РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017Справа №910/16136/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі - Холдінг",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Хмельницькхліб"

про розірвання Договору №0506-14/1 від 05.06.2014

Суддя Лиськов М.О.

Представники учасників сторін:

від позивача: Естрін О.С. (дов від 05.05.2017)

від відповідача-1: Завора О.І. (ліквідатор)

від відповідача-2: Нікітчук І.І. (за ордером)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18 .10.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі - Холдінг"(далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Хмельницькхліб" (далі - відповідач-2) про визнання договору укладеним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 порушено провадження у справі № 910/16136/17, судове засідання призначено на 04.10.2017 року.

В судове засідання, призначене на 04.10.2017, представник відповідача-2 не з'явився, витребувані ухвалою суду документи не надіслав, проте надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 04.10.2017, представник позивача та відповідача-1 з'явився, подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представником підтримане подане разом із позовною заявою клопотання про витребування додаткових доказів по справі.

Оскільки, позов обґрунтований неналежним виконанням Відповідачем-2 своїх обов'язків щодо сплати (перерахування) орендної плати в безготівковому порядку на поточний рахунок Відповідача-1. Таким чином, клопотання позивача про витребування мотивоване тим, що вказана обставина може бути підтверджена виключно випискою про рух коштів по банківському рахунку, який використовується ліквідатором Заворою О.І. для проведення ліквідаційної процедури ТОВ "Стіомі-Холдінг", та/або інших існуючих банківських рахунків ТОВ "Стіомі-Холдінг" (якщо такі є).

Оскільки, відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банк.вську діяльність" відомості про банківські рахунки клієнтів та операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, є банківською таємницею, AT "Укрексімбанк" не має можливості самостійно виконати обов'язок, визначений ст. 35 ГПК України щодо надання відповідних доказів. Тому виникає необхідність у витребуванні в товариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг" документів, а саме, виписки про рух коштів по рахунку (рахунках) вказаного товариства за період з 05.06.2014 року (дата укладення Договору №0506- 14/1) по поточний час, виданої (засвідченої) установою банку, в якій відкритий відповідний рахунок.

Суд дослідивши вказані клопотання, вважає їх вмотивованими, належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 розгляд справи було відкладено до 18.10.2017 та зобов'язано відповідача 1 надати суду виписки про рух коштів по всіх рахунках ТОВ "Стіомі-Холдінг" за період з 05.06.2014 року по 15.09.2017р., складені та засвідчені банківською установою, в якій відкриті відповідні рахунки.

13.10.2017 через канцелярію Господарського суду міста Києва від Відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву.

У судове засідання 18.10.2017 представник позивача з'явився надав пояснення по суті спору та позовні вимоги підтримав повністю.

У судове засідання 18.10.2017 представники Відповідача 1 та Відповідача 2 з'явилися, надали пояснення по суті спору та заперечили проти позовних вимог.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста Києва від 14.04.2014 у справі №5011-46/5221-2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «Стіомі-Холдінг» (далі - Відповідач 1) визнано банкрутом і відкрито щодо останнього ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Завору О.І. (Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 454 від 14.03.2013 р.).

Відповідно до ухвали попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 20.11.2013 у справі №5011-46/5221-2012 Публічне акціонерне товариство «Дердавний експортно-імпортний банк України» (далі - Позивач, АТ «Укрексімбанк») затверджено одним із кредиторів Товариство з обмеженою відповідальністю «Стіомі-Холдінг» на загальну суму грошових вимог 229 118 252,61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 у справі №5011-46/5221-2012 арбітражного керуючого Завору О.І. зобов'язано виконувати повноваження ліквідатора TOB "Стіомі-Холдінг" до прийняття судом рішення про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стіомі-Холдінг» та припинення провадження у справі №5011-46/5221-2012.

05.06.2014 р. між Відповідачем 1, в особі ліквідатора Завори О.І. (надалі за договором - Сторона 1) і Відповідачем 2 (надалі за договором - Сторона 2) укладено Договір №0506-14/1 (далі - Договір), згідно умов п.1.1. якого Сторона 1, з метою належного збереження майна, що підлягає продажу в ліквідаційній процедурі передала, а Сторона 2 прийняла у володіння та користування майно цілісних майнових комплексів з виробництва хлібобулочних виробів, що знаходяться за адресами: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 8 і м. Хмельницький, вул. Панаса Мирного, 4 (далі - ЦМК, майно).

Пунктом 3.1. Договору сторони обумовили, що строк дії Договору - до моменту продажу майна, що є предметом Договору на аукціоні у порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п.4.1. Договору, розмір щомісячної плати за володіння та користування майном, що включає в себе витрати, пов'язані із життєздатністю цілісних майнових комплексів з виробництва хлібобулочних виробів, а саме: заробітна плата персоналу, належного утримання технологічного обладнання, оплату вартості енергоносіїв, сплату обов'язкових платежів, передбачених нормами чинного законодавства України, інших витрат, що пов'язані із утриманням та експлуатацією майна на підставі виставлених рахунків становить 2 200 000, 00 грн., з урахуванням індексу інфляції.

Згідно розділу 11 Договору сторони погодили, що Договір може бути розірвано у випадках: несплати Стороною 2 плати та інших платежів протягом двох місяців; використання майна не за призначенням; не виконання інших істотних умов договору; не погодження Стороною 2 зі встановленням Стороною1 нового розміру плати в місячний термін з моменту отримання повідомлення Сторони 1 щодо перегляду розміру плати.

Позивач стверджує, що у зв'язку з неналежним виконанням Стороною 2 обов'язків за Договором в частині сплати орендної плати в безготівковому порядку на поточний рахунок Сторони 1, що призводить до позбавлення, на думку Позивача, значних грошових коштів, які б мали бути використанні в подальшому на погашення заборгованості боржника згідно черговості, а тому позивач просить суд розірвати Договір на цій підставі.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження наявності між Позивачем та Відповідачем договірних відносин по орендні вказаного вище майна, проте на запит Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 05.05.2017 №070-02/657 щодо надання довідки про рух коштів по рахунку Відповідача 1, який використовується для зарахування плати за Договором, ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Стіомі-Холдінг» Завора О.І. надав лист від 22.05.2016 №22/05/1 про грошові кошти, які Відповідач 2 сплатив Відповідачу 1. Загальна сума орендної плати, згідно вказаної довідки, становить 93 115 683,02 за період з червня 2014 року по квітень 2017 року.

Як стверджує Позивач, що у зв'язку з відсутністю доказів сплати Відповідачем 2 орендної плати на рахунок Відповідача 1, вбачається невиконання Стороною 2 за Договором обов'язку щодо сплати орендної плати, а тому вважає за необхідне розірвати зазначений Договір.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, можливість звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів пов'язується як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, виникненням у них сумнівів у належності, зокрема, майна позивачеві, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності.

Статтями 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом враховано рекомендації, викладені у пунктах 2.2., 2.3., 2.4., 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року N 18, щодо того, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проаналізувавши всі наявні у матеріалах справи документи, врахувавши наявні у матеріалах справи докази із позовними вимогами Позивача, суд не вбачає належного підтвердження порушення Відповідачем 1 та Відповідачем 2 охоронюваних законом прав та свобод Позивача.

Розірвання договору є окремою правовою формою припинення правовідносин сторін договору. Зазначена правова форма в господарських правовідносинах врегульована положеннями статті 188 та частини третьої статті 291 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до положень частини третьої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Відповідно до положень ч.4 ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Таким чином процедура розірвання господарського договору, визначена нормами статей 188 та 291 Господарського кодексу України передбачає, що ініціювати розірвання господарського договору в судовому порядку може лише сторона такого договору.

Як зазначається самим Позивачем, останній не є стороною договору, про розірвання якого є предметом позову, при цьому Позивачем також не наведено норм законодавства, які б встановлювали такий спосіб захисту порушеної о права юридичної особи, яка не є стороною господарського договору, як звернення до суду із позовом про розірвання такого договору.

Крім того, особливістю правовідносин, на які посилається Позивач, є те, що Відповідач 1 ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2014 у справі №5011-46/5221-2012 визнано банкрутом, стосовно цього підприємства відкрита ліквідаційна процедура.

В обгрунтування правомірності подання свого позову та наявності факту порушення права, Позивач вказує на те, що як кредитор Товариства з обмеженою відповідальністю «Стіомі-Холдінг» за відсутності надходжень з орендної плати від Відповідача 2 на поточний рахунок боржника, він позбавляється значних грошових коштів, які мали б бути включені до складу ліквідаційної маси, акумульовані на поточному рахунку та в подальшому використані на погашення заборгованості боржника згідно черговості, визначеної Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до положень статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» задоволення вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі відбувається після продажу майна боржника.

Однак, як встановлено судом, і не заперечується сторонами, ліквідаційна процедура ТОВ «Стіомі-Холдінг» ще не завершена, продаж майна боржника ліквідатором ще не здійснено, тому подія (обставина), на настання якої як на обставину, яка свідчить про порушення його права вказує сам Позивач - ще не наступила.

Крім того, відповідно до частини п'ятнадцятої статті 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Зазначений Закон не передбачає такий порядок задоволення вимог до боржника як звернення кредитора такого боржника до суду із позовом про розірвання господарського договору, стороною якого є цей боржник.

При цьому, відповідно до ч.1, ч.2, ч.7 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на період з моменту порушення провадження у справі про банкрутство і до припинення такого провадження вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податки, і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію, такий мораторій вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Тобто, Позивач розглядає розірвання Договору, який укладено між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, як захід, спрямований на забезпечення виконання зобов'язань боржника перед Позивачем, як кредитором у відповідному провадженні в справі про банкрутство ТОВ «Стіомі-Холдінг» .

Таким чином за змістом статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимога Позивача про розірвання вказаного договору охоплюється дією вищезазначеного мораторію, що унеможливлює задоволення вимог Позивача.

За правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною, зокрема в рішенні від 15.03.2012, в справі №39/89, стаття 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість звернення до господарського суду виключно за захистом своїх порушених або оспорюваних прав чи охоронюваних законом інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеної о права невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція також міститься у Постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2011 та Постанові Верховного суду України від 12.09.2011 у справі №33/341 при здійсненні перегляду судових рішень судів, у справах пов'язаних з недоведеністю порушення прав позивача.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 13.07.2004 у справі №10/732, дійшовши до висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені Позивачем вимоги про розірвання Договору не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача,оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі - Холдінг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Хмельницькхліб" про розірвання Договору №0506-14/1 від 05.06.2014 відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 25.10.2017

Суддя М.О. Лиськов