ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
04 жовтня 2017 року Справа № 909/399/14
04.10.2017 Вищим господарським судом України прийнято постанову у справі № 909/399/14, якою скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2016, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Лукор", третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд державного майна України, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відкрите акціонерне товариство "Оріана", третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім", про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Приватного акціонерного товариства "Лукор" від 15.11.2013 та рішення позачергових загальних зборів учасників вказаного товариства від 17.01.2014 - відмовлено.
Постанова Вищого господарського суду України від 04.10.2017 у цій справі була прийнята більшістю голосів суддів.

Згідно зі ст.47 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи.

Жодний із суддів не має права утримуватися від голосування. Головуючий суддя голосує останнім.

Суддя, не згодний з рішенням більшості складу колегії суддів, зобов'язаний підписати процесуальний документ і має право викласти письмово свою окрему думку, яка долучається до справи, але не оголошується.

Підготовку проектів судових рішень здійснює головуючий колегії суддів або за його дорученням - будь-який суддя цієї колегії.

Мною, суддею Куровським С.В. при прийнятті зазначеної постанови Вищого господарського суду України 04.10.2017 було висловлено окрему думку, суть якої полягає у наступному.

З матеріалів справи вбачається, що перший заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Лукор" про визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів відповідача від 17.01.2014 та від 15.11.2013 (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог).

Позов мотивований тим, що спірні рішення прийняті всупереч вимогам чинного законодавства України, зокрема Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки прийняті за участю колишнього керуючого санацією ВАТ "Оріана", тобто акціонера, що володіє акціями відповідача в розмірі 47,9272% акцій, який не наділений повноваженнями для прийняття рішень по розпорядженню майном ВАТ "Оріана" на суму 662 млн грн.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Вищий господарський суд України постановами від 12.11.2014 та від 21.09.2016 у даній справі скасовував рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушенням норм ст.ст. 47, 43 ГПК України. При цьому вказав на необхідність дослідження спірних рішень про відчуження майна відповідача, одним із акціонерів, якого є ВАТ "Оріана", засновником та власником якого є держава в особі Фонду державного майна України, перебуваючи у процедурі банкрутства на стадії санації, можуть спричинити знецінення та втрату основного активу ВАТ "Оріана" - корпоративних прав у ПрАТ "Лукор". На підставі чого, суди мають встановити наявність чи відсутність факту порушення майнових прав та інтересів ВАТ" Оріана".

За результатами нового розгляду, виконавши вказівки Вищого господарського суду України, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, 15.11.2013 відбулись позачергові загальні збори акціонерів відповідача (протокол №14), на яких, прийняті рішення з 24-х питань порядку денного, в тому числі, щодо відчуження рухомого та нерухомого майна ПрАТ"Лукор", а також частки ПрАТ "Лукор" у статутному капіталі ТОВ "Карпатнафтохім".

17.01.2014. відбулись позачергові загальні збори акціонерів відповідача (протокол №15), на яких , зокрема, прийнято рішення про ліквідацію ПрАТ "Лукор".

Одним із акціонерів ПрАТ "Лукор" є ВВТ "Оріана", засновником та власником якого є держава в особі Фонду державного майна України та яке перебуває в процедурі банкрутства на стадії санації.

ВАТ "Оріана" засновано відповідно до рішення Фонду від 29.12.1995 № 65-АТ шляхом перетворення Державного концерну "Хлорвініл" у Відкрите акціонерне товариство. Статутний капітал товариства становить 806 млн.грн. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 №51 -р державному концерн "Хлорвініл", у 1995 році перетвореному у ВАТ Оріана", було дозволено розпочати будівництво "під ключ" і введення в дію потужностей по виробництву поліетилену, поліпропілену та поліетиленових труб.

На підставі вищезгаданого розпорядження Кабінету Міністрів України концерн "Хлорвініл" уклав 12.11.1992 контракт з товариством "UDECO Handelsgesellshaft Gmbh" (Велике Герцогство Люксембурга), як посередником у фінансуванні будівництва, на одержання грошової позики в сумі 212,5 млн. німецьких марок від акціонерного товариства Баварського іпотечного об'єднаного банку. Грошова позика, одержана під гарантію Кабінету Міністрів України від 26.11.1992 № 40-2211/96.

Умовами вищевказаного контракту передбачено надання грошової позики в розмірі 212,5 млн. німецьких марок або 108,65 млн. євро. Загальна сума грошової позики з урахуванням нарахованих капіталізованих відсотків на стадії виплати, яка підлягала поверненню Баварському об'єднаному банку, склала 245,2 млн. нім. марок або 125,35 млн. євро.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 454 "Про прострочену заборгованість ВАТ "Оріана" за кредитом Баварського об'єднаного банку, наданим під гарантію Кабінету Міністрів України" було зобов'язано Міністерство фінансів України за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на обслуговування державного зовнішнього боргу в 1998 році за гарантованими Кабінетом Міністрів України кредитами, здійснити погашення простроченої заборгованості в сумі 46,1 млн. нім. марок (23,56 млн. євро).

Згідно установчого договору ЗАТ "Лукор", затвердженого установчими зборами від 05.12.2000р., на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.08.2000 №314-р, ВАТ "Оріана", з однієї сторони та ТОВ" Лукойл-Нафтохім" створили, ЗАТ з внеском ВАТ "Оріана" до статутного фонду нафтохімічного комплексу, вартістю 662000 000 грн. та внеском ТОВ "Лукойл-Нафтохім" грошових коштів на суму не менше 100 000 000 грн., технологічного обладнання, дизельного палива та іншої сировини в обсягах, що забезпечить прибуткову роботу Товариства. Внески учасників в не грошовій формі оформляються актами та підписуються учасниками.

Рішенням позачергових загальних зборів ЗАТ"Лукор" від 05.11.2001 було внесено зміни до зазначеного установчого договору та викладено п. 6.1 Установчого договору ЗАТ "Лукор" в такій редакції: пункт 6.5. викласти в такій редакції: "6.5. Внеском ТОВ" Лукойл -Нафтохім" до статутного фонду Товариства є грошові кошти на суму 100000000 грн., а також 10.7 відсотків простих іменних акцій ЗАТ"Лукойл-Нефтехім" , Росія, м. Когалим в кількості 107 штук в розмірі 562 000000 грн.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області у справі № П-13/39 від 27.06.2008, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2008., визнано недійсним пункт 6.1 установчого договору ЗАТ "Лукор", у редакції від 05.12.2000, в частині можливості внесення інвестором до статутного фонду товариства цінних паперів та інших майнових прав (у тому числі на інтелектуальну власність); визнано недійсним рішення загальних зборів ЗАТ "Лукор" від 05.11.2001 року в частині визначення внеску ТОВ "Лукойл-Нафтохім" до статутного фонду товариства у розмірі 10,7 відсотків простих іменних акцій ЗАТ "Лукойл-Нафтохім" (Росія, м.Когалим) в кількості 107 штук у розмірі 562 млн. грн; визнано недійсним п.5.1 Статуту ЗАТ "Лукор" в частині можливості здійснення засновниками вкладів у статутний фонд цінними паперами та іншими майновими правами (у тому числі на інтелектуальну власність); визнано недійсним п.6.5 установчого договору ЗАТ "Лукор" у редакції від 05.11.2001 в частині внесення ТОВ "Лукойл-Нафтохім" 10,7% простих іменних акцій ЗАТ "Лукойл-Нафтохім" (Росія м.Кагалим) в кількості 107 штук у розмірі 562 млн. грн.

Таким чином, здійснивши аналіз установчих документів ЗАТ "Лукор", (тепер ПрАТ"Лукор"), рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.06.2008 та Вищого господарського суду України від 20.11.2008 у справі №П-13/39, судами встановлено, що на момент прийняття оспорюваних рішень загальних зборів акціонерів ПрАТ "Лукор" статутний фонд вказаного товариства складався з майна внесеного ВАТ "Оріана" вартістю 662 млн. грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України " Про акціонерні товариства" корпоративними правами є сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Таким чином, при ліквідації ПрАТ "Лукор" виходячи з вимог Закону України "Про акціонерні товариства", ВАТ "Оріана" мало право на отримання дивідендів та активів акціонерного товариства (ст.ст. 88, 89 Закону), тобто на повернення в своє розпорядження та володіння державного майна, внесеного ним у вигляді частки в статутний фонд відповідача.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 16.06.2010 у справі №Б-7-11/283-13/143 введено процедуру санації ВАТ" Оріана", призначено керуючого санацією, якому, зокрема, заборонено відчуження майнових активів боржника до затвердження плану санації.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", керуючий санацією - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення санації боржника. За змістом ч. 4 ст. 17 цього Закону, з дня винесення ухвали про санацію боржника керівник боржника відсторонюється від посади у порядку, визначеному законодавством про працю, управління боржником переходить до керуючого санацією, крім випадку, передбаченого статтею 53 цього Закону; припиняються повноваження органів управління боржника - юридичної особи, повноваження органів управління передаються керуючому санацією.

Відповідно до ч. 10 ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд затверджує план санації боржника, про що виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. Боржник розпочинає реалізацію плану санації після його затвердження судом.

Тобто питання про подальше використання основного активу боржника - корпоративних прав у ПрАТ "Лукор" в обов'язковому порядку підлягало включенню до плану санації ВАТ "Оріана" і може вирішуватись тільки на його підставі.

План санації був затверджений ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 08.06.2016.

Голосуючи за прийняття спірних рішень загальних зборів ПрАТ "Лукор" про відчуження рухомого та нерухомого майна ПрАТ "Лукор" ТОВ "Карпатнафтохім", а також частки ПрАТ "Лукор" у статутному капіталі ТОВ "Карпатнафтохім" співзасновнику останнього ЛУКОЙЛ Кемікал Б.В. та ліквідацію ПрАТ "Лукор", керуючий санацією ВАТ "Оріана" фактично розпорядився активом ВАТ "Оріана", у вигляді корпоративних прав без належної на це правомочності. В той час, як 99,9 % акцій ВАТ "Оріана" є державною власністю, однак ні Кабінет міністрів України, а ні Фонд державного майна України не давали дозволу на відчуження активів ВАТ "Оріана", у вигляді корпоративних прав.

Тобто, продаж активів ВАТ "Оріана" за ціною нижчою за номінальну вартість призведе до нанесення збитків ВАТ "Оріана", а не оздоровлення його фінансового стану, що суперечить меті процедури санації боржника.

Зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, вважаю обґрунтованим висновок, що приймаючи спірні рішення про продаж майна ТОВ"Капратнафтохім", товариству, співзасновником якого є відповідач, і акцій відповідача співзасновнику ТОВ "Карпатнафтохім" - Лукойл Кемікал Б.В., керуючий санацією діяв всупереч вимог 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та не вчиняв жодних дій по збереженню майна та відновлення платоспроможності ВАТ "Оріана". Розпорядження керуючим санацією корпоративними правами ВАТ "Оріана" призвело до порушення інтересів держави у вигляді виведення з державної власності майна, що було внесено у статутний фонд відповідача.

Відтак, на моє особисте переконання, суди першої та апеляційної інстанцій, виконали вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постановах від 21.09.2016 та від 12.11.2014 у даній справі, встановили обставини та правові підстави для задоволення позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Приватного акціонерного товариства "Лукор" від 15.11.2013 та рішення позачергових загальних зборів учасників вказаного товариства від 17.01.2014.

При цьому зважаючи на приписами ст. 116 Конституції України та ст. 4 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", згідно яких вищим органом, який уповноважений здійснювати управління державним майном є Кабінет Міністрів, вважаю правомірним звернення з даним позовом прокурора в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України з вимогою про відновлення порушеного права державної власності.

Також погоджуюсь з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування положень ст. 35 ГПК України з огляду на те, що у даному випадку позивачем є перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України. У справі №909/320/14 позивачем було ВАТ "Оріана", Кабінет Міністрів України взагалі не був учасником судового процесу у справі №909/320/14.

При цьому звертаю увагу, що переглядаючи постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2016, Вищий господарський суд України має керуватися положеннями розділу XІІ-1 ГПК України, у тому числі ст. 111-7, яка визначає межі перегляду справи в касаційній інстанції та встановлює, що касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково їх перевіряти.

Відтак, вважаю, що суд касаційної інстанції у постанові від 04.10.2017 у даній справі, на мій погляд, вийшов за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України, та прийшов до помилкових висновків про скасування постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 та ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2017 з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову у даній справі.

Суддя Вищого господарського

суду України Куровський С.В.