РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017Справа №910/13248/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
доДержавної акціонерної компанії «Хліб України»
простягнення 1345787 грн. 02 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Махиніч Н.В. - представник за довіреністю № 443 від 19.09.2017;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з вимогами до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення 1345787 грн. 02 коп., з яких 1092636 грн. 94 коп. основного боргу, 106303 грн. 87 коп. пені, 76484 грн. 58 коп. штрафу, 12732 грн. 03 коп. 3% річних та 57629 грн. 60 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та положень укладеного між сторонами Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014, не сплатив позивачу орендну плату та не відшкодував вартість спожитих комунальних послуг за період з січня 2016 року по червень 2017 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1092636 грн. 94 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 106303 грн. 87 коп., штраф у розмірі 76484 грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 12732 грн. 03 коп. та інфляційні втрати у розмірі 57629 грн. 60 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13248/17, розгляд справи призначено на 22.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 10.10.2017.

10.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строків розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що один юрист відповідача перебуває на лікарняному, а інший перебуває у відпустці.

Розглянувши у судовому засіданні 10.10.2017 вказане клопотання відповідача, суд відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю, зважаючи на те, що чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

При цьому, суд зазначає, що продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів є правом, а не обов'язком суду, та суд у виняткових випадках з урахуванням особливостей розгляду спору, може продовжити строк розгляду спору (відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, з огляду на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд не вбачає підстав для продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Представник позивача у судовому засіданні 10.10.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 10.10.2017 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 750.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 10.10.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (орендодавець) та Державною акціонерною компанією «Хліб України» (орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 12316, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що належить орендодавцю (нежитлове приміщення, площею 176,20 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 1).

Згідно з п. 2.1 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 орендар вступає у строкове платне користування майном з моменту підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі орендованого приміщення.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 розмір орендної плати за перший місяць користування приміщення становить 22991 грн. 40 коп.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 9.1 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 термін дії договору становить 2 роки 11 місяців з дня підписання акту.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Судом встановлено, що 03.11.2014 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, загальною площею 176,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 1, що підтверджується актом приймання-передачі до Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копія акту долучена позивачем до позовної заяви).

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 розмір орендної плати за перший місяць користування приміщення становить 22991 грн. 40 коп.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Судом встановлено, що враховуючи умови п.п. 3.1, 3.2 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014, за січень2016 року відповідач повинен був сплатити позивачу орендну плату у розмірі 43977 грн. 75 коп., за лютий 2016 року - орендну плату у розмірі 43801 грн. 84 коп., за березень 2016 року - орендну плату у розмірі 44239 грн. 85 коп., за квітень 2016 року - орендну плату у розмірі 45788 грн. 24 коп., за травень 2016 року - орендну плату у розмірі 45834 грн. 03 коп., за червень 2016 року - орендну плату у розмірі 45742 грн. 36 коп., за липень 2016 року - орендну плату у розмірі 45696 грн. 62 коп., за серпень 2016 року - орендну плату у розмірі 45559 грн. 53 коп., за вересень 2016 року - орендну плату у розмірі 46379 грн. 60 коп., за жовтень 2016 року - орендну плату у розмірі 47678 грн. 23 коп., за листопад 2016 року - орендну плату у розмірі 48536 грн. 44 коп., за грудень 2016 року - орендну плату у розмірі 48973 грн. 27 коп., за січень 2017 року - орендну плату у розмірі 49511 грн. 98 коп., за лютий 2017 року - орендну плату у розмірі 45588 грн. 81 коп., за березень 2017 року - орендну плату у розмірі 46409 грн. 41 коп., за квітень 2017 року - орендну плату у розмірі 46827 грн. 09 коп., за травень 2017 року - орендну плату у розмірі 47435 грн. 84 коп., за червень 2017 року - орендну плату у розмірі 48194 грн. 81 коп., що разом становить 836175 грн. 70 коп.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копії актів надання послуг (оренди офісів та приміщень) за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014, а саме: копію акту надання послуг № 339 від 31.01.2016 на суму 43977 грн. 75 коп.; копію акту надання послуг № 787 від 29.02.2016 на суму 43801 грн. 84 коп., копію акту надання послуг № 1312 від 31.03.2016 на суму 44239 грн. 85 коп., копію акту надання послуг № 1738 від 30.04.2016 на суму 45788 грн. 24 коп., копію акту надання послуг № 2202 від 31.05.2016 на суму 45834 грн. 03 коп., копію акту надання послуг № 2564 від 30.06.2016 на суму 45742 грн. 36 коп., копію акту надання послуг № 2853 від 31.07.2016 на суму 45696 грн. 62 коп., копію акту надання послуг № 3102 від 31.08.2016 на суму 45559 грн. 53 коп., копію акту надання послуг № 3442 від 30.09.2016 на суму 46379 грн. 60 коп., копію акту надання послуг № 3768 від 31.10.2016 на суму 47678 грн. 23 коп., копію акту надання послуг № 4301 від 30.11.2016 на суму 48536 грн. 44 коп., копію акту надання послуг № 4632 від 31.12.2016 на суму 48973 грн. 27 коп., копію акту надання послуг № 628 від 31.01.2017 на суму 49511 грн. 98 коп., копію акту надання послуг № 1328 від 28.02.2017 на суму 45588 грн. 81 коп., копію акту надання послуг № 1755 від 31.03.2017 на суму 46409 грн. 41 коп., копію акту надання послуг № 2226 від 30.04.2017 на суму 46827 грн. 09 коп., копію акту надання послуг № 2721 від 31.05.2017 на суму 47435 грн. 84 коп., копію акту надання послуг № 3094 від 30.06.2017 на суму 48194 грн. 81 коп.

Вказані акти надання послуг підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.7 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 орендар зобов'язується перераховувати на поточний рахунок орендодавця орендну плату не пізніше 3 робочих днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку.

Позивачем долучено до позовної заяви копії рахунків на оплату, які були виставлені відповідачу для сплати орендної плати, зокрема копію рахунку на оплату № 111 від 31.01.2016 на суму 43977 грн. 75 коп. (за січень 2016 року), копію рахунку № 258 від 29.02.2016 на суму 43801 грн. 84 коп. (за лютий 2016 року); копію рахунку № 407 від 31.03.2016 на суму 44239 грн. 85 коп. (за березень 2016 року); копію рахунку № 526 від 30.04.2016 на суму 45788 грн. 24 коп. (за квітень 2016 року); копію рахунку № 627 від 31.05.2016 на суму 45834 грн. 03 коп. (за травень 2016 року); копію рахунку № 702 від 30.06.2016 на суму 45742 грн. 36 коп. (за червень 2016 року); копію рахунку № 779 від 31.07.2016 на суму 45696 грн. 62 коп. (за липень 2016 року); копію рахунку № 842 від 31.08.2016 на суму 45559 грн. 53 коп. (за серпень 2016 року); копію рахунку № 926 від 30.09.2016 на суму 46379 грн. 60 коп. (за вересень 2016 року); копію рахунку № 995 від 31.10.2016 на суму 47678 грн. 23 коп. (за жовтень 2016 року); копію рахунку № 1143 від 30.11.2016 на суму 48536 грн. 44 коп. (за листопад 2016 року); копію рахунку № 1222 від 31.12.2016 на суму 48973 грн. 27 коп. (за грудень 2016 року); копію рахунку № 173 від 31.01.2017 на суму 49511 грн. 98 коп. (за січень 2017 року); копію рахунку № 315 від 28.02.2017 на суму 45588 грн. 81 коп. (за лютий 2017 року); копію рахунку № 409 від 31.03.2017 на суму 46409 грн. 41 коп. (за березень 2017 року); копію рахунку № 498 від 30.04.2017 на суму 46827 грн. 09 коп. (за квітень 2017 року); копію рахунку № 628 від 31.05.2017 на суму 47435 грн. 84 коп. (за травень 2017 року); копію рахунку № 712 від 30.06.2017 на суму 48194 грн. 81 коп. (за червень 2017 року).

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію опису вкладення у цінний лист та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 509, з яких вбачається, що 02.06.2017 позивачем були направлені відповідачу рахунки № 111 від 31.01.2016 на суму 43977 грн. 75 коп. (за січень 2016 року), № 407 від 31.03.2016 на суму 44239 грн. 85 коп. (за березень 2016 року), № 526 від 30.04.2016 на суму 45788 грн. 24 коп. (за квітень 2016 року), № 627 від 31.05.2016 на суму 45834 грн. 03 коп. (за травень 2016 року), № 842 від 31.08.2016 на суму 45559 грн. 53 коп. (за серпень 2016 року), № 995 від 31.10.2016 на суму 47678 грн. 23 коп. (за жовтень 2016 року).

Вказані рахунки були отримані відповідачем 06.06.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 509.

Крім того, судом встановлено, що рахунок № 258 від 29.02.2016 був отриманий відповідачем 14.03.2016, рахунок на оплату № 702 від 30.06.2016 - 13.07.2016, рахунок на оплату № 779 від 31.07.2016 - 11.08.2016, рахунок на оплату № 926 від 30.09.2016 - 17.10.2016, рахунок на оплату № 1143 від 30.11.2016 - 12.12.2016, рахунок на оплату № 1222 від 31.12.2016 - 13.01.2017, рахунок на оплату № 315 від 28.02.2017 - 14.03.2017, рахунок на оплату № 409 від 31.03.2017 - 14.04.2017, рахунок на оплату № 498 від 30.04.2017 - 17.05.2017, рахунок на оплату № 628 від 31.05.2017 - 15.06.2017, рахунок на оплату № 712 від 30.06.2017 - 18.07.2017 (відповідно до відміток, які містяться на вказаних рахунках, та були виконані представником відповідача із зазначенням дати отримання відповідного рахунку та особи, яка отримала рахунок).

Крім того, судом встановлено, що рахунок на оплату № 173 від 31.01.2017 було отримано відповідачем 16.06.2017 разом із листом-вимогою № 130-2-21/3499 від 16.06.2017 (відповідно до реєстраційної відмітки вхідної кореспонденції № 477/2 від 16.06.2017 на вказаному листі).

Факт отримання вказаних рахунків (в тому числі дат їх отримання), відповідачем не заперечувався.

Таким чином, враховуючи дати отримання відповідачем рахунків на сплату орендної плати за період з січня 2016 року по червень 2017 року, суд дійшов висновку, що рахунок на оплату № 111 від 31.01.2016 на суму 43977 грн. 75 коп. (за січень 2016 року) відповідач повинен був оплатити у строк до 09.06.2017 включно, рахунок № 258 від 29.02.2016 на суму 43801 грн. 84 коп. (за лютий 2016 року) - у строк до 17.03.2016 включно; рахунок № 407 від 31.03.2016 на суму 44239 грн. 85 коп. (за березень 2016 року) - у строк до 09.06.2017 включно; рахунок № 526 від 30.04.2016 на суму 45788 грн. 24 коп. (за квітень 2016 року) - у строк до 09.06.2017 включно; рахунок № 627 від 31.05.2016 на суму 45834 грн. 03 коп. (за травень 2016 року) - у строк до 09.06.2017 включно; рахунок № 702 від 30.06.2016 на суму 45742 грн. 36 коп. (за червень 2016 року) - у строк до 18.07.2016 включно; рахунок № 779 від 31.07.2016 на суму 45696 грн. 62 коп. (за липень 2016 року) - у строк до 16.08.2016 включно; рахунок № 842 від 31.08.2016 на суму 45559 грн. 53 коп. (за серпень 2016 року) - у строк до 09.06.2017 включно; рахунок № 926 від 30.09.2016 на суму 46379 грн. 60 коп. (за вересень 2016 року) - у строк до 20.10.2016 включно; рахунок № 995 від 31.10.2016 на суму 47678 грн. 23 коп. (за жовтень 2016 року) - у строк до 09.06.2017 включно; рахунок № 1143 від 30.11.2016 на суму 48536 грн. 44 коп. (за листопад 2016 року) - у строк до 15.12.2016 включно; рахунок № 1222 від 31.12.2016 на суму 48973 грн. 27 коп. (за грудень 2016 року) - у строк до 18.01.2017 включно; рахунок № 173 від 31.01.2017 на суму 49511 грн. 98 коп. (за січень 2017 року) - 21.06.2017 включно; рахунок № 315 від 28.02.2017 на суму 45588 грн. 81 коп. (за лютий 2017 року) - у строк до 17.03.2017 включно; рахунок № 409 від 31.03.2017 на суму 46409 грн. 41 коп. (за березень 2017 року) - у строк до 19.04.2017 включно; рахунок № 498 від 30.04.2017 на суму 46827 грн. 09 коп. (за квітень 2017 року) - у строк до 22.05.2017 включно; рахунок № 628 від 31.05.2017 на суму 47435 грн. 84 коп. (за травень 2017 року) - у строк до 20.06.2017 включно та рахунок № 712 від 30.06.2017 на суму 48194 грн. 81 коп. (за червень 2017 року) - у строк до 21.07.2017 включно.

Судом встановлено, що відповідач не сплатив позивачу орендну плату за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 за період з січня 2016 року по червень 2017 року у загальному розмірі 836175 грн. 70 коп., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів (орендної плати) у розмірі 836175 грн. 70 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 836175 грн. 70 коп.

Крім того, згідно з п. 3.3 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 вартість комунальних послуг орендар сплачує окремо на підставі виставленого рахунку орендодавцем.

Додатковою угодою від 03.11.2014 сторони домовились викласти п. 3.3 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 у новій редакції, зазначивши, що вартість комунальних послуг, які включають в себе забезпечення електроенергією, теплопостачання, водопостачання і водовідведення, вивезення та знешкодження ТПВ, прибирання, охорона, користування ліфтами, обслуговування сантехніком, електриком, двірником, орендар сплачує окремо на підставі виставленого рахунку орендодавцем.

Судом встановлено, що у січні 2016 року відповідачем були спожиті послуги, вартість яких відповідач повинен сплатити (відшкодувати) позивачу, на суму 19317 грн. 78 коп. (за актом надання послуг № 394 від 31.01.2016 на суму 4769 грн. 75 коп., актом № 395 надання послуг від 31.01.2016 на суму 4668 грн. 57 коп., актом № 474 надання послуг від 03.02.2016 на суму 9879 грн. 46 коп.); у лютому 2016 року - на суму 18158 грн. 20 коп. (за актом надання послуг № 828 від 29.02.2016 на суму 12046 грн. 62 коп., актом надання послуг № 857 від 29.02.2016 на суму 6111 грн. 58 коп.); у березні 2016 року - на суму 17126 грн. 22 коп. (за актом № 1367 від 31.03.2016 на суму 11643 грн. 71 коп., актом № 1387 від 31.03.2016 на суму 5482 грн. 51 коп.); у квітні 2016 року - на суму 11821 грн. 60 коп. (за актом № 1739 від 30.04.2016 на суму 5424 грн. 73 коп., актом № 1742 від 30.04.2016 на суму 6396 грн. 87 коп.); у травні 2016 року - на суму 10582 грн. 69 коп. (за актом № 2259 від 31.05.2016 на суму 3412 грн. 46 коп., актом № 2260 від 31.05.2016 на суму 7170 грн. 23 коп.); у червні 2016 року - на суму 15420 грн. 05 коп. (за актом № 2580 від 30.06.2016 на суму 4104 грн. 54 коп., актом № 2583 від 30.06.2016 на суму 11315 грн. 51 коп.); у липні 2016 року - на суму 12012 грн. 26 коп. (за актом № 2844 від 31.07.2016 на суму 6854 грн. 92 коп., актом № 2899 від 31.07.2016 на суму 5157 грн. 34 коп.); у серні 2016 року - на суму 12925 грн. 79 коп. (за актом № 3116 від 31.08.2016 на суму 7204 грн. 21 коп., актом № 3117 від 31.08.2016 на суму 5721 грн. 58 коп.); за вересень 2016 року - на суму 11400 грн. 07 коп. (за актом № 3461 від 30.09.2016 на суму 5335 грн. 69 коп., актом № 3462 від 30.09.2016 на суму 6064 грн. 38 коп.); у жовтні 2016 року - на суму 13186 грн. 92 коп. (за актом № 3805 від 31.10.2016 на суму 7495 грн. 88 коп., актом № 3807 від 31.10.2016 на суму 5691 грн. 04 коп.); у листопаді 2016 року - на суму 11827 грн. 06 коп. (за актом № 4320 від 30.11.2016 на суму 4049 грн. 54 коп., актом № 4323 від 30.11.2016 на суму 7777 грн. 52 коп.); у грудні 2016 року - на суму 14752 грн. 77 коп. (за актом № 4633 від 31.12.2016 на суму 8317 грн. 27 коп., актом № 4640 від 31.12.2016 на суму 6435 грн. 50 коп.); у січні 2017 року - на суму 12835 грн. 92 коп. (за актом № 727 від 31.01.2017 на суму 4023 грн. 83 коп., актом № 728 від 31.01.2017 на суму 8812 грн. 09 коп.); у лютому 2017 року - на суму 24908 грн. 76 коп. (за актом № 1329 від 28.02.2017 на суму 10622 грн. 81 коп., актом № 1330 від 28.02.2017 на суму 14285 грн. 95 коп.); у березні 2017 року - на суму 15491 грн. 33 коп. (за актом № 1831 від 31.03.2017 на суму 7452 грн. 71 коп., актом № 1832 від 31.03.2017 на суму 8038 грн. 62 коп.); у квітні 2017 року - на суму 12165 грн. 37 коп. (за актом № 2272 від 30.04.2017 на суму 4474 грн. 27 коп., актом № 2276 від 30.04.2017 на суму 7691 грн. 10 коп.); у травні 2017 року - на суму 12153 грн. 92 коп. (за актом № 2722 від 31.05.2017 на суму 3404 грн. 71 коп., актом 2797 від 31.05.2017 на суму 8749 грн. 21 коп.); у червні 2017 року - на суму 10374 грн. 53 коп. (за актом № 3125 від 30.06.2017 на суму 3491 грн. 15 коп., актом № 3223 від 30.06.2017 на суму 6883 грн. 38 коп.), що разом становить 256461 грн. 24 коп.

Вказані акти надання послуг підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначає, що умовами Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 не встановлено строку для здійснення відповідачем сплати (відшкодування) за спожиті послуги, перелік яких наведено у п. 3.3 вказаного договору (в редакції Додаткової угоди від 03.11.2014).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Позивачем долучено до позовної заяви копії рахунків на оплату, які були виставлені відповідачу для здійснення оплат за спожиті послуги, а саме: рахунок № 125 від 31.01.2016 на суму 4769 грн. 75 коп., рахунок № 126 від 31.01.2016 на суму 4668 грн. 57 коп., рахунок № 142 від 03.02.2016 на суму 9879 грн. 46 коп., рахунок № 272 від 29.02.2016 на суму 12046 грн. 62 коп., рахунок № 277 від 29.02.2016 на суму 6111 грн. 58 коп., рахунок № 417 від 31.03.2016 на суму 11643 грн. 71 коп., рахунок № 436 від 31.03.2016 на суму 5482 грн. 51 коп., рахунок № 527 від 30.04.2016 на суму 5424 грн. 73 коп., рахунок № 531 від 30.04.2016 на суму 6396 грн. 87 коп., рахунок № 637 від 31.05.2016 на суму 3412 грн. 46 коп., рахунок № 638 від 31.05.2016 на суму 7170 грн. 23 коп., рахунок № 714 від 30.06.2016 на суму 4104 грн. 54 коп., рахунок № 716 від 30.06.2016 на суму 11315 грн. 51 коп., рахунок № 774 від 31.07.2016 на суму 6854 грн. 92 коп., рахунок № 796 від 31.07.2016 на суму 5157 грн. 34 коп., рахунок № 854 від 31.08.2016 на суму 7204 грн. 21 коп., рахунок № 855 від 31.08.2016 на суму 5721 грн. 58 коп., рахунок № 929 від 30.09.2016 на суму 5335 грн. 69 коп., рахунок № 933 від 30.09.2016 на суму 6064 грн. 38 коп., рахунок № 1011 від 31.10.2016 на суму 7495 грн. 88 коп., рахунок № 1012 від 31.10.2016 на суму 5691 грн. 04 коп., рахунок № 1149 від 30.11.2016 на суму 4049 грн. 54 коп., рахунок № 1150 від 30.11.2016 на суму 7777 грн. 52 коп., рахунок № 1223 від 31.12.2016 на суму 8317 грн. 27 коп., рахунок № 1227 від 31.12.2016 на суму 6435 грн. 50 коп., рахунок № 202 від 31.01.2017 на суму 4023 грн. 83 коп., рахунок № 203 від 31.01.2017 на суму 8812 грн. 09 коп., рахунок № 316 від 28.02.2017 на суму 10622 грн. 81 коп., рахунок № 317 від 28.02.2017 на суму 14285 грн. 95 коп., рахунок № 425 від 31.03.2017 на суму 7452 грн. 71 коп., рахунок № 426 від 31.03.2017 на суму 8038 грн. 62 коп., рахунок № 515 від 30.04.2017 на суму 4474 грн. 27 коп., рахунок на сплату № 520 від 30.04.2017 на суму 7691 грн. 10 коп., рахунок № 630 від 31.05.2017 на суму 3404 грн. 71 коп., рахунок № 648 від 31.05.2017 на суму 8749 грн. 21 коп., рахунок № 722 від 30.06.2017 на суму 3491 грн. 15 коп., рахунок № 745 від 30.06.2017 на суму 6883 грн. 38 коп.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію опису вкладення у цінний лист та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 509, з яких вбачається, що 02.06.2017 позивачем були направлені відповідачу рахунки № 272 від 29.02.2016 на суму 12046 грн. 62 коп., № 277 від 29.02.2016 на суму 6111 грн. 58 коп., № 417 від 31.03.2016 на суму 11643 грн. 71 коп., № 436 від 31.03.2016 на суму 5482 грн. 51 коп., № 527 від 30.04.2016 на суму 5424 грн. 73 коп., № 531 від 30.04.2016 на суму 6396 грн. 87 коп., № 637 від 31.05.2016 на суму 3412 грн. 46 коп., № 638 від 31.05.2016 на суму 7170 грн. 23 коп., № 774 від 31.07.2016 на суму 6854 грн. 92 коп., № 796 від 31.07.2016 на суму 5157 грн. 34 коп., № 1011 від 31.10.2016 на суму 7495 грн. 88 коп., № 1012 від 31.10.2016 на суму 5691 грн. 04 коп., № 1223 від 31.12.2016 на суму 8317 грн. 27 коп.

Вказані рахунки були отримані відповідачем 06.06.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 509.

Крім того, судом встановлено, що рахунок № 125 від 31.01.2016 на суму 4769 грн. 75 коп. був отриманий відповідачем 16.02.2016, рахунок № 126 від 31.01.2016 на суму 4668 грн. 57 коп. - 16.02.2016, рахунок № 142 від 03.02.2016 на суму 9879 грн. 46 коп. - 22.02.2016, рахунок № 714 від 30.06.2016 на суму 4104 грн. 54 коп. - 13.07.2016, рахунок № 716 від 30.06.2016 на суму 11315 грн. 51 коп. - 13.07.2016, рахунок № 854 від 31.08.2016 на суму 7204 грн. 21 коп. - 13.09.2016, рахунок № 855 від 31.08.2016 на суму 5721 грн. 58 коп. - 13.06.2016, рахунок № 929 від 30.09.2016 на суму 5335 грн. 69 коп. - 17.10.2016, рахунок № 933 від 30.09.2016 на суму 6064 грн. 38 коп. - 17.10.2016, рахунок № 1149 від 30.11.2016 на суму 4049 грн. 54 коп. - 12.12.2016, рахунок № 1150 від 30.11.2016 на суму 7777 грн. 52 коп. - 12.12.2016, рахунок № 202 від 31.01.2017 на суму 4023 грн. 83 коп. - 14.02.2017, рахунок № 203 від 31.01.2017 на суму 8812 грн. 09 коп. - 14.02.2017, рахунок № 316 від 28.02.2017 на суму 10622 грн. 81 коп. - 14.03.2017, рахунок № 317 від 28.02.2017 на суму 14285 грн. 95 коп. - 14.03.2017, рахунок № 425 від 31.03.2017 на суму 7452 грн. 71 коп. - 14.04.2017, рахунок № 426 від 31.03.2017 на суму 8038 грн. 62 коп. - 14.04.2017, рахунок № 515 від 30.04.2017 на суму 4474 грн. 27 коп. - 17.05.2017, рахунок на сплату № 520 від 30.04.2017 на суму 7691 грн. 10 коп. - 17.05.2017, рахунок № 630 від 31.05.2017 на суму 3404 грн. 71 коп. - 15.06.2017, рахунок № 648 від 31.05.2017 на суму 8749 грн. 21 коп. - 15.06.2017, рахунок № 722 від 30.06.2017 на суму 3491 грн. 15 коп. - 18.07.2017, рахунок № 745 від 30.06.2017 на суму 6883 грн. 38 коп. - 18.07.2017 (відповідно до відміток, які містяться на вказаних рахунках, та були виконані представником відповідача із зазначенням дати отримання відповідного рахунку та особи, яка отримала рахунок).

Крім того, судом встановлено, що рахунок на оплату № 1227 від 31.12.2016 на суму 6435 грн. 50 коп. було отримано відповідачем 16.06.2017 разом із листом-вимогою № 130-2-21/3499 від 16.06.2017 (відповідно до реєстраційної відмітки вхідної кореспонденції № 477/2 від 16.06.2017 на вказаному листі).

Факт отримання вказаних рахунків (в тому числі дат їх отримання), відповідачем не заперечувався.

Таким чином, враховуючи дати отримання відповідачем вказаних рахунків (по суті, вимог про сплату заборгованості) та положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що рахунок № 125 від 31.01.2016 на суму 4769 грн. 75 коп. відповідач повинен був оплатити у строк до 23.02.2016 включно, , рахунок № 126 від 31.01.2016 на суму 4668 грн. 57 коп. - у строк до 23.02.2016 включно; рахунок № 142 від 03.02.2016 на суму 9879 грн. 46 коп. - у строк до 29.02.2016 включно; рахунок № 272 від 29.02.2016 на суму 12046 грн. 62 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 277 від 29.02.2016 на суму 6111 грн. 58 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 417 від 31.03.2016 на суму 11643 грн. 71 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 436 від 31.03.2016 на суму 5482 грн. 51 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 527 від 30.04.2016 на суму 5424 грн. 73 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 531 від 30.04.2016 на суму 6396 грн. 87 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 637 від 31.05.2016 на суму 3412 грн. 46 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 638 від 31.05.2016 на суму 7170 грн. 23 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 714 від 30.06.2016 на суму 4104 грн. 54 коп. - у строк до 20.07.2016 включно; рахунок № 716 від 30.06.2016 на суму 11315 грн. 51 коп. - у строк до 20.07.2016 включно; рахунок № 774 від 31.07.2016 на суму 6854 грн. 92 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 796 від 31.07.2016 на суму 5157 грн. 34 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 854 від 31.08.2016 на суму 7204 грн. 21 коп. - у строк до 20.09.2016 включно; рахунок № 855 від 31.08.2016 на суму 5721 грн. 58 коп. - у строк до 20.09.2016 включно; рахунок № 929 від 30.09.2016 на суму 5335 грн. 69 коп. - у строк до 24.10.2016 включно; рахунок № 933 від 30.09.2016 на суму 6064 грн. 38 коп. - у строк до 24.10.2016 включно; рахунок № 1011 від 31.10.2016 на суму 7495 грн. 88 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 1012 від 31.10.2016 на суму 5691 грн. 04 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 1149 від 30.11.2016 на суму 4049 грн. 54 коп. - у строк до 19.12.2016 включно; рахунок № 1150 від 30.11.2016 на суму 7777 грн. 52 коп. - у строк до 19.12.2016 включно; рахунок № 1223 від 31.12.2016 на суму 8317 грн. 27 коп. - у строк до 13.06.2017 включно; рахунок № 1227 від 31.12.2016 на суму 6435 грн. 50 коп. - у строк до 23.06.2017 включно; рахунок № 202 від 31.01.2017 на суму 4023 грн. 83 коп. - у строк до 21.02.2017 включно; рахунок № 203 від 31.01.2017 на суму 8812 грн. 09 коп. - у строк до 21.02.2017 включно; рахунок № 316 від 28.02.2017 на суму 10622 грн. 81 коп. - у строк до 21.03.2017 включно, рахунок № 317 від 28.02.2017 на суму 14285 грн. 95 коп. - у строк до 21.03.2017 включно; рахунок № 425 від 31.03.2017 на суму 7452 грн. 71 коп. - у строк до 21.04.2017 включно; рахунок № 426 від 31.03.2017 на суму 8038 грн. 62 коп. - у строк до 21.04.2017 включно; рахунок № 515 від 30.04.2017 на суму 4474 грн. 27 коп. - у строк до 24.05.2017 включно; рахунок на сплату № 520 від 30.04.2017 на суму 7691 грн. 10 коп. - у строк до 24.05.2017 включно; рахунок № 630 від 31.05.2017 на суму 3404 грн. 71 коп. - у строк до 22.06.2017 включно; рахунок № 648 від 31.05.2017 на суму 8749 грн. 21 коп. - у строк до 22.06.2017 включно; рахунок № 722 від 30.06.2017 на суму 3491 грн. 15 коп. - у строк до 25.07.2017 включно, рахунок № 745 від 30.06.2017 на суму 6883 грн. 38 коп. - у строк до 25.07.2017 включно.

Судом встановлено, що відповідач не відшкодував позивачу вартість спожитих послуг, наведених у вказаних актах надання послуг, за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 за період з січня 2016 року по червень 2017 року у загальному розмірі 256461 грн. 24 коп., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 256461 грн. 24 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 256461 грн. 24 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Державної акціонерної компанії «Хліб України» за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 у загальному розмірі 1092636 грн. 94 коп. (836175 грн. 70 коп. заборгованість зі сплати орендної плати за 256461 грн. 24 коп. заборгованість з відшкодування спожитих комунальних послуг) підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в частині стягнення з Державної акціонерної компанії «Хліб України» суми основного борг у розмірі 1092636 грн. 94 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 106303 грн. 87 коп. (80921 грн. 46 коп. пені за прострочення сплати орендної плати та 25382 грн. 41 коп. пені за прострочення сплати (відшкодування) за спожиті комунальні послуги), нараховану щодо кожного простроченого платежу (місячної орендної плати та розміру відшкодування послуг) окремо.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.2 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 за порушення терміну сплати орендної плати, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У долученому до позовної заяви розрахунку пені позивач зазначив, що нарахування пені здійснено ним саме на підставі п. 8.2 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати орендної плати на суму 80921 грн. 46 коп., суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, в той час як розмір пені, розрахований позивачем на підставі п. 8.2 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 (0,1% від суми заборгованості) перевищує розмір пені, розрахований з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені за прострочення сплати відповідачем орендної плати за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 (в межах заявлених позивачем періодів нарахування та з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення).

За розрахунком суду, обгрунтованим розміром за прострочення сплати орендної плати за січень 2016 року є пеня у розмірі 1385 грн. 60 коп., за лютий 2016 року - пеня у розмірі 7948 грн. 96 коп., за березень 2016 року - пеня у розмірі 1393 грн. 86 коп., за квітень 2016 року - пеня у розмірі 1442 грн. 64 коп., за травень 2016 року - пеня у розмірі 1444 грн. 09 коп., за червень 2016 року - пеня у розмірі 6825 грн. 11 коп., за липень 2016 року - пеня у розмірі 6686 грн. 80 коп., за серпень 2016 року - пеня у розмірі 1435 грн. 44 коп., за вересень 2016 року - пеня у розмірі 6498 грн. 82 коп., за жовтень 2016 року - пеня у розмірі 1502 грн. 19 коп., за листопад 2016 року - пеня у розмірі 6609 грн. 98 коп., за грудень 2016 року - пеня у розмірі 6503 грн. 38 коп., за січень 2017 року - пеня у розмірі 1186 грн. 93 коп., за лютий 2017 року - пеня у розмірі 4212 грн. 91 коп., за березень 2017 року - пеня у розмірі 3141 грн. 76 коп., за квітень 2017 року - пеня у розмірі 2056 грн. 54 коп., за травень 2017 року - пеня у розмірі 1137 грн. 16 коп. та за червень 2017 року - пеня у розмірі 132 грн. 04 коп.

Таким чином, обґрунтованим розміром пені за прострочення сплати відповідачем орендної плати за період з січня 2016 року по червень 2017 року є пеня у сумі 61544 грн. 21 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в частині стягнення з Державної акціонерної компанії «Хліб України» пені за прострочення сплати орендної плати у розмірі 80921 грн. 46 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 61544 грн. 21 коп.

Водночас, що стосується заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача пені, нарахованої у зв'язку з простроченням відповідачем відшкодування вартості спожитих комунальних послуг за період з січня 2016 року по червень 2017 року на суму 25382 грн. 41 коп., суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог з огляду на таке.

Як встановлено судом, згідно з п. 8.2 Договору № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 за порушення терміну сплати орендної плати, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Таким чином, умовами п. 8.2 договору оренди передбачено нарахування пені виключно за прострочення оплати орендної плати, а не за прострочення відшкодування (сплати) вартості спожитих комунальних послуг.

При цьому, Договір № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 не містить положень, які б передбачали нарахування пені саме за прострочення відшкодування (сплати) орендарем вартості спожитих комунальних послуг.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Таким чином, зважаючи на те, що Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 сторони не передбачили нарахування пені за прострочення сплати (відшкодування) вартості спожитих орендарем комунальних послуг та у зв'язку з відсутністю спеціального законодавчого акту, яким би встановлювались розмір та база нарахування пені у відповідних правовідносинах (відшкодування вартості спожитих послуг), підстави для стягнення з відповідача пені, нарахованої за прострочення сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 відсутні.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 25382 грн. 41 коп., нарахованої за прострочення сплати (відшкодування) за спожиті комунальні послуги за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 за період з січня 2016 року по червень 2017 року.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в частині стягнення з Державної акціонерної компанії «Хліб України» пені у розмірі 106303 грн. 87 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 61544 грн. 21 коп.

При цьому, щодо посилань позивача у позовній заяві як суб'єкта господарювання, що належить до державного сектора економіки, на положення ст. 231 Господарського кодексу України, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд зазначає, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливе за наявності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі N 3-41гс10; постанова Верховного Суду України від 28 лютого 2011 р. у справі N 3-11гс11).

Однак, прострочення сплати орендної плати та прострочення сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг є грошовим зобов'язанням, з огляду на що підстави для нарахування пені за прострочення виконання вказаних зобов'язань на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України відсутні.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 76484 грн. 58 коп. нарахований на підставі ст. 231 Господарського кодексу України (відповідно до розрахунку штрафу, викладеного у позовній заяві).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Однак, як встановлено судом, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливе якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Водночас, прострочення сплати орендної плати та прострочення сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг є грошовим зобов'язанням, з огляду на що підстави для нарахування штрафу за прострочення виконання вказаних зобов'язань на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України відсутні.

При цьому, суд зазначає, що Договір № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 не містить положень, якими б було передбачено стягнення з орендаря штрафу за прострочення виконання грошового зобов'язання (прострочення сплати орендної плати та прострочення відшкодування (сплати) вартості спожитих комунальних послуг).

Враховуючи викладене, та беручи до уваги відсутність спеціального законодавчого акту, яким би встановлювались розмір та база нарахування штрафу у відповідних правовідносинах (сплата орендної плати та відшкодування вартості спожитих послуг), підстави для стягнення з відповідача штрафу, нарахованого за прострочення сплати орендної плати та сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 76484 грн. 58 коп., нарахованого за прострочення сплати орендної плати та прострочення сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 за період з січня 2016 року по червень 2017 року.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 12732 грн. 03 коп., нарахованих за прострочення сплати відповідачем як орендної плати (3% річних у розмірі 9605 грн. 46 коп.), так і сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг (3126 грн. 57 коп.) за період з січня 2016 року по червень 2017 року (щодо кожного простроченого платежу окремо).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за прострочення сплати орендної плати (на суму 9605 грн. 46 коп.), суд дійшов висновку в його обґрунтованості.

Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за прострочення сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем було неправильно визначено початок періоду нарахування 3% річних, враховуючи встановлені судом строки здійснення відповідачем сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних за прострочення сплати (відшкодування) відповідачем вартості спожитих комунальних послуг за період з січня 2016 року по червень 2017 року (в межах заявлених позивачем періодів нарахування та з урахуванням встановлених судом строків здійснення відповідачем оплат).

За розрахунком суду, обґрунтованим розміром 3% річних за прострочення сплати (відшкодування) відповідачем вартості спожитих у період з січня 2016 року по червень 2017 року комунальних послуг є 3% річних у сумі 3051 грн. 52 коп.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в частині стягнення з Державної акціонерної компанії «Хліб України» 3% річних у розмірі 12732 грн. 03 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 12656 грн. 98 коп.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у загальному розмірі 57629 грн. 60 коп., а саме 43493 грн. 61 коп. інфляційних втрат за прострочення сплати орендних платежів та 14135 грн. 99 коп. інфляційних втрат за прострочення сплати (відшкодування) вартості спожитих комунальних послуг.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в частині стягнення з Державної акціонерної компанії «Хліб України» інфляційних втрат у розмірі 57629 грн. 60 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2010 порушено провадження у справі № 46/528-б про банкрутство Державної акціонерної компанії «Хліб України» та з моменту порушення провадження у справі введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, який діє на весь час провадження справи про банкрутство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» кредитор - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2010 порушено провадження у справі № 46/528-б про банкрутство Державної акціонерної компанії «Хліб України» та з моменту порушення провадження у справі введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, який діє на весь час провадження справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Суд зазначає, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014 за період з січня 2016 року по червень 2017 року є вимогами поточного кредитора, так як такі вимоги виникли після порушення провадження у справі про банкрутство Державної акціонерної компанії «Хліб України».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дія мораторію, введеного ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2010 про порушення провадження у справі № 46/528-б про банкрутство Державної акціонерної компанії «Хліб України», на задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення з Державної акціонерної компанії «Хліб України» заборгованості за Договором № 12316 оренди нежитлового приміщення від 03.11.2014, яка виникла у період з січня 2016 року по червень 2017 року (в тому числі щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат) не поширюється.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розмиру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код: 20047943) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код: 37243279) суму основного боргу у розмірі 1092636 (один мільйон дев'яносто дві тисячі шістсот тридцять шість) грн. 94 коп., пеню у розмірі 61544 (шістдесят одна тисяча п'ятсот сорок чотири) грн. 21 коп., 3% річних у розмірі 12656 (дванадцять тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 98 коп., інфляційні втрати у розмірі 57629 (п'ятдесят сім тисяч шістсот двадцять дев'ять) грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 18367 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят сім) грн. 02 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 20.10.2017

Суддя І.М. Отрош