ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.2017 Справа № 920/858/17
Господарський суд Сумської області, у складі судді Коваленко О. В., при секретарі судового засідання Галашан І. В., розглянувши матеріали справи № 920/858/17:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут", м. Суми,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

про стягнення 2 960 грн. 05 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: Сіденко Л.В. (довіреність від 30.12.2016 № 156);

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2 960 грн. 05 коп., з яких: 1 176 грн. 22 коп. основного боргу, 890 грн. 88 коп. інфляційних збитків, 89 грн. 65 коп. - 3% річних, 803 грн. 30 коп. пені, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №11416ЕРОКYАРО16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 01.01.2016 з додатковими угодами до нього, а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, письмового відзиву на позов чи будь-якого іншого клопотання суду не подав, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином 03.10.2017, відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір № 11416EPOKYAP016 від 01.01.2016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - Договір) з додатковими угодами до нього.

Відповідно до вищезазначеного договору, Постачальник (ТОВ «Сумигаз Збут») зобов'язується передати у власність Споживачу (ФОП ОСОБА_1) природний газ, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Так, п.1.1 Договору передбачено, що ТОВ "Сумигаз Збут" як постачальник зобов'язався передати у власність ФОП ОСОБА_1 як споживачу у 2016 році природний газ, а ФОП ОСОБА_1 зобов'язується приймати та оплачувати вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що цей Договір діє в частини постачання газу з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 11.2 Договору передбачено, що Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Виходячи із вищезазначеного та враховуючи пояснення позивача, судом було встановлено, що на даний час договір є чинним.

Таким чином, за січень - травень 2017 відповідачу поставлено природного газу на суму 99431,10 грн. Факт отримання газу Відповідачем підтверджується актами приймання-передачі природного газу належним чином підписаними сторонами та скріпленими печатками, відповідно до яких нарахування становлять:

- акт № СМЗ00001736 від 31 січня 2017 за січень 2017 - 41 225,95 грн.;

- акт № СМЗ00003627 від 28 лютого 2017 за лютий 2017 - 40 148,93 грн.;

- акт № СМЗ00005019 від 31 березня 2017 за березень 2017 - 13 179,97 грн.;

- акт № СМЗ00006316 від 30 квітня 2017 за квітень 2017 - 4 803,60 грн.;

- акт № СМЗ00007077 від 31 травня 2017 за травень 2017 - 72,65 грн.

У п. 1.3 Договору сторони встановили планові обсяги постачання газу по місяцях.

Постачання газу здійснюється за умови наявності діючого між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу газу (п 2.2.1 Договору).

Пунктом 2.9. Договору, сторони погодили, що визначення фактичного обсягу поставленого природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

2.9.2 на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника;

2.9.3 споживач протягом двох днів з дати підписання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту прийому-передачі газу;

2.9.4 у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач у такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набранням таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника;

2.9.5. у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітнім, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Відповідно до Кодексу газорозподільних систем, визначений Оператором ГРМ обсяг споживання природного газу по об'єкту споживача за відповідний календарний місяць є підставою для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

Як зазначає позивач, ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ» на підставі даних Оператора ГРМ(ЛДТ «Сумигаз») про об'єм газу проводить нарахування споживачу за надану послугу з газопостачання. Тому всі питання щодо обсягу спожитого газу споживачами відносяться до виключної компетенції Оператора ГРМ (ПАТ «Сумигаз»).

На підставі отриманих даних від ПАТ «Сумигаз», як оператора ГРМ, що підтверджується актом приймання - передачі за травень 2017 загальним обсягом 0,008 куб.м., ТОВ «Сумигаз Збут» надав ФОП ОСОБА_1 належним чином оформлений, підписаний, скріплений печаткою акт приймання - передачі обсягів природного газу № СМЗ00007077 від 31 травня 2017 загальним обсягом на суму 72,65 грн.

Відповідно до п 4.2.3. Договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору свої зобов'язання належним чином не виконав і за отриманий природний газ вчасно не розрахувався, у зв'язку з чим заборгованість відповідача на день подачі позову за Договором становить 1176 грн. 22 коп., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків від 07.08.2017 (а.с. 24).

Згідно ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського Кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст. 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на дату розгляду даної справи в суді відповідачем заборгованість за поставлений природний газ не сплачена, аргументованих заперечень вимогам позивача відповідачем не подано, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1176 грн. 22 коп. заборгованості за поставлений природний газ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 803 грн. 30 коп. пені, відповідно до доданого до позову розрахунку (а. с. 7).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1 та 6.2.1 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України. У разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 6 Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно поданого позивачем розрахунку, пеня нарахована за період з 11.02.2017 по 10.08.2017 і становить 803 грн. 30 коп. Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем строків оплати послуг за Договором, суд визнає зазначені вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, загальний розмір пені, який підлягає стягненню становить 803 грн. 30 коп.

Крім того, позивач нарахував відповідачу 89 грн. 65 коп. 3 % річних за період з 11.02.2017 по 31.08.2017 та 890 грн. 88 коп. інфляційних втрат за період з лютого по липень 2017 року, відповідно до доданих до позову розрахунку (а. с. 5, 6).

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що факт прострочення відповідачем зобов'язання по Договору встановлений судом, - вимога позивача про стягнення з відповідача 89 грн. 65 коп. 3 % річних за період з 11.02.2017 по 31.08.2017 та 890 грн. 88 коп. інфляційних втрат за період з лютого по липень 2017 року є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, а саме, несплати заборгованості за надані послуг з постачання природного газу для потреб не побутових споживачів, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (40022, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз Збут" (40000, м. Суми, вул. Береста, 21, ) 1176 грн. 22 коп. основного боргу за поставлений природний газ, 89 грн. 65 коп. - 3 % річних, 890 грн. 88 коп. інфляційних збитків, 803 грн. 30 коп. пені, а також 1600 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.10.2017.

Суддя О .В. КОВАЛЕНКО