ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.10.2017 Справа № 905/1754/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

при секретарі судового засідання Сапожніковій Ю.Б.,

у справі за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Параллель М ЛТД, м.Запоріжжя,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Катоіл Плюс, м.Краматорськ Донецької області,

про стягнення 837 794,17 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю №80 від 01.06.2017

від відповідача: не з'явився

Позивач, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Параллель-М ЛТД, м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Катоіл Плюс, м.Краматорськ Донецької області про стягнення 837 794,17 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №0412/17/О від 03.01.2017р. поставки нафтопродуктів, внаслідок чого утворилась заборгованість та була нарахована пеня, інфляційні збитки, річні, в загальній сумі 837794,17 грн.

21.08.2017р. у звязку з частковою сплатою відповідачем суми боргу в розмірі 50000,00 грн позивач подав суду заяву, в якій просить суд стягнути заборгованість у зменшеному розмірі.

21.08.2017р. у звязку з частковою сплатою відповідачем суми боргу в розмірі 30000,00 грн позивач подав суду заяву, в якій просить суд стягнути заборгованість у зменшеному розмірі.

12.10.2017р. у звязку з частковою сплатою відповідачем суму заборгованості в розмірі 121684,50 грн позивач подав суду заяву, в якій просить суд стягнути заборгованість у зменшеному розмірі, а саме в сумі 636109,67 грн, з яких: 490000,00 грн заборгованість за паливо за договором, 82977,40 грн пені, 9645,97 грн 3% річних, 53486,30 грн інфляційні нарахування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заявою від 11.10.2017р., що надійшла до суду 12.10.2017р. позивачем змінено предмет позову, і такі вимоги приймаються судом до розгляду як остаточно заявлені.

В судових засіданнях 22.08.2017р., 12.10.2017р. представник позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Катоіл Плюс про дату судових засідань був повідомлений належним чином, однак у засідання суду представника не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

03.01.2017р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Параллель М ЛТД та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Катоіл Плюс був укладений договір поставки нафтопродуктів (далі - Договір) відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобовязується поставити у визначений договором строк Покупцю у власність нафтопродукти в асортименті та у кількості, що передбачені у Специфікаціях до цього договору , а Покупець зобовязується прийняти нафтопродукти та сплатити за них у порядку та у строки, встановлені цим договором і Специфікаціями до нього.

Розрахунки за кожну партію нафтопродуктів, що постачаються, здійснюються в гривнях, у безготівковому порядку, у строки і на умовах, зазначених у специфікаціях до цього Договору (п.6.1. Договору).

Відповідно до п.6.2. Договору постачальник надає покупцю податкову накладну відповідно до вимог діючого законодавства.

За змістом п.6.3. Договору, остаточні розрахунки за фактично поставлені нафтопродукти сторін за договором здійснюються на підставі накладних, товарно-транспортних накладних протягом 3-х банківських днів з дати їх одержання Покупцем.

За невиконання або неналежне виконання зобовязань за Договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства (п.9.1. Договору).

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що Покупець за прострочення у виконанню зобовязань щодо оплати нафтопродуктів сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України , що діяла у період, за який сплачується пеня, виходячи із суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 року, а в частині розрахунків до повного виконання зобовязань (п.8.1. Договору).

Договір підписаний та скріплений печатками обох сторін без зауважень.

Позивач надав видаткові накладні, які свідчить про те, що відповідач отримував товар дизельне паливо EN (УКТ ЗЕД НОМЕР_1) за період з 05.01.2017 р. по 10.03.2017р. на загальну суму 7 260 026,85 грн.

На підставі видаткових накладних позивачем були виставлені відповідні рахунки на оплату. Відповідачем незважаючи на настання строку оплати, не було здійснено оплату за поставлений товар у повному обсязі, внаслідок чого, виникла заборгованість в сумі 6 770 026,85 грн.

Оцінивши зміст даного договору з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до умов Договору позивачем було здійснено поставку відповідачу на суму 7260026,85грн. Відповідачем було здійснено часткову оплату, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 691684,50грн. Після порушення справи відповідачем здійснено додатково часткові оплати за Договором, у звязку з чим заборгованість станом на 26.09.17р. склала 490000,00грн.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем доказів погашення суми боргу у розмірі 490000,00грн до матеріалів справи не надано, у звязку з чим вимога про стягнення суми боргу підлягає задоволенню.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач застосовує індекс інфляції до заборгованості та просить стягнути додатково 53486,30 грн., а також 3% річних в сумі 9645,97 грн.

Суд, перевірив розрахунок заборгованості із застосуванням індексу інфляції, нарахованого за період з 15.03.2017р. по 21.07.2017р. та встановив, що він не відповідає вимогам Пленуму Вищого господарського суду України викладеним в Постанові Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України викладеним в Постанові Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, враховуючи те, що видаткові накладні №РВО-000538 та №РВО-000541 були видані 10.03.2017р., позивачем неправомірно включено до розрахунку втрат від інфляції за березень 2017 року, оскільки позивач не міг заздалегідь ані визначити суму боргу, яка буде існувати на останній день березня 2017р., ані передбачити розмір індексу інфляції за березень 2017р., який обчислюється органами виконавчої влади в галузі статистики.

Так само неправомірно позивач включив червень 2017 року до розрахунку втрат від інфляції на заборгованість за видатковою накладною №РВО-000538, оскільки 23.06.2017р. мале місце погашення заборгованості за вказаною видатковою накладною в повному обсязі, тобто на останній день місяця борг вже не існував.

Оскільки позивачем самостійно визначений період розрахунку інфляційних втрат на суму боргу за видатковою накладною №РВО-000541 до 18.07.2017р., та враховуючі положення п.1.12, ч.3 п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України викладеним в Постанові Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, включення до цього розрахунку втрат від інфляції липень 2017 року є також неправомірним.

Суд самостійно визначив інфляційні втрати на суму боргу та встановив їх в розмірі 31194,01грн, з яких:

- від суми боргу за видатковою накладною №РВО-000538 за період з квітня 2017р. по травень 2017р. сума інфляційних втрат складає 2690,66грн.,

- від суми боргу за видатковою накладною №РВО-000541 за період з квітня 2017р. по червень 2017р, сума інфляційних втрат складає 28503,35грн.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних за період з 15.03.2017р. по 18.07.2017р. є арифметично вірним та заявлена позивачем сума - 9645,97 грн. підлягає стягненню з відповідача в заявленому розмірі.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі п. 9.3 Договору позивачем нарахована пеня в розмірі 82977,40грн.

За висновками суду, розрахунок пені за період з 15.03.2017р. по 18.07.2017р. є арифметично вірним та заявлена позивачем сума - 82977,40 грн підлягає стягненню з відповідача в заявленому розмірі.

При вирішенні питання про розподіл господарських витрат суд виходить з наступного.

На підтвердження оплати судового збору за даним позовом суду надане платіжне доручення №1084170 від 21.07.2017р. на суму 12566,91грн.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 11.10.2017р. судовий збір за даним позовом мав бути сплачений в розмірі 9541,64грн, у звязку з чим сума сплаченого судового збору в розмірі 3025,26грн (12566,91 9541,64), в порядку п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Судові витрати в розмірі 9541,64грн відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Параллель М ЛТД, м.Запоріжжя, до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Катоіл Плюс, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 636109,67грн, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Катоіл Плюс (84313, Донецька область, місто Краматорськ, проспект Миру, б.8; ) на корить ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Параллель М ЛТД (69091, м.Запоріжжя, бул.Шевченка, б.71-А, кім.901; код в ) заборгованість в розмірі 490000,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 31194,01 грн, 3% річних в розмірі 9645,97грн, пеню в розмірі 82977,40 грн; витрати на оплату судового збору в розмірі 9207,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписаний 17.10.2017р.

Рішення набирає законної сили 30.10.2017р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Суддя О.М. Сковородіна