ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 916/156/17

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Вовк І.В. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод", м. Арциз,

на рішення господарського суду Одеської області від 05.04.2017

та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2017

у справі № 916/156/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" (далі - ТОВ "Молокозавод"), м. Арциз,

до публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" (далі - ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго"), м. Одеса,

про скасування штрафних санкцій у розмірі 15 550,39 грн. та стягнення 12 027,00 грн. завданих збитків.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Паскаль Т.В. (договір від 17.10.2017 та ордер № 186391)

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Молокозавод" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" про скасування штрафної санкції у розмірі 15 550,39 грн., нарахованої відповідачем за перевищення позивачем договірної величини електроспоживання за листопад 2016 року.

Відповідно до заяви ТОВ "Молокозавод" (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) про уточнення позовних вимог та внесення змін до предмета позову, позивач просив суд скасувати штрафну санкцію у розмірі 15 550,39 грн., нараховану відповідачем за перевищення договірної величини електроспоживання за листопад 2016 року, а також стягнути з відповідача 12 027,00 грн. завданих збитків, внаслідок протиправного припинення постачання електричної енергії за несплату штрафних санкцій.

Місцевий господарський суд, приймаючи дану заяву до розгляду, зазначив про те, що заявою позивача (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) було збільшено розмір заявлених позовних вимог та змінено предмет позову.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.04.2017 у справі № 916/156/17 (суддя Желєзна С.П.), яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 (судді Ярош А.І. - головуючий, Лисенко В.А., Богатир К.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю з посиланням на його необґрунтованість та відсутність складу цивільного правопорушення в діях відповідача.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ТОВ "Молокозавод" просить судові рішення зі справи скасувати. Касаційну скаргу мотивовано прийняттям оскаржуваних судових актів з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

За клопотанням ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" його участь у судовому засіданні Вищого господарського суду України 24.10.2017 здійснювалася в режимі відеоконференції.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представника ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго", Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги частково, проте не з мотивів, які наведені у скарзі, а з мотивів, які викладено далі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.08.2007 відповідачем як постачальником та позивачем як споживачем було укладено договір на постачання електричної енергії № АР 52 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Точка продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатком "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" між постачальником та споживачем або інша обумовлена окремим додатком до Договору.

Розділом 5 Договору передбачено порядок визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності.

Положеннями пунктів 5.1, 5.2 Договору передбачено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику електричної енергії відомості про розміри очікуваного споживання електричної енергії з помісячним розподілом (по формі додатку "Обсяги постачання електричної енергії споживачу"). Узгоджені обсяги споживання електричної енергії, оформлені додатком до Договору "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", є договірними величинами споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 5.5 Договору споживач має право протягом поточного розрахункового періоду, зазначеному у додатку "Порядок розрахунків" до цього договору, звернутись письмово до постачальника за коригуванням договірної величини споживання електричної енергії та граничної величини електричної потужності. Датою надходження звернення є дата реєстрації письмового звернення у Постачальника електричної енергії.

Абзацом першим пункту 1 додатку № 5 "Порядок розрахунків" до Договору передбачено, що розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електроенергії приймається період з 1 числа до останнього числа поточного місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття "розрахунковий період" та "календарний місяць" вважаються прирівняними.

Згідно з пунктом 5.7 Договору перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду, на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії.

Додатком № 1 до Договору сторонами було визначено договірні величини споживання електричної енергії по місяцям 2016 року, на підставі поданої позивачем заяви від 30.10.2015, відповідно до якої обсяг постачання електричної енергії споживачу, що постачатиметься у листопаді 2016 року складає 75 тис. кВт/год.

Умовами пункту 3 додатку № 1 до Договору встановлено, що споживач має право протягом розрахункового періоду, але не пізніше ніж за день до зазначеного у додатку "Порядок розрахунків" до Договору розрахункового дня, звернутися до постачальника електричної енергії із заявою на коригування договірної величини споживання електричної енергії. Датою надходження звернення є дата реєстрації письмового звернення споживача у постачальника електричної енергії.

Абзацом першим пункту 4 та пунктом 5 додатку № 1 до Договору передбачено, що договірні величини споживання електричної енергії на кожен місяць, визначені цим додатком, можуть бути скориговані постачальником електричної енергії не вище максимально припустимого обсягу споживання електричної енергії при виконання споживачем наступних умов: надання постачальнику електричної енергії письмового звернення згідно з пунктом 3 цього додатку; виконання оплати обсягу електричної енергії на розрахунковий період з урахуванням обсягу коригування у відповідності до умов, визначених у додатку "Порядок розрахунків" до Договору до дати звернення.

У випадку перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності споживач несе відповідальність згідно з частинами шостою та сьомою стаття 26 Закону України "Про електроенергетику".

30.11.2016 ТОВ "Молокозавод" звернулося до ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" із заявою, в якій просило відповідача не застосовувати штрафні санкції за перевищення ліміту споживання електричної енергії у листопаді 2016 року. Окрім того, у вказаній заяві позивач зазначав, що обсяги спожитої електричної енергії у листопаді були оплачені (попередня оплата) в строк до 25.11.2016. Несвоєчасне подання заяви на коригування обсягів споживання, за твердженням позивача, було пов'язано з відрядженням відповідального працівника. До заяви додані: копія наказу на відрядження ОСОБА_5 з 27.11.2016 по 29.11.2016, копія посвідчення на відрядження, копія договору поставки з ТОВ "БАБАНСЬКИЙ".

07.12.2016 ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" листом № 210/03-1165 повідомило ТОВ "Молокозавод" про перевищення останнім договірних величин споживання електричної енергії у листопаді 2016 року, а саме: повідомлено про допущене перевищення договірних величин на 7 894 т. кВт/год., що є підставою для застосування до позивача відповідальності, передбаченої частиною шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику". Розмір двократної вартості величини, на яку було перевищено договірне споживання, був визначений у рахунку-фактурі від 30.12.2016 № 52/1 за спожиту електроенергію, який позивач отримав 30.12.2016.

03.01.2017 ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" у заяві № 101/19/03-27 повідомило позивача, що штрафні санкції, а саме двократна вартість спожитої електричної енергії, що перевищила очікуваний обсяг споживання у листопаді 2016 року є правомірними та обґрунтованими, оскільки позивачем не було подано у встановлений у Договорі строк заяву на коригування договірної величини.

23.01.2017 ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" вручено позивачу попередження про припинення постачання електроенергії на об'єкти Товариства (підставою для відключення зазначено наявність заборгованості за перевищення договірних величин у розмірі 15 550,39 грн., яка не була сплачена позивачем). У попередженні зазначено про те, що у разі не припинення споживачем споживання електричної енергії власними силами, споживання електричної енергії буде припинено 26.01.2017 після 8:00 год.

26.01.2017 ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" було припинено постачання Товариству електричної енергії.

26.01.2017 позивач сплатив на користь відповідача 15 550,39 грн. згідно з платіжним дорученням № 118 з призначенням платежу: за перевищення граничного рівня споживання згідно рахунка від 30.12.2016 № 52/1.

Причиною виникнення спору зі справи згідно із заявою позивача (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1), яка прийнята судом до розгляду, стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для скасування штрафної санкції у розмірі 15 550,39 грн., нарахованої відповідачем за перевищення позивачем договірної величини електроспоживання за листопад 2016 року, а також питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача 12 027,00 грн. завданих збитків, внаслідок протиправного припинення постачання електричної енергії за несплату штрафних санкцій.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про електроенергетику" (далі - Закон) постачання електричної енергії - це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору.

Відповідно до приписів статті 26 Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини (частина шоста наведеної статті).

У випадку перевищення договірної величини потужності споживачі (крім населення та навчальних закладів) сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

За умови неповної оплати за спожиту електричну енергію споживач зобов'язаний обмежити власне електроспоживання до рівня екологічної броні або повністю його припинити в разі відсутності такої.

Відповідно до пункту 4.2 постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 "Про затвердження Правил користування електричною енергією" (далі - Правила) відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним або поквартальним розподілом подаються споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом у термін, обумовлений договором. У разі відхилення від обсягів фактичного споживання за минулий рік на 15% обсяги очікуваного споживання електричної енергії обґрунтовуються споживачем за даними запланованої до використання потужності та режиму роботи електроустановок відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 4.4 Правил споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Споживач, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, та/або споживач постачальника за нерегульованим тарифом, електроустановки якого обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом протягом п'яти робочих днів від дня отримання звернення розглядає заяву споживача, приймає рішення за цим зверненням та не пізніше шостого робочого дня від дня отримання звернення письмово повідомляє споживача про результати розгляду заяви. Пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником за регульованим тарифом заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду. Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право відмовити споживачу в коригуванні (збільшенні) договірних величин у разі невиконання споживачем своїх зобов'язань щодо оплати електричної енергії за договором про постачання електричної енергії.

У разі коригування за заявою споживача договірної величини споживання обсягу електричної енергії здійснюється відповідне коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності.

Датою коригування вважається дата попередньої оплати додатково заявлених обсягів активної електричної енергії. У разі, якщо договором про постачання електричної енергії попередня оплата не передбачена, датою коригування вважається дата прийняття постачальником електричної енергії рішення про коригування договірних величин на підставі письмового звернення споживача. Для споживача, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, та/або споживача постачальника за нерегульованим тарифом, електроустановки якого обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, за дату коригування договірної граничної величини споживання електричної потужності приймається дата отримання постачальником електричної енергії звернення від споживача.

Скоригована гранична величина споживання електричної потужності дійсна з дня проведення коригування.

За результатами розгляду споживачу надсилається повідомлення про рівні відкоригованих договірних величин або обґрунтована відмова здійснення коригування. Повідомлення про рівні відкоригованих договірних величин обсягу споживання та електричної потужності є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пунктів 6.13 - 6.15 Правил, у передбачений договором термін за результатами розрахункового періоду споживачем, постачальником електричної енергії, електропередавальною організацією (основним споживачем) на підставі даних розрахункового обліку електричної енергії визначається фактичний обсяг переданої та поставленої споживачу (субспоживачу) електричної енергії та оформляється акт про використану електричну енергію (акт прийняття-передавання товарної продукції).

Перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії або акта прийняття-передавання електричної енергії.

Період підбиття підсумків розрахункового періоду та повідомлення споживача про їх результати розпочинається з 3 робочого дня і має не перевищувати 10 робочих днів від останнього дня періоду для здійснення споживачем остаточного розрахунку.

Перевищення договірної величини електричної потужності фіксується протягом розрахункового періоду в години контролю максимуму навантаження та оформляється актом з контролю електричної потужності.

Згідно з пунктом 7.5 Правил постачальник електричної енергії (електропередавальна організація або основний споживач за погодженням постачальника електричної енергії) зобов'язаний, попередивши споживача не пізніше ніж за три робочих дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії (передачу або спільне використання технологічних електричних мереж), у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади, у разі, зокрема несплати рахунків відповідно до умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами.

Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з матеріалами справи місцевим господарським судом було прийнято до розгляду заяву позивача (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) про уточнення позовних вимог та внесення змін до предмета позову. При цьому, приймаючи дану заяву до розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявою позивача (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) було збільшено розмір заявлених позовних вимог та змінено предмет позову.

Так, у позовній заяві позивач просив суд: скасувати штрафну санкцію у розмірі 15 550,39 грн., нараховану відповідачем за перевищення позивачем договірної величини електроспоживання за листопад 2016 року.

У заяві (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) про уточнення позовних вимог та внесення змін до предмета позову позивач просив суд: скасувати штрафну санкцію у розмірі 15 550,39 грн., нараховану відповідачем за перевищення договірної величини електроспоживання за листопад 2016 року, а також стягнути з відповідача 12 027,00 грн. завданих збитків, внаслідок протиправного припинення постачання електричної енергії за несплату штрафних санкцій.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктами 3.10-3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Приймаючи до розгляду заяву позивача (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Відповідно, ні судом першої інстанції, ані апеляційним господарським судом достеменно не з'ясовано, чи дійсно дана заява направлена на збільшення заявлених позовних вимог; або дана заява по своїй суті є іншим позовом або ж зміною предмета чи підстави позову.

При цьому, у розгляді наведеного питання суду слід мати на увазі, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

При цьому, право на зміну предмета або підстави позову шляхом подання письмової заяви може бути реалізоване позивачем, в силу приписів статті 22 ГПК України, лише до початку розгляду господарським судом справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, висновок місцевого господарського суду, з яким погодився і суд апеляційної інстанції про те, поданою позивачем заявою (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) збільшено розмір заявлених позовних вимог та змінено предмет позову, є передчасним.

Крім того, як у позовній заяві, так і у заяві (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) позивач просив суд скасувати штрафну санкцію у розмірі 15 550,39 грн., нараховану відповідачем за перевищення позивачем договірної величини електроспоживання за листопад 2016 року.

З огляду на викладене, судам, насамперед, необхідно було визначити правову природу нарахованої відповідачем суми у розмірі 15 550,39 грн. (зокрема, встановити чи відноситься остання до штрафних санкцій, як зазначив позивач, або ж є спеціальним способом визначення вартості спожитої електричної енергії із застосуванням подвійного тарифу), відповідно з'ясувати, чи обрано позивачем належний спосіб захисту прав, які останній вважає порушеними.

Статтею 8 Конституції України кожному гарантовано право на звернення до суду для захисту його конституційних прав і свобод безпосередньо на підставі Конституції України.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів в силу частини другої статті 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об'єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Проте, дослідження питання щодо правової природи нарахованої відповідачем суми, рівно як і того, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту змісту того права, яке позивач вважає порушеним, залишилося поза увагою судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 2.2 розділу ІІ постанови пленуму Вищого господарського суду України від 16.12.2015 № 3 "Про узагальнення судової практики вирішення спорів, що виникають у сфері надання послуг з електропостачання" у статті 27 Закону, якою визначаються правопорушення в електроенергетиці та встановлюється відповідальність за такі правопорушення, відсутні наслідки перевищення споживачем лімітів електроспоживання.

Положеннями частини сьомої цієї статті як санкції визначено платежі, передбачені частинами третьою - п'ятою статті 26 Закону, тоді як сплата двократної вартості за перевищення договірних величин споживання та за перевищення договірних величин потужності споживання встановлена частинами шостою та сьомою статті 26 (якою визначаються обов'язки та відповідальність споживачів енергії).

Пунктом 4.4. Правил передбачена можливість коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії або акта прийняття-передавання електричної енергії (пункт 6.14 Правил).

Перевищення договірної величини електричної потужності фіксується протягом розрахункового періоду в години контролю максимуму навантаження та оформляється актом з контролю електричної потужності (пункт 6.15 Правил). Тобто акт про порушення в таких випадках не складається.

Підпунктом 7 пункту 8.1 Правил визначено, що за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності постачальник електричної енергії має право на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію відповідно до актів законодавства та умов договору.

Питання сплати двократної вартості електроенергії, спожитої понад договірні величини, розглядалося Верховним Судом України при перегляді постанови Вищого господарського суду України у справі про стягнення заборгованості за використану електроенергію та двократної вартості різниці між фактично спожитою та договірною величиною споживання (справа № 6/75).

Верховний Суд України залишив без змін судові рішення, якими з посиланням на приписи статті 509 ЦК України, частини п'ятої статті 26 Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підпункту 7 пункту 8.1 Правил позовні вимоги про стягнення заборгованості за використану в обумовлених договором межах електроенергію та двократної вартості різниці між фактично спожитою та договірною величиною споживання задоволено.

Верховний Суд України у цій справі взяв до уваги також пояснення НКРЕ, відповідно до яких у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину споживач повинен сплатити вартість використаної електричної енергії за обсяг, обумовлений договором, та двократну вартість електричної енергії за обсяг, що дорівнює різниці фактично спожитої та договірної величини споживання електроенергії (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010 № 6/75).

Частиною першою статті 11110 ГПК України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Касаційна ж інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду (частина друга статті 1115 ГПК України).

Відповідно до статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії прийняття до розгляду заяви ТОВ "Молокозавод" (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) про уточнення позовних вимог та внесення змін до предмета позову, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" задовольнити частково з мотивів, наведених у цій постанові.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 05.04.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 зі справи № 916/156/17 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області зі стадії прийняття до розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" (вих. від 17.02.2017 № 17/02-1) про уточнення позовних вимог та внесення змін до предмета позову.

Суддя В. Палій

Суддя І. Вовк

Суддя В. Студенець