КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. Справа№ 927/587/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Сільськогосподарського споживчого кооперативу

"Ярославна"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 25.07.2017

у справі №927/587/17 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом Сільськогосподарського споживчого кооперативу

"Ярославна"

до Дочірнього підприємства "Коропський сирзавод" Товариства

з обмеженою відповідальністю "Сил"

про стягнення 186 782,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Коропський сирзавод" Товариства з обмеженою відповідальністю "Сил" (далі - відповідач) заборгованості за договором поставки №17/2 від 29.07.2015 у загальному розмірі 169 629,81 грн. (з них: 115 000,00 грн. - основний борг, 17 331,61 грн. - інфляційні втрати, 3 233,00 грн. - 3% річних, 34 065,20 грн. - пеня), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем.

В процесі судового розгляду позивач уточнив свої вимоги (том справи - 1, аркуші справи - 51-53) та просив суд стягнути з відповідача 186 782,87 грн., з яких: 115 000,00 грн. - основний борг, 65 796,32 грн. - інфляційні втрати, 5 986,55 грн. - 3% річних.

Окрім того, позивач відмовився від позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 34 065,20 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 122).

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на безпідставності та непідтвердженості вимог позивача належними доказами, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- відповідач не отримав накладних із заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока, що свідчить про відсутність поставки відповідачу товару;

- позивачем не надано доказів, які підтверджують факт перевезення товару;

- відповідач не отримував від позивача ані претензії, ані вимоги по сплаті заборгованості;

- відповідач не заперечує укладення договору поставки №17/2 від 29.07.2015, проте вважає, що укладення самого договору не є фактом поставки товару;

- на підприємстві відповідача проводиться внутрішня перевірка щодо безпідставного перерахування коштів контрагенту (позивачу).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2017 у справі №927/587/17 було прийнято відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у сумі 34 065,20 грн. та припинено провадження у справі в цій частині вимоги. Окрім того, відмовлено позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 115 000,00 грн. боргу, 65 796,32 грн. інфляційних втрат та 5 986,55 грн. 3% річних.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2017 у справі №927/587/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (в редакції заяви про збільшення позовних вимог №02/39 від 11.07.2017) у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом доводи апеляційної скарги позивача, ідентичні тим, які наводилися ним під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2017 апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.), з урахуванням ухвали суду від 05.10.2017 про виправлення описки, апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 05.10.2017.

Представники сторін в судове засідання 05.10.2017 не з'явилися, про поважність причин неявки суду апеляційної інстанції не повідомили, жодних заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.217, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 19.10.2017.

Представники сторін в судове засідання 19.10.2017 не з'явилися, про поважність причин неявки суду апеляційної інстанції не повідомили, жодних заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 19.10.217 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.07.2015 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір поставки №17/2 (далі - Договір поставки) (том справи - 1, аркуші справи - 10-12).

За умовами Договору поставки (розділ 1) постачальник зобов'язується передати у власність покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, а покупець зобов'язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором. Кількість молока зазначається у спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою - 1 ТН (МС), затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01.07.2002 (далі - товарна накладна), ціна - у протоколах погодження ціни (Додаток №0), які після погодження в порядку, передбаченому цим договором, належного оформлення та підписання сторонами є невід'ємною частиною даного договору.

Умови поставки та передачі молока визначені у розділі 2 Договору поставки, згідно з яким постачальник здійснює відгрузку молока на своїй території. Право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником покупця товарної накладної. На кожну партію молока постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні супровідні документи: - товарно-транспортну накладну Ф-Т, спеціалізовану товарну накладну формою №1-ТН (МС), із заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока; видаткову накладну; податкову накладну. Ветеринарне свідоцтво (Ф-2) надається постачальником покупцю на заплановану кількість молока, що передаватиметься у власність покупцю на кожний місяць, не пізніше 3 числа поточного місяця. Строки поставки молока - протягом одного календарного дня з моменту отримання попередньої оплати згідно з п.5.4 Договору поставки.

Покупець здійснює оплату за молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника з моменту надання постачальником рахунку-фактури (на протязі тижня (кожної п'ятниці) (п.5.4 Договору поставки).

В п.п.10.01, 10.02 Договору поставки передбачено, що останній набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2015. По закінченню терміну дії даного договору, у разі відсутності письмової заяви сторони про припинення або зміну умов даного договору протягом одного місяця до моменту закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Згідно з протоколом погодження ціни від 29.07.2015 (том справи - 1, аркуш справи - 13) вільна ціна на молоко незбиране при базовій нормі жиру 3,4% за тону з ПДВ вищого ґатунку - 4 200,00 грн. за тону.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на виконання умов Договору поставки він поставив відповідачу молоко на загальну суму 242 007,21 грн., що підтверджується спеціалізованими товарними та прибутковими накладними. Однак, відповідач лише частково розрахувався з позивачем, оплативши 127 007,21 грн. за отриману продукцію. Залишок несплачених відповідачем коштів складає 115 000,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №183 від 04.04.2016 (том справи - 1, аркуш справи - 30), в якій вимагав погасити заборгованість.

Однак звернення позивача було залишено відповідачем без належного виконання, борг погашений не був.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку розрахуватися з позивачем, окрім вимоги про стягнення 115 000,00 грн. основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 65 796,32 грн. інфляційних втрат та 5 986,55 грн. 3% річних.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають як положенням чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на підтвердження факту поставки молока відповідачу позивач надав суду копії прибуткових та спеціалізованих товарних накладних (том справи - 1, аркуші справи - 23-23).

Згідно з п.п.1.1, 1.4 Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної продукції, затвердженої наказом Мінагрополітики України №176 від 01.07.2002 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), товарна накладна за формою №1-ТН (МС) (далі - накладна) - це єдиний первинний документ, який є підставою для списання молочної сировини господарством або молокоприймальним пунктом, що здійснили відпуск цієї сировини, а також оприходування її молокоприймальним пунктом або молоко-переробним підприємством-одержувачем, для оперативного та бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей у межах України. Указана накладна оформлюється на кожну відвантажену партію сировини і для кожного вантажоодержувача окремо. Документальне забезпечення записів в накладній проводиться відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" (зареєстровано в Мінюсті України 05.06.1995 за №168/704).

Відповідно до п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі - Положення), повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо. Спеціалізована товарна накладна на перевезення молочної сировини складається з чотирьох частин і оформлюється на кожну партію вантажу. Порядок заповнення спеціалізованої товарної накладної наведений у 2 розділі Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної продукції.

Як уже зазначалося вище, на підтвердження своїх вимог позивач надав суду спеціалізовані товарні накладні №432 від 30.07.2015, №435 від 31.07.2015, №438 від 01.08.2015, №441 від 02.08.2015, №444 від 03.08.2015. Однак, як вірно вказав місцевий господарський суд у своєму рішенні, названі накладні не містять відомостей щодо прийняття відповідачем молочної сировини, її показники, не вказано посада, прізвище, ім'я, по батькові та підпис відповідальних осіб вантажоодержувача (відповідача), довіреність вантажоодержувача, який отримав молочну сировину, відсутні відбитки печатки відповідача, якою завірялись дані про отримання сировини.

В спеціалізованій товарній накладній №432 від 30.07.2015 (том справи - 1, аркуш справи - 23) в графі «Замовник (платник)» та в графі «Вантажоодержувач» вказано філія "РМК" ПП "Рось", кульковою ручкою здійснено напис "Коропський завод", який сторонами не погоджений.

Доказів, які б свідчили про досягнення сторонами домовленостей відносно відвантаження молока на адресу "РМК" ПП "Рось" ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надані позивачем спеціалізовані товарні накладні: №432 від 30.07.2015, №435 від 31.07.2015, №438 від 01.08.2015, №441 від 02.08.2015, №444 від 03.08.2015 не можуть вважатися належними доказами у розумінні ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують передачу позивачем та отримання відповідачем молока на загальну суму 242 007,21 грн.

Колегією суддів враховано посилання позивача в апеляційній скарзі на наявні в матеріалах справи прибуткові накладні №917 від 02.08.2015 на суму 46 345,58 грн., №919 від 03.08.2015 на суму 52 002,61 грн., №912 від 01.08.2015 на суму 45 883,02 грн., скріншоти електронного листа надісланого на адресу позивача з електронної адреси відповідача - (том справи - 1, аркуші справи - 26, 28, 125-128) і з цього приводу судом було з'ясовано наступне.

В ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, первинні документи на паперових носіях інформації для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов'язкові реквізити посад, прізвище і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції. Натомість надані позивачем прибуткові накладні та скріншоти електронного листа не містять жодного підпису уповноважених осіб щодо відпуску молока та його одержання відповідачем, а тому не можуть вважатися первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Відносно наданих позивачем податкових накладних №35/2 від 31.07.2015 на суму 97 776,00 грн. та №3/2 від 03.08.2015 на суму 144 231,20 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що подання сторонами податкової звітності та сплата відповідних податків і зборів є їх обов'язком як платників податку перед державою, що водночас не може вважатися вчиненням ними відповідних дій з виконання своїх господарських зобов'язань, зокрема, отримання відповідачем товару, визнання відповідачем боргу, тощо. До того ж, податкові накладні не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт отримання відповідачем молока, а є лише звітним податковим документом згідно з податковим законодавством, які подавалися до органу податкової служби. З аналізу чинного законодавства випливає, що саме первинні документи є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки. За відсутності первинних документів, як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом відвантаження (отримання) товару. Більш того, наявність податкової звітності не виключає можливості її уточнення (корегування) в майбутніх податкових періодах у разі самостійного виявлення платником податків помилок в поданих деклараціях.

Відносно посилання позивача на здійснення відповідачем часткової оплати молока за Договором поставки та визнання внаслідок цього факту поставки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно в матеріалах справи наявні платіжні доручення на загальну суму 127 007,21 грн. з призначенням платежу "за молоко від господарств згідно договору №17/2 від 29.07.2015" (том справи - 1, аркуші справи - 14-22).

Згідно з п.5.4 Договору поставки покупець здійснює оплату за молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника з моменту надання постачальником рахунку-фактури на протязі тижня (кожної п'ятниці).

В матеріалах справи наявна копія приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (за формою затвердженою наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 №176) від 05.08.2015 (том справи - 1, аркуш справи - 124), складена відповідачем за період з 01.07.2015 по 31.07.2015 на суму 97 776,00 грн., де приймальником значиться відповідач, продавцем - позивач, в графі «Керівник та головний бухгалтер» підписи скріплені печаткою відповідача. Названа приймальна квитанція правомірно прийнята місцевим господарським судом як належний доказ отримання відповідачем від позивача згідно за Договором поставки №17/2 від 29.07.2015 молочної сировини першого ґатунку у кількості 23280 кг (в перерахунку на молоко базисної жирності) по ціні 4,20 грн. (середня закупівельна ціна з урахуванням надбавок та знижок за 1 кг) на загальну суму 97 776,00 грн.

Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, позивачем не подано доказів надання (вручення чи направлення) відповідачу рахунків-фактур на виконання умов вищезгаданого п.5.4 Договору поставки, зокрема рахунку-фактури на оплату молока на суму 97 776,00 грн.

Таким чином, факт поставки молока відповідачу на умовах Договору поставки на суму 144 231,21 грн. (242 007,21 грн. - 97 776,00 грн.), із заявлених 242 007,21 грн. позивачем не доведений належними та допустимими доказами. Водночас позивачем підтверджено поставку відповідачу молока на суму 97 776,00 грн. і здійснення відповідачем на користь позивача оплати у загальній сумі 127 007,21 грн., у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що відповідачем здійснено оплату молока за Договором поставки на суму 97 776,00 грн., отриманого згідно з приймальною квитанцією на закупівлю молочної сировини від 05.08.2015.

Доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду, матеріали справи не містять.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 115 000,00 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 65 796,32 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 5 986,55 грн., нарахованих за період з 07.08.2015 по 17.05.2017.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним і в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом позивач подав заяву про відмову від позовної вимоги про стягнення з відповідача 34 065,20 грн. пені.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття судом рішення по справі збільшити, зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

З матеріалів справи вбачається, що місцевий господарський суд прийняв часткову відмову позивача від позову відносно вимоги про стягнення з відповідача 34 065,20 грн. пені, у зв'язку з чим провадження в цій частині вимог позивача було правомірно припинено на підставі п.4 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог та/або доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2017 у справі №927/587/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.07.2017 у справі №927/587/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/587/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк