ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 5020-1922/2011
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Могил С.К., Палія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 р.
у справі№5020-1922/2011
господарського судуміста Києва
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради
простягнення заборгованості
на діїВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за участю представників від:
позивачаМайданевича Г.А.
відповідачане з'явилися;
ДВСне з'явилися;

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду міста Києва від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою господарського суду міста від 25.01.2017 р. (суддя Якименко М.М.), яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 р. (судді: К.В. Тарасенко, І.А. Іоннікова І.А., О.В. Тищенко) у справі № 5020-1922/2011 скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - задоволено повністю.

Визнано незаконним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.10.2016 р. №738/20.1/10. Визнано недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.10.2016 року №738/20.1/10. Зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. прийняти до виконання наказ господарського суду міста Севастополя від 01.06.2012 р. №5020-1922/2011 та відкрити виконавче провадження.

Не погоджуючись із ухвалою та постановою судів попередніх інстанцій, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу та постанову скасувати, відмовити в задоволені заяви повністю чи направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01.06.2012 р. на примусове виконання рішення господарського суду міста Севастополя від 24.01.2012 р. у справі №5020-1922/2011 та постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 р., що набрали законної сили 14.05.2012 р., господарським судом міста Севастополя видано наказ про стягнення з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основну заборгованість у розмірі 44 379 850,55 грн., пеню у розмірі 3 504 153,76 грн., інфляційне збільшення у розмірі 267 424,92 грн., три відсотка річних у розмірі 685 546,96 грн., судовий збір у розмір 56 460 грн.

30.09.2016 р. скаржник звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою №31/13-3602 від 29.09.2016 р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду міста Севастополь від 01.06.2012 р. у справі №5020-1922/2011.

13.10.2016 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято повідомлення № 738/20.1/10 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Скасовуючи рішення державного виконавця, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Закон України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016 р. взагалі не передбачав винесення державним виконавцем такого процесуального документу як повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Вищий господарський суд України не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, але залишає їх без змін з інших мотивів.

Як встановлено судами, заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду міста Севастополя від 24.01.2012 р. у справі №5020-1922/2011 (яке залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.05.2012) від 29.09.2016 р. №31/13-3602 була подана Позивачем разом з наказом від 01.06.2012 р. №5020-1922/2011 до канцелярії Мін'юсту 30.09.2016 р, тобто в період дії Закону України "Про виконавче провадження" (редакція до 05.10.2016 р.), а тому виконавчі дії державним виконавцем повинні були вчинятись відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, яка діяла на момент подання заяви.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як визначено у ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу п. 10 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено на виконання не за місцем або підвідомчістю.

Відповідно до п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/05 від 02.04.2012 р. (в редакції Наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016 р.) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2016 р. скаржник звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою №31/13-3602 від 29.09.2016 р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду міста Севастополь від 01.06.2012 р. у справі №5020-1922/2011. на суму у розмірі 44 379 850,55 грн., пені у розмірі 3 504 153,76 грн., інфляційні збільшення у розмірі 267 424,92 грн., три відсотка річних у розмірі 685 546,96 грн. та судового збору у розмір 56 460 грн.

Отже, виходячи з аналізу положень вказаної Інструкції, суди попередніх інстанцій не звернув уваги, що рішення, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті підвідомчі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Враховуючи викладене, оскаржену ухвалу та постанову не можна визнати законними та обґрунтованими. Але, Вищий господарський суд України залишає їх без змін з інших мотивів.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-13 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 р. та ухвалу господарського суду міста Києва від 25.01.2017 р. у справі № 5020-1922/2011 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді С. К. Могил

В. В. Палій