ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.10.2017 Справа № 907/588/17

За позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Київ

ДО товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональна група вин України №1", м. Хуст

ПРО стягнення суми 764.779,45грн., у тому числі - 585.300,00грн. - основного боргу за договором про надання послуг №1/2016 від 04.01.2016р., 78.542,45грн. - пені за несвоєчасний розрахунок, 14.056,80грн. - три відсотки річних, 76.880,20грн. - інфляційних втрат та 10.000,00грн. витрат на надання правової допомоги,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

Від позивача - ОСОБА_3, адвокат, договорі про надання правової допомоги від 20.06.2017 №15/17;

Від відповідача - Блохіна В.Ю. - представник за довіреністю від 28.09.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м. Київ звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональна група вин України №1", м. Хуст про стягнення суми 764.779,45грн., у тому числі - 585.300,00грн. - основного боргу за договором про надання послуг №1/2016 від 04.01.2016р., 78.542,45грн. - пені за несвоєчасний розрахунок, 14.056,80грн. - три відсотки річних, 76.880,20грн. - інфляційних втрат та 10.000,00грн. витрат на надання правової допомоги.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31.07.2017р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.08.2017р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.08.2017 було відкладено розгляд справи на 05.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.09.2017 розгляд справи було відкладено на 27.09.2017 з підстав, зазначених в ній.

Ухвалою суду від 27.09.2017 продовжено розгляд спору в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України на 15 днів.

У судовому засіданні 27.09.2017 судом в порядку ст. 77 ГПК України за згодою сторін оголошувалась перерва до 12.10.2017 року.

Позивач просить задовольнити позов, мотивуючи тим, що відповідач своїх зобов'язань за договором про надання послуг № 1/2016 від 04.01.2016 р. не виконував, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість у період на загальну суму 764 779,45 грн., з яких 585 300,00 грн. - сума основного боргу; 78 542,45 грн. - сума пені відповідно до умов Договору; 14 056,80 грн. - 3%

річних; 76 880,20 грн. - інфляційне збільшення суми боргу. Крім цього, позивач, посилаючись на приписи ст.ст. 44, 48 та п. 1 ч. 5 ст. 49 ГПК України, просить також стягнути на його користь 10 000, 00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав їх обґрунтованості матеріалами справи.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує у повному обсязі з підстав, наведених у поданому письмовому відзиві. Зокрема вказує, що з поданим позовом відповідач не погоджується, оскільки насправді обумовлених Договором №1/2016 від 04 січня 2016 року послуг (робіт) ні Товариству, ні його Філії позивачем надано (виконано) не було, а акти здачі-прийняття робіт підписано директором Філії фіктивно, через що останнього притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Також зазначає, що на підприємстві відсутні, а до позовної заяви не додано жодної товаро - транспортної накладної, змінних рапортів, відомостей робочого часу, заявок про надання самоскиду чи іншого ТЗ, виставлених рахунків, які б могли підтвердити реальність наданих позивачем послуг (виконаних робіт).

Отже, з огляду відсутність належним чином оформлених документів, які б підтверджували реальність наданих позивачем послуг, відповідач вважає відсутнім обов'язок оплачувати не надані та не оформлені первинними документами послуги.

Також, звертає увагу суду на те, що позивач намагається двічі стягнути з відповідача вартість ніби то наданих послуг у лютому 2016 року. Так, згідно з актом надання послуг №2 від 29 лютого 2016 року позивачем надано послугу оренди автотранспорту в лютому 2016 року на суму 120000,00 грн., а в акті здачі-прийняття робіт №ОУ-0000002 від 29 лютого 2016 року - послуги перевезення вантажів також вартістю 120000,00 грн. Тобто, за один місяць складено два акти, що є очевидним дублюванням. Вказує на невірне нарахування позивачем пені, оскільки таке здійснено за межами передбаченого ГК шестимісячного строку. Тому, в будь-якому разі у вимозі про стягнення пені в розмірі 78542,45 грн. просить відмовити. Щодо вартості правової допомоги - 10000,00 грн., вважає вказану суму також необґрунтованою та завищеною.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 12.10.2017р. на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) та Броварською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНА ГРУПА ВИН УКРАЇНИ № 1" (Замовник) укладено договір № 1/2016 про надання послуг №1/2016.

Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець бере на себе зобов'язання за завданням замовника надавати останньому послуги машинами та механізмами, разом з екіпажем (або без екіпажу) на об'єкті Замовника, а Замовник зобов'язується оплатити Виконавцеві надані послуги у порядку і на умовах передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.1. Договору вартість наданих послуг за даним Договором встановлюється за погодженням Сторін та вказана в Додатках до Договору. Загальна сума Договору дорівнює вартості всіх наданих послуг за весь час дії Договору.

Пунктами 2.2 та 2.3 договору, сторони погодили, що оплата послуг проводиться на підставі виставлених виконавцем рахунків-фактур протягом 3-х днів з дня їх отримання. Замовник здійснює кінцевий розрахунок за надані послуги щомісячно протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами належно оформлених актів надання послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем виконано свої договірні зобов'язання у повному обсязі, що належним чином підтверджується доданими до матеріалів справи узгодженими сторонами та скріпленими печатками останніх актами про надання послуг та актами здачі - прийняття робіт.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч умов договору взятих на себе договірних зобов'язань у повному обсязі не виконав, та здійснив лише часткову оплату наданих послуг у сумі 20 000,00 грн., що підтверджується долученої до матеріалів справи банківською випискою, чим допустив заборгованість перед позивачем у сумі 585 300,00 грн. основного боргу.

Зважаючи на прострочення виконання грошових зобов'язань, позивач здійснив нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат та звернувся за захистом свого порушеного права до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Із сукупного аналізу положень укладеного між сторонами договору вбачається, що оплата проводиться саме за надані послуги. Підтверджує надання послуг підписаний сторонами відповідний акт.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем надано відповідачу послуги по перевезенню машинами та механізмами, разом з екіпажем (або без екіпажу), а також по користуванню автотранспортом (додатки до договору про надання послуг), що підтверджується поданими позивачем актами про приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), підписані та скріплені печатками сторін.

Даними додатками до договору про надання послуг сторонами узгоджено вид послуг, їх одиницю виміру та розмір платежу, що відповідає умовам договору №1/2016 від 04.01.2016.

Також позивачем подано суду докази стосовно пред'явлення відповідачу в порядку вимог п.2.2 договору до оплати рахунок-фактуру за №0000006 від 31.06.2016 на суму 605300,00грн. Прийняття даного рахунку до оплати підтверджується банківською випискою, з якої вбачається проведення відповідачем часткового розрахунку по оплаті вартості наданих послуг за договором та даним рахунком на суму 20000грн.

Твердження відповідача про те, що фактичні послуги не підтверджуються відповідними первинними обліковими документами не спростовують доводів позивача та поданих ним відповідних доказів.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму 78542,45 грн. пені за несвоєчасний розрахунок за період з 02.01.2017 року по 26.05.2017 року.

Аналізуючи дані вимоги позивача, суд вважає, що такі підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін .

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань пеня нараховується починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Згідно ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України обмежує можливість нарахування пені після 6 місяців з моменту прострочення.

Як встановлено судом, при нарахуванні суми пені, позивачем помилково не враховано вимог п.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно якого нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Крім того, згідно п. 2.5. вищезазначеної постанови щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору про надання послуг №1/2016 від 04.01.2016 р., враховуючи умови п. 2.2 та п.2.3 Договору, суд дійшов висновку, що пеня нарахована позивачем неправомірно поза межами встановленого законом шестимісячного строку.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що у поданому розрахунку спірної суми включено суму пені, нарахованої не у період прострочення та за межами строку позовної давності, про наслідки застосування якої звернувся із заявою відповідач, у зв'язку з чим вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період з 14.09.2017 по 03.07.2017 підлягають задоволенню в розмірі 14056,80 грн. три відсотки річних, а також 76880,20 грн. інфляційних втрат відповідно.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 10000грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 20 червня 2017 року укладено договір № 15/17 про надання правової допомоги. 29 червня 2017 року між Позивачем та Адвокатом ОСОБА_3 підписано додаткову угоду № 1/17 до договору № 15/17 про надання правової допомоги від 20.06.2017. 29 червня 2017 року Позивач на виконання договору № 15/17 про надання правової допомоги від 20.06.2017 та додаткової угоди № 1/17 від 29.06.2017 оплатив послуги адвоката ОСОБА_3 у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 0009 від 29.06.2017 (копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 0009 від 29.06.2017 в матеріалах справи).

Також, в матеріалах справи наявне свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС№5262/10 на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до абзацу 3 пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права" № 01-8/973 від 14.12.2007, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Частинами 1,2,3 статті 28 ГПК України передбачено, що справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, залучення до участі у справі в якості представника іншої особи є правом, а не обов'язком сторони, і пов'язано лише з волевиявленням самої сторони, як і визначення між цією стороною та найнятим представником оплати останнього за надані цим представником послуги.

При цьому суд зазначає, що результати розгляду справи у суді залежить не від того хто представляє інтереси тієї чи іншої сторони у суді, а від встановлення судом наступних обставин: наявності у позивача права, на захист якого ним подано позов, а також наявності чи відсутності факту порушення такого права або його оспорення.

Враховуючи ціну позову, розумну необхідність у здійсненні таких витрат, обсяг проробленої роботи, та виходячи з розумної необхідності зазначених судових витрат для даної справи витрати на оплату послуг адвоката підлягають в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональна група вин України №1" (90400 Закарпатська область, м. Хуст, вул. Колгоспна, 25 корпус „Д", ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (03143, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) суму 676.237,00грн. (шістсот сімдесят шість тисяч двісті тридцять сім грн. 00 коп.), у тому числі - 585.300,00грн. - основного боргу за договором про надання послуг №1/2016 від 04.01.2016р., 14.056,80грн. - три відсотки річних, 76.880,20грн. - інфляційних втрат, а також суму 10.000,00грн. (Десять тисяч грн. 00 коп.) витрат на надання правової допомоги та 10143,60 грн. (десять тисяч сто сорок три грн. 60 коп.) судового збору.

Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 23.10.2017.

Суддя О.Ф. Ремецьк