ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.10.2017 Справа № 905/1456/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Сковородіної О.М., суддів Тарапати С.С., Чорненької І.К.,

при секретарі судового засідання Сапожніковій Ю.Б.,

у справі за позовом: Заступника прокурора Донецької області, м.Маріуполь Донецької області в інтересах держави в особі Мелекінської сільської ради, с.Мелекіне Донецької області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Азовське Донецької області

про: звільнення земельної ділянки

за участю представників:

прокурор: Полякова С.О., службове посвідчення № 013758

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Заступник прокурора Донецької області, м.Маріуполь Донецької області звернувся до господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Мелекінської сільської ради, с.Мелекіне Донецької області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Азовське Донецької області про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди торгівельного призначення.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що на підставі рішення Мелекінської сільської ради від 22.08.14р. №6/29-1743 про затвердження типового договору щодо пайової участі в утриманні об'єктів благоустрою, між Мелекінською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір №94 щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою від 22.08.2014р. за яким відповідач зобов'язався оплатити пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою на вказаній в договорі території. По завершенню сезонної торгівельної діяльності територія, надана відповідачу мала бути прибрана і приведена у належний стан. Проте, на теперішній час на вказаній в договорі №94 території розміщена тимчасова споруда - кіоск площею 13,5 кв.м., що є порушенням вимог земельного законодавства.

Як на правову підставу прокурор посилається на ст.ст.123-126, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності в Україні».

В запереченнях на позовну заяву від 07.08.2017р. відповідач просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Пояснила, що розміщення споруди торгівельного призначення у 2014 році відбувалось на підставі сплаченої пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою тимчасової споруди на прилеглій до СОТ «Якір» території: АДРЕСА_1. Зазначила, що місце розташування тимчасової споруди є с. Б.Коса, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, у зв'язку з чим документи дозвільного характеру вважаються такими, що продовжили свою дію на період проведення антитерористичної операції відповідно до ст. 5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також, посилаючись на ст.6 вказаного Закону, відповідач зазначає про звільнення від сплати за користування земельної ділянки.

Відповідач зазначила також, що на теперішній час на підставі рішення Мелекінської сільської ради підписаний договір №12 від 12.06.2017р. щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою.

Прокурор, в судових засіданнях 18.07.2017р., 13.09.2017р. та 17.10.2017р. підтримала позовні вимоги.

Позивач письмових пояснень по суті спору не надав, свого представника в судові засідання не направляв.

Відповідач в судові засідання не з'явилася, в заяві від 28.09.2017р. просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу без її участі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Мелекінської сільської ради від 07.02.2014р. були визначені місця дислокації тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення адміністративно-територіальні об'єкти Мелекінської міської ради в с. Білосарайська Коса на період з 01.05.2014р. по 30.09.2014р., серед яких частина вулиці вздовж бази відпочинку «Якір».

26.05.2014р. ОСОБА_2 звернулася до Мелекінської міської ради із заявою, в якій просила узгодити розміщення на території об'єктів благоустрою Мелекінської міської ради тимчасової споруди торгівельного призначення та прийняти, на договірних умовах, пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою за адресою: АДРЕСА_1, район бази відпочинку «Якір» центральний заїзд - кіоску, загальною площею 13,5 кв.м., на строк - червень-серпень.

22.08.2014р. Мелекінською сільською радою фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 видане узгодження № 94 на розміщення тимчасової споруди торговельного призначення (кіоска площею 13,5 кв. м) на прилеглій до СОТ «Якір» території за адресою: АДРЕСА_1 (район бази відпочинку «Якір»).

22.08.2014р. між Мелекінською сільською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № 94 від 22.08.2014р. щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою, відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 зобов'язується оплатити пайову участь в утриманні об'єкта благоустрою (ТС - кіоск торгівельного призначення площею 13,5 кв. м), розташованого на прилеглій до СОТ «Якір» території за адресою: АДРЕСА_1 (район бази відпочинку «Якір»). Строк дії договору з 22.08.2014р. до 30.09.2014р.

Відповідачем 22.08.2014 було підписане відповідне письмове зобов'язання перед Мелекінською сільською радою пунктом 5 якого передбачено, що по завершенню сезонної торгівельної діяльності територія, надана суб'єкту господарювання Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, повинна бути прибрана і приведена у належний стан.

З наявного в матеріалах справи протоколу огляду місця події від 17.05.2017р. складеного СУ ГУНП в Донецькій області капітаном поліції Тарасенко І.Л., на підставі кримінального провадження №0001135, за участю землевпорядника Мелекінської міської ради, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, при в'їзді до СОТ «Якір» встановлено металевий шлагбаум, справа від якого, на відстані 7,5 метрів понад дорогою на земельній ділянці встановлено металевий кіоск.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади.

Положеннями ч. 1-2 ст. 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду

Згідно з ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12 Земельного Кодексу України, до виключних повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Приписами ч.4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068, тимчасова споруда - одноповерхова споруда, що встановлюється тимчасово без улаштування фундаменту. Вони можуть бути пересувними та стаціонарними.

Пунктом 1.1 Порядку визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Відповідно до вказаного Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки.

Також, відповідно до пунктів 2.1, 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди; встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки; у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди, така тимчасова споруда підлягає демонтажу; розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Згідно листа Мелекінської сільської ради № 330 від 30.05.2017 паспорти прив'язки тимчасових споруд до території, прилеглій до СОТ «Якір» за адресою: АДРЕСА_1, фізичній особі-підприємцю не оформлювалися та Мелекінською сільською радою не узгоджувалися.

Наявний в матеріалах справи договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою, укладений 12.06.2017р. між Мелекінською сільською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, за відсутності паспорту прив'язки не підтверджує наявності оформленого в передбаченому законодавством порядку права розташування відповідачем тимчасової споруди на території, прилеглій до СОТ «Якір».

Також в матеріалах справи відсутні документи в підтвердження наявності у відповідача права користування земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

З листів Мелекінської сільської ради № 159, та від 10.03.2017 та № 330 від 30.05.2017р. вбачається, що рішення про передачу в оренду земельних ділянок під розташування тимчасових споруд на території, прилеглій до СОТ «Якір» за адресою: АДРЕСА_1, Мелекінською сільською радою не приймалися; договори про надання в оренду земельних ділянок, прилеглих до СОТ «Якір», не укладалися, що не спростовано відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що розташування відповідачем тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо продовження дії документів дозвільного характеру на період проведення антитерористичної операції для суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції у відповідності з ст.5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки узгодження права розміщення на території об'єктів благоустрою тимчасової споруди не є дозвільним документом в розумінні Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності».

Також, безпідставним є посилання відповідача на ст.6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яка передбачає звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими ч.4 ст.4 вказаного Закону, оскільки відповідачем взагалі не було оформлено документів на користування земельною ділянки у відповідності з вимогами земельного законодавства, та питання здійснення плати за користування земельною ділянкою не є предметом доказування у даній справі.

Встановлені судом обставини відповідачем не спростовані. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до матеріалів справ не надала документів в підтвердження того, що вона звільнила самовільно зайняту земельну ділянку.

Приписами ч. 2-3 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав юридичних осіб на земельні ділянки може здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.49 ГПК України, суд покладає судові витрати на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Заступника прокурора Донецької області, м.Маріуполь Донецької області в інтересах держави в особі Мелекінської сільської ради, с.Мелекіне Донецької області, до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Азовське Донецької області про звільнення земельної ділянки, - задовольнити.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (87453, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу тимчасової споруди торгівельного призначення, яка розташована на прилеглій до СОТ «Якір» території за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути на користь прокуратури Донецької області (банк - Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок 6251, ) з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (87453, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір у сумі 1600,00 гривень.

Повний текст рішення підписаний 19.10.2017р.

Рішення набирає законної сили 30.10.2017р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд, згідно розділу XII ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна

Суддя І.К. Чорненька

Суддя С.С. Тарапата