Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" жовтня 2017 р. Справа № 906/783/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №5 від 26.09.17.);

ОСОБА_2 (довіреність №5 від 18.09.17.);

ОСОБА_3 (довіреність №3 від 18.09.17.)

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність №26/984 від 29.12.16)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "Крошня" Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" (м.Житомир)

до Виконавчого комітету Житомирської міської ради (м.Житомир)

про стягнення 287416,27 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 287416,27 грн. збитків (упущеної вигоди).

Позовні вимоги грунтуються на тому, що в процесі виконання договору на управління та утримання житлового фонду міської ради м.Житомира від 25.12.09 з вини відповідача планові тарифи на послуги з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкової території за поданням позивача тривалий час не розглядались і не встановлювались, у зв'язку з чим позивачем понесено збитки у вигляді упущеної вигоди.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав у відповідності до поданих заперечень від 12.10.17. Зазначив, що позивач не міг розраховувати на будь-яку вигоду до прийняття рішення виконавчим комітетом Житомирської міської ради. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем пропущено строки позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Представники позивача зазначили, що позовна давність має рахуватися з дати винесення постанови Корольовським районним судом м.Житомира, а саме з 04.09.14.

У судовому засіданні 12.10.17 оголошувалась перерва до 26.10.17.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2009 року між Житомирською міською радою (відповідач) та ДП «Нова Крошня» ПП «ВЖРЕП №4»(позивач) укладено Договір на управління та утримання житлового фонду міської ради м.Житомира (надалі- Договір), предметом якого є передача власником в управління та утримання частини житлового фонду Житомирської міської ради позивачу згідно з Додатком, з правом на одержання платежів від надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від споживачів житлово-комунальних послуг, а ДП«Крошня» зобов'язується здійснювати від свого імені управління і утримання комунального майна в інтересах власника і споживачів послуг (а.с.9).

Згідно п.3.2 Договору розмір економічно обгрунтованих тарифів на послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій (за винятком послуг з технічного обслуговування ліфтів і енергопостачання для ліфтів) розраховується ДП «Нова Крошня» і погоджується органом місцевого самоврядування у встановленому законодавством порядку.

Термін дії Договору згідно п.8.1 встановлений з 25 грудня 2009 року по 01 жовтня 2014 року.

Позивач посилається на те, що до 20.08.2013 року для ДП «Нова Крошня» діяли тарифи, встановлені рішенням виконавчого комітету Житомирської міської радії №874 від 16.12.2010 року(а.с.15). Після 20.08.2013 року, за зверненням позивача, відповідач мав встановити своїм рішенням новий розмір економічно обґрунтованих тарифів, проте проігнорував свій обов'язок, в результаті чого підприємство на протязі 6 місяців, за період з 01.09.13 по 28.02.14, надавало послуги споживачам за старим розміром тарифу, передбаченого рішенням №874, внаслідок чого зазнало збитків у вигляді упущеної вигоди.

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 04 вересня 2014 року у адміністративній справі №296/947/14-а, визнано неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо невстановлення тарифів приватному підприємству «ВЖРЕП М4», дочірньому підприємству «Крошня», ДП"Крошня Плюс", ДП"Нова Крошня" приватного підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» в період з 20.08.2013 року до набрання законної сили Постанови КМУ №602 від 21.08.2013 року (а.с.13).

Нові тарифи були встановлені відповідачем лише починаючи з 01 березня 2014 року, що підтверджується рішенням виконкому Житомирської міської ради № 61 від 19.02.2014 року «Про встановлення тарифів на послуги ПП«ВЖРЕП №4», ДП «Крошня», ДП"Крошня Плюс", ДП"Нова Крошня" Приватного підприємства «ВЖРЕП №4» з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (а.с.19).

За даними позивача, внаслідок тривалої бездіяльності відповідача ДП «Нова Крошня» зазнало збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 287416 грн. 27 коп. за період з 01.09.2013 року по 28.02.2014 року (6 календарних місяців) від невстановлення нового розміру тарифів (а.с.8).

Згідно п.4.1 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за даним договором відповідно до діючого законодавства України.

Згідно положень статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 19 Конституції України передбачається, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Пунктом 2 абзацу а) статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

В ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" закріплено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Приписами ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець має право розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 статті 31 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" передбачено, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово - комунальних послуг другої групи визначає КМ України.

Механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Порядком.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг).

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.

Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Оскільки Виконавчий комітет Житомирської міської ради у вказаний період не встановлював нові тарифи, у позивача не було підстав очікувати надходження коштів за надані послуги в більшому розмірі, в зв'язку з чим позивач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відповідачем 12.10.2017 подано суду заяву про застосування строків позовної давності. Зазначивши про те, що позивач знав про порушене право з моменту невстановлення відповідачем нових тарифів за зверненням позивача, тобто у період з вересня 2013 по лютий 2014, а тому строк для звернення з даним позовом до суду закінчився у лютому 2017 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 01.09.17, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позивач просив суд відмовити відповідачу в задоволенні заяви щодо застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що перебіг строку позовної давності розпочався з дня винесення постанови Корольовським районним судом м.Житомира від 04 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався, та, відповідно, у позивача виникло право на подання позову в ті місяці, коли на його думку мали діяти затверджені відповідачем нові тарифи , тобто, в будь-якому випадку, з вересня 2013 року по лютий 2014рік.

Відповідно трирічний строк позовної давності сплинув у вересні 2016 за порушене право у вересні 2013, у жовтні 2016 за порушене право у жовтні 2013, у листопаді 2016 за порушене право у листопаді 2013, у грудні 2016 за порушене право у грудні 2016, у січні 2017 за порушене право у січні 2014, у лютому 2017 року за порушене право у січні 2014.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позов позивачем подано до господарського суду Житомирської області 01.09.2017, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.10.17

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу