РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2017Справа №910/12255/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМ»

До Приватного акціонерного товариства «Діамантбанк»

Про виконання дій

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Тимошина О.А., довіреність №6 від 04.01.2017

від відповідача: Абросімов С.С., довіреність №228 від 20.07.2017

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМ» подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Приватного акціонерного товариства «Діамантбанк» про виконання дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 порушено провадження у справі №910/12255/17 та призначено розгляд справи на 04.09.2017.

21.08.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

21.08.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано додаткові документи по справі.

30.08.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 04.09.2017 оголошено перерву до 06.10.2017.

14.09.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання.

14.09.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано додаткові документи у справі.

04.10.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про доручення доказу до матеріалів справи.

06.10.2017 відділом діловодства суду від представник а позивача отримано пояснення на відзив .

В судове засідання 06.10.2017 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 06.10.2017 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.10.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

27.12.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського рахунку №16-12-28-003761, відповідно до умов якого банк зобов'язується не пізніше 10 календарних днів з дня підписання Договору відкрити клієнту поточний рахунок в банківських металах №8852 (поточний рахунок), на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України.

Відповідно до п. 1.1.2 Банк зобов'язався приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти банківські метали, що надходять клієнту , виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металі з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України, за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг.

Банк зобов'язаний надавати клієнту послуги у відповідності до положень цього Договору та з дотриманням вимог законодавства України. (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.4.1-3.4.2 Договору Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами/металами на поточному рахунку з дотриманням вимог законодавства за винятком випадків, передбачених законодавством України, вимагати від банку надання послуг у відповідності з положеннями цього Договору та законодавства України.

Згідно п. 9.1 Договору, останній набирає чинності з дня відкриття поточного рахунку та діє до моменту закриття поточного рахунку.

Додатковою угодою № 1 від 27.12.2016 до Договору, сторони домовились про те, що банк надаватиме клієнту послуги, пов'язані з проведенням клієнтом безготівкових розрахунків в національній та іноземній валюті, з використанням програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк» згідно вимог законодавства України.

21.04.2017 та 24.04.2017 до 15 год. 56 хв. позивач подав відповідачу на виконання платіжні доручення на загальну суму 6 445 632,50 грн., з яких: № 630 від 21.04.2017 на суму 800 000,00 грн.,№ 631 від 21.04.2017 на суму 750 000,00 грн.,№ 632 від 21.04.2017 на суму 850 000,00 грн., № 633 від 21.04.2017 на суму 900 000,00 грн., № 634 від 21.04.2017 на суму 830 000,00 грн., № 635 від 21.04.2017 на суму 880 000,00 грн., № 636 від 21.04.2017 на суму 990 000,00 грн., № 650 від 24.04.2017 об 15 год. 55 хв. на суму 320 000,00 грн., № 639 від 24.04.2017 об 11 год. 55 хв. на суму 5 000,00 грн., № 640 від 24.04.2017 об 15 год. 32 хв. на суму 5 177,50 грн., № 641 від 24.04.2017 об 15 год. 32 хв. на суму 10 000,00 грн. № 642 від 24.04.2017 об 15 год. 32 хв. на суму 10 000,00 грн. № 643 від 24.04.2017 об 15 год. 32 хв. на суму 10 000,00 грн. № 644 від 24.04.2017 об 15 год. 32 хв. на суму 10 000,00 грн., № 645 від 24.04.2017 об 15 год. 32 хв. на суму 5 000,00 грн., № 646 від 24.04.2017 об 15 год. 50 хв. на суму 5 000,00 грн., № 647 від 24.04.2017 об 15 год. 50 хв. на суму 50 000,00 грн., № 648 від 24.04.2017 об 15 год. 50 хв. на суму 10 000,00 грн., № 649 від 24.04.2017 об 15 год. 50 хв. на суму 5 455,00 грн.

Позивач обґрунтовує звернення до суду тим, що відповідачем, в порушення умов договору банківського рахунку, вказані платіжні доручення не виконані, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися у судовому порядку з вимогою зобов'язати відповідача виконати дані платіжні доручення. Наявність грошових коштів на рахунку позивача підтверджується довідкою банка від 26.04.2017 № 369/100, банківською випискою по рахунку позивача за 24.04.2017, відповідно до яких залишок коштів на поточному рахунку позивача станом на 24.04.2017 склав 6 451 132,64 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що 23.06.2017 правління НБУ рішенням №394/рш відкликало банківську ліцензію та розпочало процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк», то задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представник позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Як вбачається із матеріалів справи на підставі рішення Правління Національного банку України від24.04.2017 року № 264-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 24.04.2017 року № 1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17:00 год. 24.04.2017 по 23.05.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду Старцевій Тетяні Володимирівні строком до 23.05.2017 року включно.

23.05.2017 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 2075 «Про продовження строку тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк», згідно якого строк тимчасової адміністрації у неплатоспроможному ПАТ «Діамантбанк» продовжено на один місяць з 24.05.2017 року по 23.06.2017 року (включно). Також продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни на один місяць з 24.05.2017 року до 23.06.2017 року (включно).

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 року №394- рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 23.06.2017 року № 2663 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк» з 24.06.2017 по 23.06.2019 року включно, призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Тімоніна Олександра Олексійовича уповноваженою особою Фонду та делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ «Діамантбанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, строком на два роки з 24.06.2017 року по 23.06.2019 року включно.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація відповідача (Банку). Відповідач також перебував на стадії ліквідації станом на день звернення позивачем із позовною заявою до суду.

Судом встановлено, що між сторонами склалися зобов'язальні відносини на підставі Договору банківського рахунку №16-12-28-003761 від 27.12.2016, які носять майново-грошовий характер, в зв'язку із чим позивач виступає кредитором за майновою вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі №910/9232/14

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах, тому у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми указаного Закону є спеціальними, а Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Зазначене є підставою для відмови у даному позові про стягнення з Банку суми заборгованості за надані послуги за Договором доручення.

Згідно з статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Kеруючись ст. 44, ст. 49, ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.10.2017

Суддя Мельник В.І.