ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017р. Справа № 914/2946/16

Колегії суддів: Фартушок Т.Б. суддя-головуючий, судді Горецька З.В. та Манюк П.Т., при секретарі судового засідання Сало О.А., розглянувши матеріали справи:

За первісним позовом: Публічного акціонерного товариства «Спеціалізована фірма «МИСФА», м. Миколаїв, Миколаївська обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», с. Ставчани, Львівська обл., Пустомитівський р-н.

про: стягнення 540480,80грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», с. Ставчани, Львівська обл., Пустомитівський р-н.

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Спеціалізована фірма «МИСФА», м. Миколаїв, Миколаївська обл.

про: зобовязання вчинити певні дії та стягнення 140896,88 грн. збитків.

Представники:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_1 дов. б/н від 10.11.2016р.,

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_2 дов. № б/н від 26.09.2017р.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Спеціалізована фірма «МИСФА» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» про стягнення 540480,80грн.

Ухвалою суду від 23.11.2016р. (суддя Долінська О.З.) позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 06.12.2016р.

05.12.2016р. ТзОВ ««Транс-Сервіс-1» подано зустрічну позовну заяву до ПАТ «Спеціалізована фірма «МИСФА» про зобовязання майно та про відшкодування збитків.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 06.12.2016 р. у справі № 914/2946/16 прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 914/2946/16.

В судових засіданнях 06.12.2016р. та 11.01.2017р. оголошувались перерви. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах суду по даній справі від 17.01.2017р. та від 03.02.2017р. Крім того, ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 03.02.2017р. продовжено строк розгляду спору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 13.02.2017р. призначено розгляд справи колегіально в складі трьох суддів.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області від 16.02.2017р. №104 призначено автоматичний розподіл членів колегії суддів у справі № 914/2946/16. Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16.02.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: суддя-головуючий ОСОБА_3, судді Крупник Р.В., Запотічняк О.Д.

Ухвалами суду по даній справі від 17.02.2017р. прийнято справу до розгляду колегією суддів та розгляд справи призначено на 15.03.2017р.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області № 195 від 14.03.2017р. у звязку із закінченням повноважень як вперше призначеного на посаду судді Долінської О.З. розпоряджено призначити повторний автоматичний розподіл справи № 914/2946/16. Згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2017р. справу передано для розгляду головуючому судді Фартушку Т.Б. суддям Запотічняк О.Д. та Крупнику Р.В. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.03.2017р. зустрічний позов, про зобовязання прийняти майно та про відшкодування збитків передано раніше визначеному складу суду по справі для розгляду.

Ухвалою суду від 15.03.2017р. прийнято справу до провадження та відкладено розгляд справи на 12.04.2017р.

У звязку з перебуванням у відпустці судді Запотічняк О.Д., яка брала участь у колегіальному розгляді справи № 914/2946/16, розпорядження керівника апарату Господарського суду Львівської області від 07.04.2017р. №277 призначено повторний автоматичний розподіл члена колегії суддів у розгляді справи № 914/2946/16. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.04.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: Фартушок Т. Б. - головуючий суддя, судді Пазичев В.М. та Крупник Р.В.; замінені (вилучені) судді: Запотічняк О.Д.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Пазичева В.М., вказане судове засідання не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.04.2017р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.05.2017р. В судовому засіданні 04.05.2017р. оголошено перерву до 24.05.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.05.2017р., у звязку із перебуванням судді Крупника Р.В. у відпустці, його замінено суддею Горецькою З.В.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.05.2017р. відкладено розгляд справи на 14.06.2017р. В судовому засіданні 14.06.2017р. оголошено перерву до 12.07.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.07.2017р., у звязку із перебуванням судді Пазичева В.М. у відпустці, його замінено суддею Бортник О.Ю. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.07.2017р. зустрічний позов передано раніше визначеному складу суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.07.2017р. відкладено розгляд справи на 16.08.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.08.2017р., у звязку із перебуванням у відпустці суддів Бортник О.Ю. та Горецької З.В., їх замінено на суддів Манюка П.Т. та Пазичева В.М. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.08.2017р. зустрічний позов передано раніше визначеному складу суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.08.2017р. прийнято справу до провадження та відкладено розгляд справи на 15.09.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.09.2017р., у звязку із перебуванням у відпустці судді Пазичева В.М., його замінено на суддю Горецьку З.В. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.09.2017р. зустрічний позов передано раніше визначеному складу суду.

Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду по даній справі від 15.09.2017р.

Судове засідання відбувається у режимі відеоконференції, проведення якої доручено Господарському суду Миколаївської області.

Впродовж розгляду справи представникам Сторін оголошено права і обовязки, визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді чи суддів не надходило.

Представник Позивача за первісним позовом в судове засідання зявився, позовні вимоги первісного позову підтримав повністю, проти зустрічного позову заперечив, в тому числі з причин та підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях, відзиві на зустрічну позовну заяву.

Представник Відповідача за первісним позовом в судове засідання зявився, позовні вимоги зустрічного позову підтримав повністю, проти первісного позову заперечив з причин та підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, зустрічному позові, запереченнях на відзив.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Впродовж розгляду справи в судових засіданнях суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач за первісним позовом у своїй позовній заяві зазначає, що між Сторонами у справі 31.12.2015р. укладено Договір оренди нерухомого майна частини бази №31/12-16, за умовами якого Позивач за первісним позовом передав, а Відповідач прийняв строкове платне користування майно, зобовязувався користуватись ним у відповідності до умов Договору, сплачувати за його користування орендну плату та повернути вказане майно у стані не гіршому, аніж воно перебувало на момент передання в оренду з врахуванням нормального технічного зносу.

Листом від 28.07.2016р. Відповідач за первісним позовом повідомив Позивача про свій намір розірвати Договір. У своєму листі від 15.08.2016р. Позивач не заперечив проти такого розірвання. Проте, при здійсненні передавання майна у звязку із припиненням Договору 28.09.2016р. Позивачем не було підписано акту приймання-передачі з підстав неналежного стану орендованого майна. Усі недоліки орендованого майна доведено Позивачем за первісним позовом до відома Відповідача за первісним позовом листом від 13.10.2016р.

Окрім того, Відповідач за первісним позовом в порядку пункту 2.11. Договору зобовязувався сплачувати за послуги електропостачання та водопостачання обєкта оренди згідно з показами приладів обліку.

З підстав фактичного використання обєкта оренди Відповідачем за первісним позовом після припинення Договору, а також неналежного виконання взятих на себе договірних зобовязань із оплати послуг електро- та водопостачання Позивач за первісним позовом просить суд стягнути з Відповідача за первісним позовом борг по орендній платі в розмірі 322530грн. та платі за забезпечення електроенергією та водою в сумі 2584,80грн., неустойку у сумі 213366грн., 2000грн. 3% річних.

Відповідач проти первісного позову заперечує повністю, зазначаючи у відзиві від 05.12.2016р. вх.№48690/16 та письмових поясненнях наступне:

обовязковою передумовою здійснення оплати за умовами Договору є виставлення рахунку, проте, Позивачем за первісним позовом не надано суду описів вкладення як обовязкових доказів направлення рахунків Відповідачеві;

Договір розірвано з 28.09.2016р., відтак, вимоги Позивача за первісним позовом за період, в якому Договір не діяв, є безпідставною;

Позивачем за первісним позовом було порушено умови Договору щодо забезпечення виїзду та вїзду транспортних засобів Відповідача з (на) Орендоване майно, відтак, в силу вимог ч.6 ст.762, Орендар звільнений від плати за весь час, коли Орендоване майно не могло бути ним використане через обставини, за які він не відповідає; факт блокування виїзду та вїзду Відповідач за первісним позовом підтверджує висновком Інгульського ВП ГУНП у Миколаївській області від 11.07.2016р. та експертними висновками Регіональної Торгово-Промислової палати Миколаївської області;

щодо оплат за послуги по забезпеченню електроенергією та водою Відповідач за первісним позовом зазначає, що такі оплати здійснюються на підставі показів лічильників, жодних документів на підтвердження показів лічильників Позивачем за первісним позовом не надано;

Позивачем за первісним позовом безпідставно не підписано акту приймання-передачі (повернення) ОСОБА_4 майна, оскільки не представлено жодних доказів на підтвердження викладених Орендодавцем зауважень у листі від 13.10.2016р. №126-16; Орендар вжив усіх необхідних заходів до повернення ОСОБА_4 майна; ні законодавством, ні умовами Договору не передбачено право орендодавця після припинення дії договору оренди відмовлятись від прийняття обєкта оренди та підписання акту приймання-передачі, якщо його не влаштовує стан приміщення;

щодо позовних вимог про стягнення орендної плати та пені за період після 28.09.2016р. Відповідач за первісним позовом додатково зазначив, що одночасне стягнення орендної плати, нарахованої за період після припинення Договору до моменту повернення орендованого майна та неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном, передбаченої приписами статті 785 ЦК України є неприпустимим, оскільки означатиме покладання на орендаря подвійної цивільно-правової відповідальності та суперечитиме принципам добросовісності розумності та справедливості. Тим більше, що правовим наслідком неповернення майна у звязку із припиненням дії Договору норми статті 785 ЦК України визначають виключно сплату неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування річчю. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 02.08.2016р. у справі №911/4598/145 та від 30.03.2017р. у справі №910/11378/16;

Відповідач за первісним позовом зазначає, що його майно перебувало на території Позивача внаслідок неправомірних дій Позивача за первісним позовом, а не умисних дій Відповідача за первісним позовом як орендаря з ухилення від виконання обовязку повернути майно у звязку із припиненням Договору оренди, що, в свою чергу, виключає вину Відповідача, як обовязкову умову до стягнення з нього неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування річчю.

У зустрічному позові Позивач просить зобовязати Відповідача за зустрічним позовом прийняти від ТзОВ «Транс-Сервіс-1» шляхом підписання ОСОБА_1 приймання-передачі (повернення) нежитлові приміщення, розташовані за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Казарського, буд.2-Г за Договором оренди нерухомого майна частини бази від 31.12.2015р. №31/12-16 та стягнути з ПАТ «СФ «МИСФА» 140896,88грн. завданих збитків.

Зазначені позовні вимоги Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує, окрім наведених у відзиві доводів щодо безпідставного непідписання акту приймання-передачі (повернення) ОСОБА_4 майна та власне неприйняття такого Позивачем за первісним позовом, понесеними збитками. До збитків Позивач за зустрічним позовом відносить понесені витрати на залучення Торгово-Промислової палати Миколаївської області за надання експертних висновків в розмірі 4200грн. Крім того, Позивач за зустрічним позовом зазначає, що у звязку з порушенням умов Договору з боку ПАТ «СФ «МИСФА» він був позбавлений можливості вчасно повернути орендоване майно ПП «Оліяр» за договором оренди №311215-ОАН від 31.12.2015р., а саме навантажувач, реєстраційний номер Т3565ЛВ. Внаслідок чого ПП «Оліяр» згідно умов договору оренди №311215-ОАН від 31.12.2015р. було виставлено ТзОВ «Транс-Сервіс-1» претензію №1 від 19.08.2016р. з нарахуванням штрафних санкцій за порушення умов договору щодо строків повернення орендованого майна. Платіжним дорученням №13277 від 27.10.2016р. було перераховано кошти у розмірі 136696,88грн.

Також Позивач за зустрічним позовом зазначає, що посилання Відповідача за зустрічним позовом у своєму листі від 13.10.2016р. №126-16 на те, що орендоване майно знаходиться в неналежному стані, не виключає його обовязку підписання акту приймання-передачі орендованого майна. Обовязок орендаря передати орендоване майно після припинення дії Договору оренди кореспондується з обовязком орендодавця прийняти це майно. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 02.08.2016р. у справі №911/4598/145 та від 22.09.2015р. у справі №908/5676/14.

Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічного позову заперечив повністю, зазначивши у відзиві на зустрічну позовну заяву від 11.01.2017р. вх.№789/17 та письмових поясненнях наступне:

Відповідач за зустрічним позовом заперечує факт здійснення перешкод у користуванні Позивачем його майном; генеральний директор ПАТ «СФ «МИСФА» не надавав пояснень, викладених у висновку поліції від 11.07.2016р.;

Відповідач за зустрічним позовом заперечує достовірність та допустимість експертних висновків представників Торгово-промислової палати України, оскільки у них вказано недостовірні дані представника охорони (10.08.2016р.), представник Позивача наполягав на підписанні акту приймання-передачі, у якому недостовірно вказано стан ОСОБА_4 майна; питання блокування виїзду транспорту не піднімалось (28.09.2016р.);

експертний висновок від 22.07.2016р. не є доказом блокування Відповідачем за зустрічним позовом виїзду транспортних засобів Позивача, оскільки зазначені у ньому висновки зроблені виключно зі слів представника Позивача;

Законом України «Про торгово-промислові палати» не передбачено такого виду експертиз, по яких складались висновки;

недоліки орендованого майна зафіксовано протоколом інвентаризації від 28.09.2016р.;

підставою для відмови від підписання акту приймання-передачі Обєкта оренди були його пошкодження, що виникли за час знаходження Обєкта в оренду;

представлена претензія не містить відомостей який саме навантажувач не було повернуто вчасно; платіжне доручення від 19.08.2016р. не містить посилання на номер претензії №1; Позивачем не надано договору з ПП «Оліяр», акту приймання-передачі, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, доказів здійснення розрахунків за договором; Позивач та ПП «Оліяр» є субєктами господарювання з одними й тими ж засновниками та підконтрольні одній собі;

помилковим є посилання Позивача на ч.6 ст.762 ЦК України, оскільки Позивач зазначає, що Відповідач за зустрічним позовом перешкоджав йому звільнити орендоване майно, а не користуватися ним.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.2004р. серії САА №855433, виданого на підставі рішення Миколаївської міської ради від 28.09.2001р. №34/13, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.05.2004р. №3711302, реєстраційний №6010972, ПАТ «СФ «Мисфа» належать на праві власності нежитловий обєкт за адресою: Миколаїська обл., м.Миколаїв, вул.Казарського, 2Г.

31.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Спеціалізована фірма «МИСФА» (Позивач за первісним позовом, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» (Відповідач за первісним позовом, Орендар) укладено договір №31/12-16 оренди нерухомого майна частини автобази (далі Договір), відповідно до п.1.1 якого, за цим Договором Орендодавець передає Орендарю для платного користування впродовж строку, встановленого цим Договором, нежитлові приміщення, відмічені в п.1.2 цього Договору, а Орендар зобовязується користуватися цими нежитловими приміщеннями у відповідності до умов цього Договору і сплачувати за користування у відповідності до умов цього Договору, а після закінчення строку користування повернути їх у стані не гіршому, тіж той, в якому він їх отримав, з врахуванням нормального зносу.

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Договору, нежитловими приміщеннями, які є предметом цього Договору (в подальшому Приміщення) є Приміщення, які знаходяться за адресою: м.Миколаїв, вул.Казарського, 2-г і належать Орендодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, виданого на підставі рішення Миколаївської міської ради від 28.09.2001р. №34/13; вищевказана загальна площа нежитлових приміщень складається з площ приміщень, які знаходяться на вищевказаній території, відповідно до їх розташування на плані БТІ: - будівля гаража приміщення Ж-1 909м2, Ж1-1 480,4м2; будівля виробничого корпусу (Літ. Б-1) приміщення 1-3 зі станками, площею 75м2; будівля блоку доп.прим. (Літ. А-2) приміщення 2-6 площею 32,5м2; будівля блоку доп. приміщень (Літ. А-2) на 2 поверсі приміщення 2-27 площею 6,6м2, з меблями і прибиранням приміщення; прилягаюча територія з покриттям з ЖБП 4022м2; прилягаюча територія без покриття 196м2 (далі по тексту Орендоване майно чи Обєкт оренди).

У пункті 1.4 Договору зазначено, що за цим Договором Орендар використовує Приміщення у відповідності до умов їх використання, зазначених у цьому Договорі, з врахуванням того, що Приміщення використовуються Орендарем з метою, повязаною з веденням ним своєї господарської діяльності.

Згідно п.1.5 Договору, за даним Договором Приміщення надаються в користування строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.2.5 Договору, серед обовязків Орендодавця зазначено і забезпечення цілодобового вїзду і виїзду транспорту на територію орендованого обєкта.

Згідно п.п.2.11, 2.13 Договору, Орендар зобовязаний окремо проводити оплату за послуги з забезпечення електроенергією, водою даного обєкта оренди відповідно до виставлених рахунків Орендодавця на підставі показів лічильників фактично використаної кількості енергоносіїв на обєкті, що орендується; своєчасно вносити орендну плату.

Відповідно до п.2.14 Договору, Орендар зобовязаний у випадку дострокового розірвання Договору попередити Орендодавця в письмовій формі за адресою, зазначено у даному Договорі, за 2 (два) місяці до дати розірвання Договору, і передати приміщення Орендодавцю за актом впродовж 1-го дня у стані, не гіршому, аніж при прийомі в оренду.

Згідно п.п.3.1-3.3 Договору, розмір місячної орендної плати складає 74430грн., в т.ч. ПДВ 12405грн.; ця сума підлягає оплаті щомісячно, починаючи з січня 2016р.; розмір оренди може бути змінено за згодою Сторін, а також у випадках, передбачених законодавчими актами України; після підписання Договору впродовж 5 (пяти) календарних днів Орендар зобовязаний здійснити першочерговий платіж з розрахунку за січень 74430грн.

Відповідно до п.3.4 Договору, орендна плата перераховується на р/р Орендодавця на підставі виставленого рахунку щомісячно у формі передоплати за кожен місяць до 5 числа місяця, в якому нараховується орендна плата.

Згідно п.п.4.1-4.7 Договору, прийом-передача обєкта оренди здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників Сторін; Сторони повинні призначити своїх представників у двосторонню комісію і розпочати передачу орендованого обєкта впродовж одного дня з моменту підписання цього Договору; орендований обєкт вважається переданим в оренду з моменту підписання Сторонами акту здачі-приймання обєкта; повернення орендованого обєкта Орендодавцю здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників Сторін; орендований обєкт повинен бути переданий Орендарем і прийнятий Орендодавцем впродовж 3-х днів з моменту початку роботи двосторонньої комісії; орендований обєкт вважається фактично переданим Орендодавцю з моменту підписання акта здачі-приймання; орендований обєкт повинен бути переданий Орендодавцю у тому ж стані, в якому він був переданий в оренду з врахуванням нормального зносу.

Відповідно до п.7.1 Договору, Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2016р.

Згідно п.7.2 Договору, Орендар має право достроково розірвати цей Договір в односторонньому порядку згідно умов даного Договору (в тому числі п.2.14 Договору).

Відповідно до п.7.3 Договору, Орендодавець та Орендар вправі вимагати дострокового розірвання Договору в односторонньому порядку при неодноразовому порушенні іншою Стороною будь-яких умов Договору і своїх зобовязань за цим Договором, поставивши до відома іншу Сторону в строк за 2 місяці.

Договір підписано та скріплено відбитками печаток Сторін.

31.12.2015р. між Сторонами підписано ОСОБА_1 прийому-передачі частини нерухомого майна бази ПАТ «СФ»МИСФА» по вул.Казарського, 2Г до договору №31/12-16 від 31.12.2015р., згідно якого Позивачем за первісним позовом передано Відповідачеві за первісним позовом майно, визначене п.п.1.2, 1.3 Договору (далі Орендоване майо).

Листом від 20.07.2016р. №109-16 Позивач за первісним позовом повідомив Відповідача, що станом на 20.07.2016р. Орендарем не перераховано кошти за оренду: передоплата за липень згідно рахунку на оплату №11 від 01.07.2016р. на суму 74430грн.; за червень (к.п.) згідно рахунку на оплату №12 від 05.07.2016р. на суму 2129,84грн. У листі від 20.07.2016р. №109-16 зазначалось, що рахунки були передані своєчасно, електронною поштою. Крім того, до листа від 20.07.2016р. №109-16 додано рахунки №11 від 01.07.2016р. та №12 від 05.07.2016р. Доказом скерування Позивачем за первісним позовом та отримання Відповідачем листа від 20.07.2016р. №109-16 є фіскальні поштові чеки від 20.07.2016р. №321 та №109, а також повідомлення про вручення поштових відправлень 25.07.2016р. (54 1) та 26.07.2016р. (54 9).

Також, листом від 01.08.2016р. №111-16 Позивач за первісним позовом направив Відповідачеві рахунок на передоплату орендної плати за серпень 2016р. (№13 від 01.08.2016р.), а також рахунок на оплату послуг згідно п.2.11 Договору за липень 2016р. (№14 від 01.08.2016р.), а також повторно повідомив Відповідача про неоплату рахунків №11 від 01.07.2016р. та №12 від 05.07.2016р. Доказом скерування та отримання Відповідачем зазначеного листа є повідомлення про вручення поштових відправлень від 05.08.2016р. (54 0 та 54 2).

Крім того, листом від 01.09.2016р. №116-16 Позивач за первісним позовом направив Відповідачеві рахунки на передоплату орендної плати за вересень 2016р. (№16 від 03.10.2016р.), а також повідомив Відповідача про несплату рахунків №11 від 01.07.2016р., №12 від 05.07.2016р., №13 від 01.08.2016р. та №14 від 01.08.2016р. Доказом скерування листа від 01.09.2016р. №116-16 є фіскальні поштові чеки від 01.09.2016р. №160 та №881144, а також повідомлення про вручення поштових відправлень від 05.09.2016р. №540 та від 06.09.2016р. №544.

Також, листом від 03.10.2016р. №125-16 Позивач за первісним позовом направив Відповідачеві рахунок на передоплату орендної плати за жовтень 2016р. (№16 від 03.10.2016р.), при цьому повідомивши про несплату Відповідачем рахунків №11 від 01.07.2016р., №12 від 05.07.2016р., №13 від 01.08.2016р., №14 від 01.08.2016р. та №16 від 03.10.2016р. Доказом скерування листа від 03.10.2016р. №125-16 є фіскальні поштові чеки від 03.10.2016р. №910 та №929, а також повідомлення про вручення поштових відправлень від 06.10.2016р. №54 9 та від 07.10.2016р. №54 0.

Листом від 14.07.2016р. №14072016-ЛР Відповідач за первісним позовом звернувся до Позивача з проханням розірвати Договір достроково з 31.07.2016р., просив підписати Додатковий договір про розірвання Договору; необхідність розірвання Орендар мотивував складною економічною та фінансовою ситуацією. До листа від 14.07.2016р. №14072016-ЛР додано Додатковий договір про розірвання Договору та Акт приймання-передачі від 01.08.2016р. Лист від 14.07.2016р. №14072016-ЛР отриманий Позивачем за первісним позовом, підтвердженням чого є письмова відмітка на самому листі, факт додання копії листа Позивачем за первісним позовом до позовної заяви.

Крім того, листом від 20.07.2016р. №20072016-ЛР Відповідач за первісним позовом звернувся до Позивача з повідомленням, що надалі продовжується блокування працівниками Позивача за первісним позовом виїзду Відповідача з орендованої території, а відтак, істотно порушуються умови Договору оренди; Відповідач за первісним позовом просив Позивача припинити дані незаконні дії та забезпечити виїзд транспортних засобів Орендаря. Підтвердженням отримання Позивачем за первісним позовом зазначеного листа є письмова відмітка на тексті листа, фіскальний поштовий чек від 21.07.2016р. №296, опис вкладення з відбитком поштового штемпеля, а також факт надання Позивачем за первісним позовом листом від 27.07.2016р. №110-16 відповіді на лист від 20.07.2016р. №20072016-ЛР.

У листі-відповіді від 27.07.2016р. №110-16 Позивача за первісним позовом на лист Відповідача від 20.07.2016р. №20072016-ЛР Орендодавцем зазначено, що ним не чинилось та не чиниться жодних перешкод у користуванні Орендарем ОСОБА_4 майном; крім того, Позивач за первісним позовом вимагав від Відповідача сплати заборгованості згідно Договору. В якості підтвердження скерування листа від 27.07.2016р. №110-16 Позивачем за первісним позовом додано копію фіскального поштового чеку від 27.07.2016р. №597.

Листом від 28.07.2016р. №280716-1 Відповідач за первісним позовом повідомив Позивача про те, що Позивачем неодноразово, починаючи з липня 2016р., здійснювалось та продовжує здійснюватись блокування виїзду та вїзду транспортних засобів Орендаря до орендованого ОСОБА_2. З врахуванням наведеного, враховуючи односторонню відмову Відповідача за первісним позовом від Договору, Відповідач за первісним позовом повідомив Позивача за первісним позовом про розірвання Договору з 28.09.2016р. Факт отримання Позивачем за первісним позовом листа від 28.07.2016р. №280716-1 підтверджується письмовою відміткою Позивача за первісним позовом на тексті листа, фіскальним поштовим чеком від 28.07.2016р. №162, описом вкладення з відбитком поштового штемпеля, фактом додання копії листа до позовної заяви Позивачем, а також наданням Позивачем за первісним позовом відповіді (лист від 15.08.2016р. №113-16) на лист від 28.07.2016р. №280716-1.

Листом від 15.08.2016р. №113-16 Позивач за первісним позовом у відповідь на лист Відповідача від 28.07.2016р. №280716-1 повідомив, що не чинив та не чинить жодних перешкод у користуванні Орендарем ОСОБА_4 майном, відтак, згідно доводів Позивача за первісним позовом, до правовідносин Сторін не може бути застосовано п.7.3 Договору. Між тим, таке розірвання можливе згідно п.п.2.14, 7.2 Договору. Відтак, Орендодавець вважає лист Орендаря від 28.07.2016р. №280716-1 дією, спрямованою на одностороннє розірвання Договору та не заперечує проти цього. Орендодавцем повторно наголошено Орендарю на необхідність сплати виставлених рахунків. Доказом скерування та отримання листа від 15.08.2016р. №113-16 є фіскальні поштові чеки від 15.08.2016р. №245 та №253, а також повідомлення про вручення поштових відправлень від 19.08.2016р. №54 3 та №54 5.

Листом від 30.08.2016р. №3008-16ММ Відповідач за первісним позовом повідомив Позивача про досягнуту між Сторонами згоду щодо розірвання Договору (з врахуванням листів від 28.07.2016р. №280716-1 та від 15.08.2016р. №113-16); просив надати можливість звільнити Орендоване майно, а також не чинити перешкод у вивезенні транспортних засобів Відповідача за первісним позовом (Mersedes Vario 614 D, реєстраційний номер НОМЕР_1; причіп Tijhof Tas-20, реєстраційний номер НОМЕР_2; навантажувач, реєстраційний номер Т3565ЛВ; бульдозер Т-130 МГ-1, № двигуна 223392), а також станка фрезерного. Також, Відповідач за зустрічним позовом просив Позивача забезпечити присутність уповноваженої Позивачем особи за місцем знаходження ОСОБА_4 майна 28.09.2016р. для підписання акта приймання-передачі приміщення, та повідомлено хто буде представником Орендаря при передачі ОСОБА_4 майна. До листа додано акт приймання-передачі (повернення) від 28.09.2016р. Доказом вручення листа є письмова відмітка на тексті листа від 30.08.2016р. №3008-16ММ, фіскальний поштовий чек від 30.08.2016р. №849, опис вкладення з відбитком поштового штемпеля, повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.09.2016р. №849 та факт додання копії листа Позивачем за первісним позовом до позовної заяви.

Листом від 29.09.2016р. №2909-16ММ Відповідач за первісним позовом повідомив Позивача про те, що генеральним директором Орендодавця було повідомлено Орендарю про відмову від підписання акта приймання-передачі (повернення) ОСОБА_4 майна, а також відмовлено випускати з території бази майно Орендаря (Mersedes Vario 614 D, реєстраційний номер НОМЕР_1; причіп Tijhof Tas-20, реєстраційний номер НОМЕР_2; навантажувач, реєстраційний номер Т3565ЛВ; бульдозер Т-130 МГ-1, № двигуна 223392). Факт отримання зазначеного листа Позивачем за первісним позовом підтверджується письмовою відміткою на тексті листа, фіскальним поштовим чеком від 29.09.2016р. №784, описом вкладення з відбитком поштового штемпеля, повідомленням про вручення поштового відправлення від 03.10.2016р. №79 4, фактом додання копії листа від 29.09.2016р. №2909-16ММ до позовної заяви, а також наданням Позивачем за первісним позовом (листом від 13.10.2016р. №126-16) відповіді на лист від 29.09.2016р. №2909-16ММ.

Листом від 13.10.2016р. №126-16 Позивачем за первісним позовом у відповідь на лист Орендаря від 29.09.2016р. №2909-16ММ повідомлено, що при здійсненні заходів щодо повернення ОСОБА_4 майна в порушення п.4.7 Договору було виявлено, що Обєкт оренди знаходиться в стані значно гіршому, ніж на момент його передачі в оренду, зокрема: пошкоджена колона огорожі; повністю розукомплектований та непридатний для використання токарний станок; розукомплектований та демонтований стаціонарний компресор; значно пошкоджені перекриття із ЗБ на території орендованого обєкта; вхідні двері цеху СТО мають значні пошкодження; в орендованих приміщеннях відсутні лампи освітлення; відсутні металеві стелажі в орендованих приміщеннях; окрім цього мають місце інші недоліки. Відтак, підписання акту приймання-передачі орендованого приміщення можливе тільки після усунення Орендарем зазначених вище недоліків. У листі від 13.10.2016р. №126-16 також зазначалось, що Орендодавець не чинив та не чинить жодних перешкод у користуванні Орендарем майном, а також про необхідність оплати виставлених рахунків. Доказом скерування та отримання листа від 13.10.2016р. №126-16 є фіскальний поштовий чек від 13.10.2016р. №489, також повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.10.2016р. №54 9 та лист Відповідача за первісним позовом від 03.11.2016р. №0311-16ММ.

Листом від 03.11.2016р. №0311-16ММ Відповідач за первісним позовом у відповідь на лист Позивача за первісним позовом від 13.10.2016р. №126-16 навів доводи, аналогічні викладених у вищеописаному листі від 29.09.2016р. №2909-16ММ; з врахуванням чого зазначив про безпідставність та надуманість обставин, викладених у листі Позивача за первісним позовом від 13.10.2016р. №126-16. Доказом скерування листа від 03.11.2016р. №0311-16ММ є фіскальний поштовий чек від 08.11.2016р. №982 та опис вкладення з відбитком поштового штемпеля.

У висновку Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 11.07.2016р. (за наслідками розгляду матеріалів ЖЄО №14538 від 07.07.2016р.) встановлено, що ОСОБА_5 звернувся із заявою про вжиття заходів до генерального директора ПАТ «СФ МИСФА» ОСОБА_6, який 07.07.2016р. заблокував виїзд транспортних засобів, які належать підприємству «Транс-Сервіс», а також заблокував доступ до фрезерного станка, який належить підприємству заявника; під час проведення перевірки були опитані ОСОБА_6, а також менеджер компанії (не зазначено прізвища), які пояснили, що дійсно 07.07.2016р. було заблоковано виїзд з території транспортних засобів, які належать компанії «Транс-Сервіс» на підставі заборгованості цієї компанії перед ПАТ «СФ МИСФА» за місяць, відносини яких регулюються договором.

Проте, викладене у Висновку не підтверджується поясненнями ОСОБА_6 (том II, а.с.17).

З приводу наявних, на думку представника ТзОВ «Транс-Сервіс-1» ОСОБА_7, в діяннях генерального директора ПАТ «СФ «МИСФА» ОСОБА_6 та його підлеглих осіб ознак складів злочинів, що передбачені ст.ст.289,355 КК України, представником ТзОВ «Транс-Сервіс-1» 13.10.2016р. подано заяву в Інгульський відділ поліції ГУ НП в Миколаївській області про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно листа Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області від 19.10.2016р. №5792/51-2016, заява від 13.10.2016р. зареєстрована в журналі ЄО Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області за №23485; 19.10.2016р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005718 та визначено правову кваліфікацію за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Відповідно до експертного висновку Торгово-Промислової палати Миколаївської області від 22.07.2016р. №120-0983, експерт разом з представником ТзОВ «Транс-Сервіс-1» 22.07.2016р. о 10:50 год. прибули на обєкт експертизи, який знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Казарського, 2-г, про що зроблено відмітку в журналі відвідувань охорони обєкта; на закритій території частини бази виявлено три транспортних засоби, які належать, згідно заяви ТзОВ «Транс-Сервіс-1», Орендарю, в тому числі: грузовий фургон «Мерседес-Бенц», номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію СХТ506939 від 01.10.2015р., власник ТзОВ «Транс-Сервіс-1»; причіп-платформа-Є, номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію САТ481641 від 28.11.2013р., власник ТзОВ «Транс-Сервіс-1»; навантажувач, номер Т3565ЛВ, свідоцтво про реєстрацію ЛВ №001452 від 14.01.2009р., власник ПП «Оліяр»; виїзд транспортних засобів з території бази неможливий, оскільки перебуває під охороною Орендодавця і блокується закритими зсередини на замок воротами, ключ від якого, згідно заяви представника замовника експертизи (ТзОВ «Транс-Сервіс-1», знаходиться в Орендодавця. До експертного висновку від 22.07.2016р. №120-0983 додано світлокопії світлин обєкта експертизи.

Згідно експертного висновку Торгово-Промислової палати Миколаївської області від 10.08.2016р. №120-1083, експерт разом з представником ТзОВ «Транс-Сервіс-1» прибули на обєкт ПАТ «СФ «МИСФА», що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Казарського, 2-г; при вїзді на територію підприємства встановлено металеві ворота; на момент проведення експертизи ворота зачинені; при огляді видимої відкритої території підприємства (через ворота з решітки) встановлено: на відкритій площадці знаходяться транспорті засоби, що належать, згідно усної заяви представника ТзОВ «Транс-Сервіс-1», підприємству ТзОВ «Транс-Сервіс-1», а саме: мікроавтобус «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1; причіп номер НОМЕР_2; навантажувач номер Т3565ЛВ; трактор бульдозер б/н; вхід на територію ПАТ «СФ «МИСФА» здійснюється через прохідну, де знаходяться люди, які представились охороною підприємства; на питання представника охорони з якою метою ми прибули на дане підприємство представником ТзОВ «Транс-Сервіс-1» було задано два питання: питання №1 чи можливо на даний момент вивезти з території підприємства транспорті засоби, що належать ТзОВ «Транс-Сервіс-1»? На що охоронець в усній формі відповів, що, згідно розпорядження генерального директора ОСОБА_6, вивіз транспортних засобів, що знаходяться на підприємстві, неможливий; на друге питання чи можливий на даний момент заїзд на територію підприємства вантажного автомобіля MAN, номерний знак НОМЕР_3, представник охорони, зіславшись на розпорядження генерального директора ОСОБА_6, відповів відмовою. До експертного висновку від 10.08.2016р. №120-1083 додано світлокопії світлин обєкта експертизи.

Відповідно до експертного висновку Торгово-Промислової палати Миколаївської області від 28.09.2016р. №120-1277, експерт спільно з представником ТзОВ «Транс-Сервіс-1» прибули на обєкт ПАТ «СФ «МИСФА», що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Казарського, 2-г; при вїзді на територію підприємства встановлено металеві ворота; на момент проведення експертизи ворота зачинені; при огляді видимої відкритої території підприємства встановлено: на відкритій площадці знаходяться транспорті засоби, що належать, згідно усної заяви представника ТзОВ «Транс-Сервіс-1», підприємству ТзОВ «Транс-Сервіс-1», а саме: мікроавтобус «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1; причіп номер НОМЕР_2; навантажувач номер Т3565ЛВ; трактор бульдозер б/н; вхід на територію ПАТ «СФ «МИСФА» здійснюється через прохідну, де знаходяться люди, які представились охороною підприємства; охоронець в усній формі передав, що генеральний директор ПАТ «СФ «МИСФА» ОСОБА_6 чекає у себе в кабінеті; в процесі спілкування з ОСОБА_6 представник ТзОВ «Транс-Сервіс-1» запропонував підписати акт прийому-передачі (повернення) приміщення (майна), на що отримав відмову; також, ОСОБА_6 відмовився випускати транспортні засоби ТзОВ «Транс-Севіс-1», які знаходяться на підприємстві ПАТ «СФ «МИСФА», аргументуючи тим, що вважає дані транспортні засоби заставним майном.

Згідно експертного висновку Торгово-Промислової палати Миколаївської області від 14.11.2016р. №120-1534, експерт з представником ТзОВ «Транс-Сервіс-1» прибули на обєкт ПАТ «СФ «МИСФА», що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Казарського, 2-г; при вїзді на територію підприємства встановлено металеві ворота; на момент проведення експертизи на території підприємства для передачі (повернення) майна ТзОВ «Транс-Сервіс-1» були присутні представники обох сторін; при огляді видимої відкритої території підприємства ПАТ «СФ «МИСФА» встановлено: на відкритій площадці знаходяться транспортні засоби, що належать, згідно усної заяви представника ТзОВ «Транс-Сервіс-1», підприємству ТзОВ «Транс-Сервіс-1», а саме: мікроавтобус «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1; причіп номер НОМЕР_2; навантажувач номер Т3565ЛВ; трактор бульдозер б/н; в процесі спілкування з директором ПАТ «СФ «МИСФА» ОСОБА_6 представник ТзОВ «Транс-Сервіс-1» задав питання про строки передачі (повернення) станка фрезерного вертикального, на що отримав відмову без вияснення причин і уточнення строків; в результаті з території ПАТ «СФ «МИСФА» 11.11.2016р. було вивезено (повернуто замовнику експертизи ТзОВ «Транс-Сервіс-1»): мікроавтобус «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1; причіп номер НОМЕР_2; навантажувач номер Т3565ЛВ.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно приписів частини третьої статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 773 ЦК України якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Приписами ч. 1 ст. 782 ЦК України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У відповідності до ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» та п.1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.05.2012р. N01-06/735/2012 «Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України», що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Згідно абзацу 1 п.8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14 для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обовязку не виконав.

В Постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19.08.2014р. вказано, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обовязку не виконав.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція міститься в Постанові Вищого господарського суду України від 02.09.2014 у справі №927/1215/13 та абз.3 п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобовязання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Про невиконання зобов'язання можна говорити, якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов'язання, тобто не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо, або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов'язання мають утримуватися. Другим випадком порушення зобов'язання є його неналежне виконання тобто порушення умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 147 ГК України майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом. Збитки, завдані суб'єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Згідно статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Приписами ч.1 ст. 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 221 ГК України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором. Прострочення кредитора дає боржникові право на відшкодування завданих простроченням збитків, якщо кредитор не доведе, що прострочення не спричинено умисно або через необережність його самого або тих осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Після закінчення прострочення кредитора боржник відповідає за виконання на загальних підставах.

Приписами ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника (аналогічно викладено у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2009р. у справі №25/207).

Щодо вимог первісного позову суд зазначає наступне.

Позивач за первісним позовом у позовній заяві просить стягнути з Відповідача борг по орендній платі в розмірі 322530грн., який розраховує за період з липня 2016р. по 10 листопада 2016р. включно (74430 + 74430 + 74430 + 74430 + 24810) та платі за забезпечення електроенергією та водою в сумі 2584,80грн. за липень та серпень 2016р. (2129,84грн. за послуги, спожиті в червні 2016р.; 454,96грн. за послуги, спожиті в липні 2016р.), неустойку у сумі 213366грн. за період з 29.09.2016р. по 10.11.2016р. (9924 + 153822 + 49620), 2000грн. 3% річних за період з 06.07.2016р. по 10.11.2016р.

Щодо позовних вимог про стягнення 322530грн. боргу з орендної плати суд зазначає наступне.

Як зазначено вище в мотивувальній частині рішення, відповідно до п.2.14 Договору, Орендар зобовязаний у випадку дострокового розірвання Договору попередити Орендодавця в письмовій формі за адресою, зазначено у даному Договорі, за 2 (два) місяці до дати розірвання Договору, і передати приміщення Орендодавцю за актом впродовж 1-го дня у стані, не гіршому, аніж при прийомі в оренду.

Згідно п.7.2 Договору, Орендар має право достроково розірвати цей Договір в односторонньому порядку згідно умов даного Договору (в тому числі п.2.14 Договору).

Беручи до уваги те, що листом від 28.07.2016р. №280716-1 Відповідач за первісним позовом повідомив Позивача за первісним позовом про розірвання Договору з 28.09.2016р., а також те, що листом від 15.08.2016р. №113-16 Позивач за первісним позовом у відповідь на лист Відповідача від 28.07.2016р. №280716-1 повідомив, що розірвання можливе згідно п.п.2.14, 7.2 Договору; відтак, Орендодавець вважає лист Орендаря від 28.07.2016р. №280716-1 дією, спрямованою на одностороннє розірвання Договору та не заперечує проти цього, суд приходить до висновку, що укладений між Сторонами Договір розірвано 28.09.2016р.

Згідно п.п.3.1-3.3 Договору, розмір місячної орендної плати складає 74430грн., в т.ч. ПДВ 12405грн.; ця сума підлягає оплаті щомісячно, починаючи з січня 2016р.; розмір оренди може бути змінено за згодою Сторін, а також у випадках, передбачених законодавчими актами України; після підписання Договору впродовж 5 (пяти) календарних днів Орендар зобовязаний здійснити першочерговий платіж з розрахунку за січень 74430грн.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення орендної плати підлягають до задоволення за період з липня 2016р. по момент розірвання Договору (28.09.2016р.) в сумі 218328грн.

З приводу доводів Відповідача за первісним позовом щодо того, що Позивачем не надано суду описів вкладення як обовязкових доказів направлення рахунків Відповідачеві, які, згідно доводів ТзОВ «Транс-Сервіс-1» є обовязковою передумовою здійснення оплати за умовами Договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.4 Договору, орендна плата перераховується на р/р Орендодавця на підставі виставленого рахунку щомісячно у формі передоплати за кожен місяць до 5 числа місяця, в якому нараховується орендна плата.

Проте, обовязок сплати Орендарем орендної плати не знаходиться в прямій залежності від отримання ним рахунків, а неотримання рахунків не перешкоджає та не позбавляє Орендаря здійснювати сплату орендної плати, оскільки такий передбачений п.п.2.13, 3.3 Договору. Крім того, Договором (п.3.1) та розрахунком вартості визначено чіткий незмінний розмір щомісячної орендної плати (74430грн.). Реквізити для здійснення платежів зі сплати орендної плати також передбачені Договором (п.8).

З приводу вимог Позивача за первісним позовом щодо стягнення орендної плати за період після закінчення строку дії Договору (після його розірвання) суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна (із змінами та доповненнями), що з урахуванням положень статтей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Укладений ж між Сторонами Договір не містить положень щодо того, що нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві.

Відтак, якщо умовами Договору оренди не передбачено обовязку сплати орендної плати за весь час фактичного користування майном до його повернення, то орендна плата згідно Договору оренди може нараховуватись виключно в межах строку дії Договору оренди.

Аналогічна правова позиція, в тому числі Вищого господарського суду України, викладена у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016р. по справі №3-64гс16.

Крім цього, суд бере до уваги викладене в експертних висновках Торгово-промислової палати Миколаївської області від 10.08.2016р. №120-1083, від 28.09.2016р. №120-1277, в тому числі щодо перешкоджання Позивачем за первісним позовом звільнення Відповідачем ОСОБА_4 майна.

Також, з врахуванням листів від 30.08.2016р. №3008-16ММ та від 29.09.2016р. №2909-16ММ та нижченаведених висновків суду щодо позовної вимоги зустрічного позову про зобовязання Відповідача за зустрічним позовом прийняти ОСОБА_4 обєкт, суд приходить до висновку, що Відповідачем за зустрічним позовом вчинено всі необхідні дії для повернення орендованого майна, а обовязок щодо звільнення Обєкта оренди не був Відповідачем вчасно виконаний з вини Позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав до стягнення з Відповідача на користь Позивача за первісним позовом орендної плати за період після розірвання Договору та неустойки.

Щодо доводів Позивача за первісним позовом про недостовірність та недопустимість експертних висновків Торгово-промислової палати України, оскільки Законом України «Про торгово-промислові палати» не передбачено такого виду експертиз, по яких складались висновки, суд зазначає наступне.

Відповідач за зустрічним позовом не спростовує факту прибуття представників Торгово-промислової палати Миколаївської області для проведення експертиз. Більше того, у відзиві на зустрічну позовну заяву (том II, а.с.7) Відповідач за зустрічним позовом сам зазначає, що представник охорони підтвердив те, що 10.08.2016р. на територію Відповідача прибув представник Позивача разом з представником ТПП.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислові палати мають право надавати за дорученням українських та іноземних юридичних і фізичних осіб послуги, пов'язані із захистом їх прав та інтересів, відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України; виконувати інші повноваження, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Вищенаведеним спростовуються доводи Відповідача за зустрічним позовом. Крім того, з врахуванням вищенаведеного суд зазначає про недоведеність Відповідачем за зустрічним позовом неправомірності дій Торгово-промислової палати Миколаївської області по складанню наведених в рішенні експертних висновків. При цьому суд також зазначає про безсторонність (щодо Сторін у справі) експертів Торгово-промислової палати Миколаївської області.

При цьому суд також бере до уваги зазначене у листі Торгово-промислової палати Миколаївської області від 26.01.2017р. №95/07, наданого на адвокатський запит представника Позивача за зустрічним позовом, що складання експертних висновків є одним з напрямків діяльності палати та те, що по даній справі було проведено чотири експертизи різними експертами.

Враховуючи вищенаведені обставини в сукупності суд приходить до висновку про належність та допустимість наявних в матеріалах справи експертних висновків Торгово-промислової палати Миколаївської області в як доказів, проте виключно в частині викладених у них обставин, які встановлені експертами ТПП.

Щодо стягнення 2000,00 грн. 3% річних.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 2000,00 грн. трьох відсотків річних за період з 06.07.2016р. по 10.11.2016р.

Згідно п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (із змінами та доповненнями), що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р.

Суд також зазначає, і аналогічна правова позиція викладена в пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При цьому суд взяв до уваги, що, згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Здійснивши перерахунок сум трьох відсотків річних, які належить стягнути з Відповідача на користь Позивача за порушення порядку та строку сплати орендної плати за Договором, суд встановив, що такий проведено невірно, оскільки невірно розраховано періоди існування заборгованості, а відтак, сума трьох відсотків річних за порушення порядку і строку сплати орендної плати становить 1748,49грн.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 2000 грн. трьох відсотків річних підлягають до задоволення в розмірі 1748,49грн. (за період з 06.07.2016р. по момент розірвання Договору.

Щодо позовних вимог первісного позову про стягнення 2584,80грн. заборгованості за забезпечення електроенергією та водою суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2.11 Договору, Орендар зобовязаний окремо проводити оплату за послуги з забезпечення електроенергією, водою даного обєкта оренди відповідно до виставлених рахунків Орендодавця на підставі показів лічильників фактично використаної кількості енергоносіїв на обєкті, що орендується.

Позивачем за первісним позовом надано рахунки від 05.07.2016р. №12 на суму 2129,84грн. (орендна плата згідно п.2.10 договору (к/п) за червень 2016р.) та від 01.08.2016р. №14 на суму 454,96грн. (орендна плата згідно п.2.10 договору (к/п) за липень 2016р.).

Проте, Позивачем за первісним позовом не надано суду доказів показів лічильників чи інших доказів фактично використаної Відповідачем за первісним позовом кількості енергоносіїв.

Відтак, в задоволенні позовних вимог первісного позову щодо стягнення 2584,80грн. (2129,84+454,96) заборгованості за забезпечення електроенергією та водою слід відмовити за недоведеністю.

У зустрічному позові Позивач просить зобовязати Відповідача за зустрічним позовом прийняти від ТзОВ «Транс-Сервіс-1» шляхом підписання ОСОБА_1 приймання-передачі (повернення) нежитлові приміщення, розташовані за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Казарського, буд.2-Г за Договором оренди нерухомого майна частини бази від 31.12.2015р. №31/12-16 та стягнути з ПАТ «СФ «МИСФА» 140896,88грн. завданих збитків, з яких 136696,88грн. сплачених на користь ПП «Оліяр» внаслідок несвоєчасного повернення автонавантажувача та понесені витрати на залучення Торгово-Промислової палати Миколаївської області за надання експертних висновків в розмірі 4200грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 136696,88грн. збитків суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, Позивач за зустрічним позовом просить стягнути з Відповідача 136696,88грн. збитків, заподіяних тим, що, згідно доводів ТзОВ «Транс-Сервіс-1», у звязку з порушенням умов Договору з боку ПАТ «СФ «МИСФА» він був позбавлений можливості вчасно повернути орендоване майно ПП «Оліяр» за договором оренди №311215-ОАН від 31.12.2015р., а саме навантажувач, реєстраційний номер Т3565ЛВ. Внаслідок чого ПП «Оліяр» згідно умов договору оренди №311215-ОАН від 31.12.2015р. було виставлено ТзОВ «Транс-Сервіс-1» претензію №1 від 19.08.2016р. з нарахуванням штрафних санкцій за порушення умов договору щодо строків повернення орендованого майна. Платіжним дорученням №13277 від 27.10.2016р. було перераховано кошти у розмірі 136696,88грн.

Судом встановлено, що за ПП «Оліяр», відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії ЛВ №001452, дійсно зареєстровано газо-бензиновий навантажувач, номерний знак Т3565ЛВ. Крім того судом встановлено, що дійсно мала місце претензія ПП «Оліяр» від 19.08.2016р. на суму 136696,88грн., з яких 97640,63грн. пені та 39056,25грн. штрафу. Також, згідно платіжного доручення від 27.10.2016р. №13277 з відміткою банку про сплату, з врахуванням листа-уточнення від 27.10.2016р. №27/10-01, Позивачем за зустрічним позовом сплачено ПП «Оліяр» 136696,88грн. з призначенням платежу оплата згідно претензії від 19.08.2016р. №1.

Проте, відповідно до договору оренди від 31.12.2015р. №311215-ОАН, укладеного між ТзОВ «Транс-Сервіс-1» (Орендар) та ПП «Оліяр» (Орендодавець), за яким ТзОВ «Транс-Сервіс-1» передано в оренду навантажувач, номерний знак Т3565ЛВ, цей договір вступає в силу з дати підписання і діє до 23.07.2016р. (п.6.1).

В матеріалах справи ж відсутні, Сторонами не представлені докази блокування виїзду чи вивозу навантажувача, номерний знак Т3565ЛВ, з ОСОБА_4 території як за період по 23.07.2016р., так і до 10.08.2016р. загалом.

Суд погоджується з доводами Відповідача за зустрічним позовом, що експертний висновок від 22.07.2016р. не є доказом блокування Відповідачем за зустрічним позовом виїзду транспортних засобів Позивача, оскільки зазначені у ньому висновки зроблені виключно зі слів представника Позивача.

При цьому суд також зазначає, що зазначені в експертному висновку Торгово-Промислової палати Миколаївської області від 22.07.2016р. №120-0983 доводи щодо того, що: «виїзд транспортних засобів з території бази неможливий, оскільки перебуває під охороною Орендодавця і блокується закритими зсередини на замок воротами, ключ від якого, згідно заяви представника замовника експертизи (ТзОВ «Транс-Сервіс-1»), знаходиться в Орендодавця» не є доказом неможливості виїзду (вивозу) навантажувача з ОСОБА_4 території, оскільки перебування обєкта під охороною та закриті ворота автобази ще не свідчать про відмову охорони забезпечити виїзд транспортних засобів, а є забезпечення регульованого проїзду на та з території; доводи ж щодо відсутності ключа зроблені однобічно виключно зі слів представника ТзОВ «Транс-Сервіс-1». При цьому суд бере до уваги, що предметом укладеного між Сторонами Договору була не вся територія автобази, а лише її частина, відтак, перебування обєкта під охороною та закриті ворота не є свідченням неможливості виїзду (вивозу) навантажувача.

Крім цього суд зазначає, що в експертному висновку Торгово-Промислової палати Миколаївської області від 22.07.2016р. №120-0983, на відміну від представлених експертних висновків більш пізнього періоду (після 10.08.2016р.), відсутні будь-які доводи звернення представника ТзОВ «Транс-Сервіс-1» чи експерта до охорони, керівника чи інших посадових осіб ПАТ «СФ «МИСФА» з проханням забезпечити виїзд (вивезення) навантажувача, як і відсутні доводи відмови у забезпеченні вїзду/виїзду чи перешкоджання такому.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що Позивачем за зустрічним позовом не представлено доказів неможливості виконання ним умов договору оренди від 31.12.2015р. №311215-ОАН як у строк до 23.07.2016р., так і до 10.08.2016р. загалом (тобто у визначені договором з ПП «Оліяр» строки), з вини ПАТ «СФ «МИСФА», а відтак, в тому числі з причин відсутності вини Позивача за первісним позовом, відсутні правові підстави до стягнення 136696,88грн. збитків.

При цьому суд також зазначає, що Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів існування інших обставин, визначених п.2.5 договору оренди від 31.12.2015р. №311215-ОАН як підстави повернення обєкта оренди.

Щодо позовних вимог про стягнення 4200грн. збитків суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, у зустрічному позові Позивач просить стягнути з Відповідача збитки, понесені витрати на залучення Торгово-Промислової палати Миколаївської області за надання експертних висновків в розмірі 4200грн.

Суд зазначає, що позовні вимоги зустрічного позву в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки Позивачем за зустрічним позовом не доведено необхідність залучення представників Торгово-промислової палати Миколаївської області для проведення експертиз. Позивачем не обґрунтовано неможливість встановлення зазначених в експертних висновках обставин в інший, аніж вжитий Позивачем спосіб. Відтак, Позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано необхідність понесених витрат в цій частині позовних вимог.

Щодо позовної вимоги зустрічного позову про зобовязання Відповідача за зустрічним позовом прийняти орендований обєкт суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.4. Договору повернення орендованого майна орендодавцю здійснюється двосторонньою комісією, яка складається із представників Сторін. Пунктом 7.3. Договору встановлено, що орендодавець і орендар в праві вимагати дострокового розірвання договору в односторонньому порядку при неодноразових порушеннях другою Стороною будь-яких умов Договору і своїх обовязків по ньому.

Орендар зобовязаний у випадку дострокового припинення Договору попередити орендодавця в письмовій формі за адресою, що вказана в Договорі, за два місяця до дати розірвання Договору і передати приміщення орендодавцю протягом одного дня в стані не гіршому, аніж при прийнятті в оренду (п. 2.14. Договору).

На виконання вказаного пункту Договору Позивачем за зустрічним позовом 28.07.2016р. надіслано на адресу Відповідача за зустрічним позовом листа із повідомленням про розірвання Договору з 28.09.2016р. У листі від 15.08.2016р. №113-16 Відповідач за зустрічним позовом визнав листа Позивача за зустрічним позовом від 28.07.2016р. дією, спрямованою на односторонню відмову від Договору та не заперечив проти такого розірвання.

Листом від 30.08.2016р. №3008-16ММ Позивач за зустрічним позовом просив Відповідача не чинити перешкод у вивезенні майна Позивача за зустрічним позовом із території Відповідача за зустрічним позовом та забезпечити явку повноважного представника останнього 28.09.2016р. для підписання акту приймання-передачі орендованого майна з оренди. Проте, повноважний представник Відповідача за зустрічним позовом 28.09.2016р. відмовився від підписання акту приймання-передачі майна з оренди та відмовився випускати транспортні засоби Позивача за зустрічним позовом із території мотивуючи це тим, що майно Позивача за зустрічним позовом є заставним майном.

В подальшому, листом від 29.09.2016р. №2909-16ММ Позивач за зустрічним позовом повідомив Відповідача про те, що ним вжиті всі заходи, спрямовані на повернення обєкта оренди у звязку із припиненням Договору оренди, звільнено орендовані приміщення та територію Відповідача за зустрічним позовом за винятком транспортних засобів, які внаслідок дій уповноважених осіб Відповідача за зустрічним позовом не можуть бути вивезені із території останнього.

Окрім того, листом від 03.11.2016р. №0311-16ММ Позивач за зустрічним позовом повторно зазначив про те, що ним вжиті всі заходи, спрямовані на повернення обєкта оренди у звязку із припиненням Договору оренди, звільнено орендовані приміщення та територію Відповідача за зустрічним позовом за винятком транспортних засобів, які внаслідок дій уповноважених осіб Відповідача за зустрічним позовом не можуть бути вивезені із території останнього.

Відповідно до пункту 5.1. Договору у випадку виникнення в орендованому приміщенні пошкоджень з вини орендаря, він за свій рахунок відновлює приміщення і прилеглі прибудови,, виплачує орендодавцю завдані збитки на підставі проведених розрахунків згідно чинного законодавства.

Згідно приписів статті 779 ЦК України наймач зобовязаний усунути погіршення речі, які сталися його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відтак, суд відхиляє посилання Відповідача за зустрічним позовом на неналежний стан орендованого приміщення як підставу для відмови у підписанні акту приймання-передачі орендованого майна з оренди та прийнятті вказаного майна від Позивача за зустрічним позовом, оскільки ні умовами укладеного Договору, ані чинного законодавства України не передбачене право відмови орендодавця від прийняття орендованого майна після припинення договору оренди. В той же час Відповідач за зустрічним позовом не позбавлений права на звернення до суду за стягненням із Позивача за зустрічним позовом збитків, завданих погіршенням стану орендованого майна. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постановах Вищого господарського суду України від 22.09.2015р. у справі №908/5676/14 та від 02.08.2016р. у справі №911/4598/15.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що Позивач за зустрічним позовом не ухилявся та не відмовлявся від підписання акту приймання-передачі майна з оренди, вживав всіх необхідних заходів для підписання вказаного акту та передачі майна після припинення договору, своєчасно повідомив орендодавця про створення двосторонньої комісії для складання вказаного акту в порядку, встановленому пунктом 4.4. Договору, а також час і місце складання такого акту та вчинив інші дії, спрямовані на підписання Відповідачем за зустрічним позовом акту приймання-передачі майна з оренди, зокрема, направив два примірника вказаного акту на адресу Відповідача за зустрічним позовом.

Таким чином Позивач за зустрічним позовом вправі вимагати від Відповідача за зустрічним позовом прийняття орендованого майна за Договором та підписання акту прийманняпередачі майна з оренди як належного доказу виконання ним свого обовязку з повернення предмета оренди. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 20.03.2012р. у справі №3-19гс12, а також постановах Вищого господарського суду України від 02.08.2016р. у справі №911/4598/15, від 22.09.2015р. у справі №908/5676/14, від 18.04.2012р. у справі №1/5005/5719/2011, від 04.07.2013 у справі №13/5005/5926/2012, від 02.09.2015р. у справі №910/25386/14 та від 14.03.2016р.ю у справі №910/3188/15-г.

Відтак, позовні вимоги зустрічного позову про зобовязання прийняття від ТзОВ «Транс-Сервіс-1» шляхом підписання ОСОБА_1 приймання-передачі (повернення) нежитлові приміщення, розташованоно за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Казарського, буд.2-Г за Договором оренди нерухомого майна частини бази від 31.12.2015р. №31/12-16 є підставними та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Додатково щодо доводів Відповідача за зустрічним позовом в частині обґрунтування неналежного стану ОСОБА_4 майна суд зазначає, що представлені Відповідачем за зустрічним позовом протокол інвентаризаційної комісії від 28.09.2016р. та додаток до такого не є достатніми доказами на підтвердження пошкоджень ОСОБА_4 майна, оскільки складені Відповідачем за зустрічним позовом однобічно, виключно його працівниками. При цьому суд бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази наявності пропозиції Відповідачу за первісним позовом бути присутнім під час проведення інвентаризації з питань виконання ним умов Договору.

Крім цього, щодо наданих Позивачем за первісним позовом супровідним листом від 19.05.2017р. вх.№17909/17 матеріалів фотозйомки суд зазначає, що суду не представлені беззаперечні докази того, що дана фотозйомка проводила саме на Обєкті оренди та саме у зазначений Позивачем час.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

05.10.2017р. у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10.10.2017р.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

При поданні первісного позову Позивачем за первісним позовом сплачено 8107,22 грн. судового збору.

При поданні зустрічного позову Позивачем за зустрічним позовом сплачено 3493,00 грн. судового збору.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача за первісним позовом на користь Позивача за первісним позовом 3274,92 грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-3, 4-5, 4-7, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 60, 82-85, 87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 221, 224, 225, 286, 291 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 759, 762, 785, 795 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС-1» (81118, Львівська область, Пустомитівський район, с.Ставчани, ідентифікаційний код 32602104) на користь Публічного акціонерного товариства «СПЕЦІАЛІЗОВАНА ФІРМА «МИСФА» (54007, Миколаївська область, м.Миколаїв, Інгульський р.-н, вул.Казарського, буд.7Г, ідентифікаційний код 05473097) 218328,00 грн. суми основного боргу зі сплати орендної плати та 3274,92 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог первісного позову відмовити.

4. В зустрічному позові відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя-головуючий ОСОБА_8

Суддя Горецька З.В.

Суддя Манюк П.Т.