РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017Справа №910/12307/17

За позовом Приватного підприємства «ТЮСО»

до Приватного підприємства «Перун 06 Інвест Груп»

про відшкодування збитків.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Леонтьев Г.Є. (представник за довіреністю);

від відповідача - Кіндрась К.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ТЮСО» звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства «Перун 06 Інвест Груп» про відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору про надання послуг з охорони від 17.07.2015 № 15/07-17 за місцезнаходження об'єкту охорони відбулось таємне викрадення майна, у зв'язку з чим позивачу завдано збитків, які мають бути відшкодовані відповідачем.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що на час викрадення майна вказаний Договір припинив свою дію та пролонгований не був, у зв'язку з чим підставі для покладення відповідальності на відповідача у вигляді відшкодування збитків відсутні.

На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.07.2015 між сторонами укладено Договір про надання послуг з охорони № 15/07-17, за умовами якого відповідач зобов'язався у 2015 році надати послуги з охорони об'єкта позивача шляхом здійснення відповідної системи спеціальних заходів, зазначених у цьому Договорі, а позивач - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до Додатку № 2 дислокація посту на об'єкті, що охороняється, розташована за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 40, 4 поверх.

Як зазначив позивач, 15.04.2017 в офісі позивача, що знаходиться за вищевказаною адресою, скоєна крадіжка, внаслідок чого виявлено нестачу обладнання та коштів на загальну суму 114757,82 грн. За фактом настання даної події позивачем було складено акт про нанесення матеріального збитку у зв'язку з крадіжкою, підписаним комісією у складі: заступника директора з маркетингу, головним бухгалтером, виконавчим продюсером та менеджером у сфері надання інформації.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту підписання й діє до 31.12.2015, з можливістю одностороннього розірвання Договору позивачем, за умови письмового повідомлення виконавця за 20 календарних днів.

Проте, із матеріалів справи не вбачається та позивачем не доведено, що вказаний Договір був сторонами пролонгований після 31.12.2015.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що укладений між сторонами спору правочин припинив свою дію 31.12.2015, тобто до викрадення майна, вартість якого заявлена позивачем як збитки.

Ураховуючи викладене, оскільки правова підстава для стягнення з відповідача заявлених збитків відсутня, суд дійшов висновку в задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За ч. 1 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 18.10.2017

Суддя Я.В. Маринченко