РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2017Справа №910/12074/17

За позовом Селянського (Фермерського) господарства "Норка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СВІТ ЛАЙН"

про стягнення 301 402,03 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Лабза В.В., довіреність № 440 від 23.08.2017

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Селянське (Фермерське) господарство "Норка" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "СВІТ ЛАЙН" про стягнення 301 402,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12074/17 та призначено розгляд на 04.09.2017.

30.08.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі.

В судове засідання 04.09.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Ухвалою суду від 04.09.2017 відкладено розгляд справи на 06.10.2017.

В судове засідання 06.10.2017 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 06.10.2017 представник відповідача не з'явився, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направив.

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 06.10.2017 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.10.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

29.08.2016 між позивачем, як покупцем та відповідачем, як постачальником було укладено Договір поставки №СВ-002599611, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення (товар), номенклатура, обсяги, строк, графік поставки та ціни якої вказані у специфікаціях, доданих до договору, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється за рахунок постачальника на склад покупця в с. Павлівка, Дніпропетровська область, протягом трьох робочих днів з моменту оплати, якщо інше не передбачено сторонами у відповідній специфікації.

Згідно п. 4.1 Договору, ціна товару узгоджується сторонами в специфікаціях та оплачується згідно виставленого рахунку. Ціна договору визначається сумою укладених сторонами специфікацій.

Оплата товару, що поставляється, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% передплати.

Позивач зазначив, що відповідно до Специфікації №1 та виставленого відповідачем рахунку -фактури № СВ-002599611 здійснив оплату товару в розмірі 237600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №816 від 30.08.2016.

Позивач зазначив, що неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути грошові кощти проте, останній ніяким чином не відреагував на звернення та грошові кошти не поверну.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що по позивачем було сплачено вартість товару відповідно до Специфікації №1, що підтверджується платіжними дорученнями №816 від 30.08.2016 на суму 237600,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи та відповідачем не спростовано, останній не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором та не здійснив поставку у встановлений установлений строк.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 237600,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки відповідачаче порушено умови договору , що поставки товару.

З огляду на невиконання відповідачем умов Договору , позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 36777,40 грн., інфляційних втрат в розмірі 23194,73 грн., річних в розмірі 3829,90 грн.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.3 Договору у разі несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день затримки його поставки.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 36777,40 грн. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми та інфляційних, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3829,9грн. - 3% річних та 23194,73 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2 Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «СВІТ ЛАЙН» (03039, м. Київ, пров. Червоноармійський, 14, ідентифікаційний номер 36184160) на користь Селянського (Фермерського) господарства «Норка» (52640, Дніпропетровська область, Васильківський район, с. Павлівка, ідентифікаційний номер 30763523) основну заборгованість в розмірі 237600 (двісті тридцять сім тисяч шістсот) грн., пеню в розмірі 36777 (тридцять шість тисяч сімсот сімдесят сім) грн., інфляційні нарахування в розмірі 23194 (двадцять три тисячі сто дев'яносто чотири) грн. 73 коп., 3% річних в розмірі 3829 (три тисячі вісімсот двадцять дев'ять) грн. 90 коп., судовий збір в розмірі 4521 (чотири тисячі п'ятсот двадцять одну) грн. 03 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.10.2017

Суддя Мельник В.І.