ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.10.2017 Справа № 907/757/16

За первісним позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут", м. Ужгород

про стягнення суми 19930,29 грн., в тому числі 13407,03 грн. - інфляційні втрати та 6523,26 грн. - три проценти річних

За зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут", м. Ужгород

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) - публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" , м. Київ

про стягнення 1023,21 грн. пені за недопоставку природного газу ( з урахуванням поданої в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України заяви про зменшення позовних вимог).

Головуючий суддя Бобрик Г.Й.

Суддя Андрейчук Л.В.

Суддя Ремецькі О.Ф.

За участі представників:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом ) -ОСОБА_1, представник за довіреністю №14/85 від 14.04.2017

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом ) - ОСОБА_2, представник за довіреністю №Др-31-1216 від 26.12.2016

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом ) - ОСОБА_3, представник за довіреністю №2-515 від 28.12.2016

Суть спору за первісним позовом: публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут", м. Ужгород про стягнення суми 19930,29 грн., з яких 13407,03 грн. - інфляційні втрати та 6523,26 грн. - три проценти річних.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13-407-ПР від 31.01.2013 р., в частині оплати поставленого протягом січня 2013 року - березня 2014 року природного газу. У зв`язку з чим, посилаючись на п.7.1 договору та ст.625 ЦК України, заявлено до стягнення 3% річних та інфляційних на суму боргу за весь період прострочення.

Присутній у судовому засіданні представник позивача за первісним позовом

позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача за первісним позовом проти вимог заперечив. Зокрема, у наданих суду письмових поясненнях та письмовому відзиві на позов, покликається на те, що жодного порушення відповідачем виконання зобов"язання за вищезгаданим договором у спірному періоді не мало місця. Наголошує на тому, що оформлення актів прийому - передачі газу на виконання умов спірного договору відбулось значно пізніше, ніж зазначена на них дата, а відтак, обов'язок товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут" з оплати отриманого газу не настав. Стверджує, що для настання строку розрахунку( оплати) визначальне значення має, не дата, яка зазначена відповідачем в акті прийому - передачі газу, а дата вчинення позивачем, передбачених договором дій, що полягають у поверненні відповідачу цих актів - прийому передачі газу та дата їх отримання відповідачем.

Окрім того, відповідач за первісним позовом наголошує на тому, що позивач за первісним позовом неправомірно заявив вимогу про стягнення інфляційних витрат в розмірі 13407,03 грн., оскільки відповідно до на постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо грошове зобов'язання було прострочене неповний місяць, то законні підстави для застосування індексу інфляції відсутні. Згідно з розрахунком, наведеним у позовній заяві, періодом прострочки є період з 20.11.2015 по 30.11.2017, тобто меншим, ніж місяць, отже нарахування інфляційних втрат на суму 13407,03 грн. на думку відповідача суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач за первісним позовом у письмовій заяві б/н від 15.12.2016 спростовує заперечення відповідача за первісним позовом та зазначив, що сторонами узгоджено в договорі порядок розрахунків. Акти приймання-передачі природного газу є лише підставою для проведення остаточних розрахунків і настання обов"язку з оплати природного газу не прив"язується до моменту підписання зазначених актів. Доказів, які б підтверджували заперечення відповідача проти обсягів чи вартості газу, зазначеної в актах в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що відповідач звертався до позивача про повернення йому підписаних актів приймання - передачі газу.

За зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут", м. Ужгород заявлено вимоги до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) - публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" , м. Київ про стягнення 30739,92 грн. пені та 4213440,00 грн. штрафу за недопоставлені обсяги природного газу. Враховуючи подану позивачем за зустрічним позовом ( відповідачем за первісним позовом) в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України заяву про зменшення позовних вимог предметом спору є стягнення суми 1023,21 грн. пені.

Позивач за зустрічним позовом позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримав. Просить задоволити зустрічний позов про стягнення суми 1023,21 грн. пені, нарахованої за порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №15-718-Б.

Відповідач за зустрічним позовом проти позову заперечив усно та з підстав, викладених у письмових поясненнях по суті вимоги. Зокрема зіслався на безпідставність вимог позивача та недоведеність факту недопоставки. Як слідує із пояснень відповідача за зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом сам фактично не вибрав належний йому газ, який йому безперешкодно поставлявся без будь-якого обмеження. В задоволені зустрічного позову просить відмовити, який на його думку є безпідставним та необґрунтованим.

Представником третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом ) вимоги за зустрічним позовом підтримано.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

23.06.2015 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (як Продавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут" (як Покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу №15-718-Б з додатковими угодами, які є його невід"ємною частиною.

За умовами п.1.1 договору продавець взяв на себе обов'язок передати у власність покупця природний газ, а покупець - прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Відповідно до п.3.3 даного договору приймання-передача газу, переданого у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовами п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Умовами п.7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за період з липня 2015 року по грудень 2015 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 4334227,92 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу, в яких зазначені фактичні обсяги газу, його фактична ціна та вартість. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідачем проведено повну оплату вартості отриманого природного газу за спірний період, однак з порушенням строків оплати, в зв"язку з чим позивач за первісним позовом звернувся до суду про стягнення 13407,03 грн. - інфляційних втрат та 6523,26 грн. - три проценти річних, нарахованих відповідно до п.7.1 договору та ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних умов щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що природний газ передавався у власність відповідачу упродовж липня - жовтня 2015 року та станом на дату звернення до суду умови Договору щодо оплати вартості поставленого природного газу Відповідачем виконані, проте з порушенням узгоджених сторонами в договорі строків оплати.

Відповідно до умов п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, п. 6.1 Договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 ЦК України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Виходячи з умов договору та норм чинного законодавства, настання обов'язку покупця (відповідача) оплатити товар (газ) не ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем одного примірника акта приймання-передачі газу.

Позаяк, платіжні операції по оплаті природного газу відповідачем за первісним позовом проводились власними коштами з порушенням строку їх здійснення, позивач на підставі п.7.1 договору, ст. 625 Цивільного кодексу України заявив вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу за весь період прострочення.

Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні втрати на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції.

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За розрахунками позивача за первісним позовом , долученими до позовної заяви, інфляційні витрати на суму боргу за період прострочення з 20.11.2015 по 30.11.2015 р. склали 13407,03 грн.

Перевіривши та проаналізувавши поданий розрахунок, суд зазначає, що позивачем здійснено інфляційні нарахування на суму заборгованості за період, що становить менше одного місяця, тоді як відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). В згаданій постанові не міститься вказівок про алгоритм визначення інфляційних втрат у разі погашення боргу частинами, проте є посилання, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації про порядок застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р.

Верховний Суд України наголошує, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач неправомірно нарахував суму інфляційних втрат, оскільки період нарахування з 20.11.2015 по 30.11.2015 є меншим, ніж місяць, а отже в задоволенні вимог про стягнення суми 13407,03 грн. інфляційних витрат суд відмовляє.

Одночасно за порушення строків оплати природного газу позивачем відповідно до п.7.1 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України нараховано три відсотки річних на суму боргу за період прострочення з 20.08.2015 по 27.12.2015 у розмірі 6523,26 грн.

Заявлена до стягнення позивачем сума 3% річних в розмірі 6523,26 грн., судом визнана обґрунтованою, такою, що заявлена відповідно до умов договору та вимог закону.

Таким чином первісний позов підлягає задоволенню судом в частині стягнення суми 3% річних в розмірі 6523,26 грн. В задоволенні вимог про стягнення інфляційних витрат в розмірі 13407,03 грн. суд відмовляє.

ТОВ "Закарпатгаз Збут" подав зустрічний позов до ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення пені за недопоставлені обсяги природного газу, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути за кожен з випадків порушення строків виконання з поставки природного газу штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % відсотка вартості недопоставлених обсягів природного газу за кожен день прострочення. Згідно доданого розрахунку сума пені складає 1023,21 грн. пені.

Позов обґрунтований порушенням виконання відповідачем ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" умов договору купівлі-продажу природного газу №15-718-Б з додатками до нього щодо поставки природного газу, зокрема умов п.1.1,1.2 договору. Зокрема, вказує на те, що п. 2.1. Договору визначено, що продавець передає покупцеві у період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 8923,000 тис.куб.м., а саме: в липні - 100,000 тис.куб.м., в серпні - 88,000 тис.куб.м., у вересні - 115,000 тис.куб.м., у жовтні - 620,000 тис.куб.м., у листопаді - 2400,000 тис.куб.м., у грудні - 5600,000 тис.куб.м.

Згідно актів приймання - передачі природного газу за липень-жовтень 2015р. відповідачем отримано газ у кількості 547,251 тис.куб.м., що є менше обсягів, передбачених договором.

Згідно п. 4.1 Договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця або за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Отже, загальний обсяг газу визначається газопостачальним підприємством, а саме ТОВ "Закарпатгаз Збут" на підставі показів комерційних вузлів обліку газу та норм споживання природного газу населенням, та не може бути довільно встановленими. Також, такий обсяг не може перевищувати фактично використаного населенням, а також не може використовуватись на інші потреби, окрім як передбачених договором.

Позивач за зустрічним позовом на підтвердження обставин, що відповідач взяті на себе договірні зобов'язання щодо поставки природного газу у визначених обсягах не виконав належним чином, не підтвердив, такі докази у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд вважає безпідставними та документально не підтвердженими доводи позивача за зустрічним позовом щодо недопоставки відповідачем природного газу.

Вимога про стягнення пені обґрунтована приписами ст.231 Господарського кодексу України.

При аналізі правомірності вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 1023,21 грн., нарахованої відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, у розмірі 0,1 % відсотка вартості недопоставлених обсягів природного газу за кожен день прострочення, суд констатує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У сфері господарювання застосовуються господарські санкції як правовий засіб відповідальності за порушення зобов"язання, зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) (ст. ст. 217, 230 ГК України). Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері відповідальності (ст. 218 ГК України)

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до вимог частини 2 статі 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до частин 2-10 статті 22 ГК України субєктами господарювання державного сектора економіки є субєкти, що діють на основі лише державної власності, а також субєкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує пятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих субєктів.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, вказаних санкцій можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або виконання зобов"язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України закріплює право сторін на власний розсуд визначати штрафні санкції у договорах з урахуванням вимог частини 1 цієї статті.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

В договорі купівлі-продажу природного газу №15-718-Б від 23.06.2015 та в додаткових угодах до нього сторони не визначили відповідальність за порушення умов спірного договору, в частині поставки природного газу, а саме, за недопоставку природного газу у визначних умовами договору обсягах.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на наведене, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд задовільняє позов в частині стягнення 6523,26 грн. 3% річних, в задоволенні позову в частині стягнення 13407,03 грн. інфляційних втрат та 1023,21 грн. пені за недопоставку обсягів природного газу відмовляє.

Судові витрати за первісним позовом, відповідно до ст.49 ГПК України суд покладає на відповідача пропорційно розміру заколених вимог.

Судові витрати за зустрічним позовом, відповідно до ст.49 ГПК України суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 33-34, 43-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

1. Первісний позов задоволити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут" ( 88015, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова,2, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( 01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) суму 6523,26 грн. ( шість тисяч п"ятсот двадцять три грн. 26 коп.) 3% річних та 523,52 грн. ( п"ятсот двадцять три грн. 52 коп.) відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору.

У задоволенні вимог про стягнення суми 13407,03 грн. інфляційних витрат відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Судовий збір віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 23.10.2017 року.

Повне рішення складено 27.10.2017 року.

Головуючий суддя Бобрик Г.Й.

Суддя Андрейчук Л.В.

Суддя Ремецькі О.Ф.