР_2) під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля марки Renault Kangoo (державний номер НОМЕР_1) під керуванням водія ОСОБА_5 (довідки про ДТП - том справи - 1, аркуші справи - 11-12).

Згідно з постановою Богунського районного суду м. Житомира від 20.05.2014 у справі №295/7393/14-п ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4 п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, у зв'язку з чим його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (том справи - 1, аркуш справи - 10).

В результаті ДТП зазнав пошкоджень застрахований позивачем за Договором добровільного страхування автомобіль марки Renault Kangoo (державний номер НОМЕР_1).

Згідно зі звітом №02076/КВ про оцінку вартості (розміру) збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, складеним регіональним партнером Товариства з обмеженою відповідальністю "Декра Експерт" Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_3 від 20.02.2013), станом на 30.05.2014 ринкова вартість транспортного засобу Renault Kangoo (державний номер НОМЕР_1) складає 184 327,15 грн., вартість відновлювального ремонту - 184 752,70 грн. (том справи - 1, аркуші справи - 48-52).

Страхувальник позивача звернувся до нього із заявою про настання страхового випадку.

Позивач визнав ДТП, яка сталася 06.05.2014, страховим випадком та відповідно до страхового акту 2 № від 10.03.2015 визначив розмір страхового відшкодування у сумі 49 723,00 грн. (з урахуванням: 16 251,96 грн., з яких: 11 801,50 грн. - в погашення не сплаченої частини по договору, 4 450,46 грн. - неоплаченої частини страхової премії) (том справи - 1, аркуші справи - 13-14).

Однак, зважаючи на те, що Договір добровільного страхування передбачає сплату страхового платежу частинами, позивач здійснив зарахування частини страхового відшкодування у сумі 16 251,96 грн. в рахунок оплати несплаченої частини страхової премії за вказаним договором, що свідчить надана суду бухгалтерська довідка №22-19/11858 від 30.09.2015. Решта суми страхового відшкодування у розмірі 33 471,04 грн. була виплачена позивачем його страхувальнику згідно з платіжним дорученням №0009668 від 11.03.2015 (том справи - 1, аркуші справи - 15-16).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до нього перейшло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Оскільки на момент скоєння ДТП цивільна відповідальність водія транспортного засобу марки Iveco Eurocargo (державний номер НОМЕР_2) була застрахована відповідачем за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1936159, позивач звернувся до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування б/н від 22.07.2015 (том справи - 1, аркуші справи - 18-20), в якій просив перерахувати 33 471,04 грн. виплаченого позивачем страхового відшкодування.

Однак звернення позивача було залишено відповідачем без належного реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку виплатити позивачу страхове відшкодування, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, визнавши вимоги позивача нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими лише в частині стягнення з відповідача 18 136,20 грн. страхового відшкодування. В задоволенні решти позову було відмовлено.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, з наступних підстав.

Порядок виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України „Про страхування".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Закон України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним у сфері страхування цивільно-правової відповідальності, яка здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників шляхом здійснення такого відшкодування страховиком при настанні страхового випадку.

Відповідно до п.1.12 ст. 1 названого Закону дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як уже зазначалося вище, шкоду було заподіяно водієм автомобіля марки Iveco Eurocargo (державний номер НОМЕР_2) ОСОБА_4 під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП встановлено постановою Богунського районного суду м. Житомира від 20.05.2014 у справі №295/7393/14-п.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як особи, яка експлуатує автомобіль марки Iveco Eurocargo (державний номер НОМЕР_2) на законних підставах, була застрахована відповідачем на підставі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/1936159 (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.). Отже, відповідач є особою, на яку вказаним Полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля марки Iveco Eurocargo (державний номер НОМЕР_2), на час ДТП.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В п.12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За умовами Договору добровільного страхування (п.п.6.3, 15.15) під конструктивною загибеллю застрахованого транспортного засобу сторони розуміють таке пошкодження застрахованого транспортного засобу, коли вартість відновлення (ремонту) пошкодженого транспортного засобу становить 75 і більше відсотків від його дійсної вартості безпосередньо перед настанням страхового випадку у день його настання.

У разі конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу та (або) додаткового обладнання розмір страхового відшкодування обчислюється як різниця між встановленою для такого транспортного засобу страховою сумою, зменшеною на розмір зносу транспортного засобу за період дії договору, і дійсною вартістю пошкодженого внаслідок настання страхового випадку застрахованого транспортного засобу, загальною сумою страхових відшкодувань, виплачених раніше (крім випадків, коли у п.7.6 договору передбачена неагрегатна страхова сума (ліміт зобов'язань страховика), розміром безумовної франшизи та сумою інших відрахувань відповідно до умов договору (зокрема, передбачених п.16.10 договору), при цьому: розмір зносу застрахованого транспортного засобу за фактичну кількість днів дії договору, визначається із розрахунку 0% зносу на рік, рік приймається рівним 365 днів; дійсна вартість, пошкодженого внаслідок настання страхового випадку, транспортного засобу визначається на підставі висновку спеціаліста визначеної страховиком експертної організації, виконаного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. При цьому застрахований транспортний засіб страхувальник залишає у себе.

Згідно з додатком №1 до названого договору дійсна вартість застрахованого транспортного засобу Renault Kangoo (державний номер НОМЕР_1) на момент укладання договору, складає 146 801,05 грн.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (ухвала Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 - том справи - 1, аркуші справи - 148-151).

За результатами проведення експертного дослідження було складено висновок №5028/16-54 від 14.07.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 171-181), згідно з яким ринкова вартість транспортного засобу Renault Kangoo (державний номер НОМЕР_1) в пошкодженому стані (утилізаційна вартість) станом на 10.03.2015 складає 128 164,85 грн. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Renault Kangoo (державний номер НОМЕР_1) станом на 10.03.2015 складає 394 932,95 грн.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що з огляду на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Kangoo (державний номер НОМЕР_1) складає 269,02% від дійсної вартості автомобіля на дату укладання Договору добровільного страхування (146 801,05 грн.), названий транспортний засіб вважається знищеним.

Як вбачається з матеріалів справи, при визначенні суми страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, місцевим господарським судом було враховано розрахунок дійсної вартості транспортного засобу Renault Kangoo (державний номер НОМЕР_1) на дату укладання Договору добровільного страхування, оскільки сторони не надали суду визначення ринкової вартості транспортного засобу станом на 05.05.2014 (дата перед ДТП), а також розрахунок ринкової вартості вказаного транспортного засобу в пошкодженому стані на 10.03.2015 (дата складання позивачем страхового акту в результаті визнання ДТП страховим випадком).

Таким чином, з урахуванням вимог ст. ст. 12, 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 18 136,20 грн., виходячи з наступного розрахунку: 146 801,05 грн. (дійсна вартість транспортного засобу) -128 164,85 грн. (ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу станом на 10.03.2015) -500,00 грн. (франшиза за полісом відповідача №АВ/1936159) = 18 136,20 грн.

Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Однак, як уже зазначалося вище, отримавши вимогу позивача про виплату страхового відшкодування, відповідач таку виплату не здійснив. Натомість у поясненнях, наданих місцевому господарському суду (том справи - 1, аркуші справи - 196-197), відповідач визнав вимоги позивача у сумі 18 136,20 грн.

Позивач зазначав про необхідність застосування неагрегатної страхової суми, проте, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, зазначене стосується застосування чи не застосування при розрахунку розміру страхового відшкодування у разі конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу суми страхових відшкодувань, виплачених раніше.

З урахуванням вищевикладених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 18 136,20 грн. В іншій частині позовні вимоги є безпідставними, а тому в їх задоволенні має бути відмовлено.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 у справі №910/32720/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 у справі №910/32720/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/32720/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк