ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р.Справа № 916/1162/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - за довіреністю;

від ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 28 липня 2017 року

по справі №916/1162/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 26898,48 грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 12.09.2017р. оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 17.10.2017р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

17.05.2017р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі - відповідач, ФОП ОСОБА_3.), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 26898,48грн., з яких 25120,50грн. - основний борг за поставлений товар, 1464,15грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 313,83грн. 3% річних, які нараховані відповідачу за порушення строків оплати поставленого позивачем товару.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначив, що у грудні 2016 року відповідач здійснив замовлення у позивача щодо поставки товару на загальну суму 75120,50грн. з урахуванням доставки 700грн.: труба питна ПЕ 80 ф 63х4,7 мм PN 10115 DanaPlast довжиною 1150 м вартістю 35822,50грн. та труба питна ПЕ 80 ф 75х5,6 мм PN 10(100м) DanaPlast довжиною 700 м, вартістю 38598грн. Позивач поставив відповідачу даний товар, 15.12.2016р. ФОП ОСОБА_3 перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50000грн. Проте відповідач не сплатив позивачу залишок вартості товару - 25120,50грн. (що підлягають стягненню з відповідача), на які ФОП ОСОБА_1 інфляційне збільшення суми боргу та 3% річних у вищезазначених сумах.

З посиланням на норми ст.ст. ч.2 ст.638, ч.1 ст.640, ст.629, ч.2 ст.625 ЦК України, ст.265, ч.1 ст.193 ГК України, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

05.07.2017р. відповідач подав суду першої інстанції заперечення на позов, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

14.07.2017р. та 26.07.2017р. ФОП ОСОБА_1 подав господарському суду Одеської області письмові пояснення та додаткові пояснення по справі, відповідно.

28.07.2017р. позивач подав місцевому господарському суду клопотання, в якому просив суд призначити по справі лінгвістичну експертизу усного мовлення на підтвердження відповідності голосу ФОП ОСОБА_3 та на вирішення експертизи поставити питання: чи брав участь ФОП ОСОБА_3 у досліджуваній розмові, зафіксованій на аудіозаписах; якщо так, то які саме слова та висловлення промовлені саме ним.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.07.2017р. (суддя Смелянець Г.Є.) відмовлено ФОП ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми ч.1 ст.509, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.202, ч.4 ст.203, ч.1 ст.712, ч.1 ст.206 ЦК України, ч.1 ст.181 ГК України та вмотивовано наступним. Суд не приймає до уваги посилання позивача на вчинення сторонами у справі правочину з поставки товару в усній формі, оскільки в усній формі може бути вчинений лише правочин, який повністю виконаний сторонами в момент його вчинення. Наявність у такому випадку судового спору про стягнення само по собі виключає можливість твердження про вчинення такого правочину усно. Щодо посилань позивача на укладання договору поставки у спрощений спосіб, то в такому випадку позивачем має бути доведений суду факт замовлення відповідачем товару, факт узгодження сторонами істотних умов здійснення поставки товару та факт самої поставки товару позивачем відповідачу. Проте видаткові та товарно-транспортні накладні, не містять доказової інформації на підтвердження факту укладання договору поставки між сторонами у справі в спрощений спосіб, оскільки в силу вимог ч.1 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» видаткові та товарно-транспортні накладні є первинними документами для бухгалтерського обліку господарських операцій. Отже, виходячи з того, що ані видаткові накладні, ані товарно-транспортні накладні відповідачем не підписані, а також з того, що позивачем не надано доказів, які свідчать про прийняття ним послуг з перевезення вантажу та їх оплату, господарський суд дійшов висновку про недоведеність факту поставки товару позивачем відповідачу. В частині наданих позивачем дисків аудіозаписів, на які позивач посилається як на доказ підтвердження замовлення товару відповідачем, суд зазначив, що диски не є первісним джерелом аудіозапису, а тому встановити період запису суду не виявляється можливим; неможливо ідентифікувати осіб, яким належить голос на аудіо запису; перемовини на аудіозапису ведуться особою чоловічої статі з особою жіночої статі на ім'я ОСОБА_7; із перемовин, які ведуться неможливо встановити ані кількість та якість, ані вартість, ані строків поставки та оплати товару.

Також суд в оскаржуваному рішенні відхилив клопотання позивача про призначення лінгвістичної експертизи, дійшовши висновку про відсутність підстав для призначення у справі експертизи, оскільки навіть у разі встановлення відповідності голосу на аудіо запису відповідачу, неможливо встановити наявність інших обставин, відсутність яких унеможливлює прийняття такого аудіозапису як належного доказу підтвердження замовлення товару відповідачем, визначення якісних характеристик товару, визначення місця поставки товару та безпосередньо строків виконання постачання товару.

Не погодившись з рішенням суду від 28.07.2017р., ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства України, підлягає скасуванню з наступних підстав:

- в матеріалах справи наявні аудіо записи про підтвердження замовлення товару відповідачем, обговорення умов договору, визначення якісних характеристик товару, визначення місця поставки товару, та безпосередні строки виконання постачання товару;

- строки виконання постачання товару також підтверджуються наданими видатковими накладними №25 від 12.12.2016р., №26 від 14.12.2016р. та товарно-транспортними накладними №Р25 від 12.01.2016р., №Р26 від 14.01.2016р.;

- обговорена ціна товару була направлена на електронну адресу ФОП ОСОБА_3 в вигляді сформованого рахунку № 37 від 08.12.2016 р. на загальну вартість 75 120,50 грн., в якому чітко прописується вартість, кількість, назва та якісні характеристики товару, а саме: «Труба питна ПЕ 80 ф 63*4.7 мм РК 10 115 м, DanaPlast довжина - 1150 м, вартість - 35 822,50 грн.;Труба питна ПЕ 80 ф 75*5.6 мм PN 10 (100м) DanaPlast, довжина - 700 м, вартість - 38 598 грн.»;

- господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_3, у зв'язку з неодноразовою співпрацею, склалася на довірительних стосунках, тому позивачем факт непідписання первинних документів підтверджуючих поставку товару не був прийнятий за гостру необхідність. Більше того, чинним законодавством України жодним чином не передбачено обов'язку підписання зазначених первинних документів одразу під час доставки товару;

- позивачем були вчинені всі дії направлені на виконання зобов'язання стосовно поставки визначеної продукції відповідачу та вчинені всі можливі дії направлені на спонукання виконати зобов'язання відповідачем, які були проігноровані, а саме: відповідачем була отримана претензія стосовно погашення заборгованості, однак останнім так і не надано жодної відповіді, що в свою чергу спростовує факт здійснення відповідачем нібито передплати за товар, так як зі спливом більш ніж півроку відповідачем не було заявлено про повернення грошових коштів, або претензії про зобов'язання поставити товар відповідно до укладеного договору. Також відповідачем були отримані видаткові накладні, однак знов ж таки, останнім не було надано відповіді, стосовно відмови від їх підписання та необґрунтованості їх направлення, що також підтверджує визнання обов'язку в здійсненні погашення заборгованості;

- судом було відхилено клопотання позивача про призначення у справі лінгвістичної експертизи усного мовлення на підтвердження відповідності голосу ФОП ОСОБА_3 на вирішення якої він просив поставити певні питання. Таким чином в діях суду наявна невідповідність висновкам до яких він дійшов стосовно непідтвердження позивачем ідентифікації особи на аудіозаписах, та при цьому відмова у проведенні даного лінгвістичного дослідження порушує право позивача на доведення обставин, викладених в правовій позиції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.08.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

12.09.2017р. ФОП ОСОБА_1 подав Одеському апеляційному господарському суду клопотання про призначення у справі лінгвістичної експертизи усного мовлення, у задоволенні якого відмовлено у судовому засіданні 12.09.2017р., оскільки обставини підтвердження замовлення товару ФОП ОСОБА_3, визначення якісних характеристик товару та місця поставки товару, строків поставки товару в силу положень ст.34 ГПК України не можуть бути підтверджені аудіозаписами розмов, з ідентифікацією голосів осіб, між якими ведеться розмова.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, що 08.12.2016р. ФОП ОСОБА_1 складений рахунок на оплату №37, в якому зазначено - постачальник: ФОП ОСОБА_1, покупець: ФОП ОСОБА_3, договір: «основной договор ГРН, ФОП от 02.11.2016», вартість труби питної ПЕ 80 ф 63х4,7 мм у кількості 1150 м, труби питної ПЕ ф 75х5,6 мм у кількості і 700м, та вартість доставки товару (2км.) клієнту загалом становить 75820,50 грн.

15.12.2016р. ФОП ОСОБА_3 перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_1 кошти в сумі 50000грн., що підтверджується платіжним дорученням №33, в якому в графі «призначення платежу» зазначено «за трубу рах 37 від 08.12.2016р.»

12.12.2016р. позивачем виписана видаткова накладна №25, згідно з якою вартість труби питної ПЕ 80 ф 63х4.7 мм у кількості 230 м, труби питної ПЕ 80 ф 75х5,6 мм у кількості 700 м та вартість доставки товару клієнту становлять 46462,50 грн.

У накладній №25 від 12.12.2016р. ФОП ОСОБА_1 зазначений як «постачальник», а ФОП ОСОБА_3 як «покупець» та міститься посилання на договір «основной договор ГРН, ФОП от 02.11.2016».

14.12.2016р. ФОП ОСОБА_1 виписана видаткова накладна №26, згідно з якою вартість труби питної ПЕ 80 ф 63х4,7 мм у кількості 920 м, та вартість доставки клієнту становлять 29358 грн.

У накладній №26 від 14.12.2016р. ФОП ОСОБА_1 зазначений як «постачальник», ФОП ОСОБА_3 - «покупець» та міститься посилання на договір «основной договор ГРН, ФОП от 02.11.2016».

З копій накладних №25 від 12.12.2016р. та №26 від 14.12.2016р. вбачається, що накладні підписані лише ФОП ОСОБА_1, що позивачем визнається.

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2016р. ФОП ОСОБА_1 замовлено перевезення вантажу за маршрутом Одеса - село Тузли Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг №1212/16, який підписаний ФОП ОСОБА_1 (замовник) і ТОВ „Українські Інсталяційні Системи" (Перевізник), та згідно з яким вартість перевезення становить 700грн.

12.12.2016р. оформлена товарно-транспортна накладна №Р25 на перевезення замовленого ФОП ОСОБА_1 вантажу, яка підписана ФОП ОСОБА_1 та водієм /експедитором. Підпис особи, яка прийняла вантаж, у накладній відсутній.

14.12.2016р. ФОП ОСОБА_1 замовлено перевезення вантажу за маршрутом Одеса - село Тузли Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг №1412/16, який підписаний ФОП ОСОБА_1 (замовник) і ТОВ „Українські Інсталяційні Системи" (Перевізник), та згідно з яким вартість перевезення становить 700 грн.

14.12.2016р. оформлена товарно-транспортна накладна №Р26 на перевезення замовленого ФОП ОСОБА_1 вантажу, яка підписана ФОП ОСОБА_1 та водієм /експедитором. Підпис особи, яка прийняла вантаж, у накладній відсутній.

11.04.2017р. ФОП ОСОБА_1 надіслав ФОП ОСОБА_3 претензію про оплату боргу за поставлений товар в сумі 25120,50 грн., яку відповідач одержав 15.04.2017р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

04.05.2017р. позивач надіслав відповідачу на підписання видаткові накладні №25 від 12.12.2015р. та №26 від 14.12.2016р., про що свідчать опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 04.05.2017р., копії яких наявні в матеріалах справи.

17.05.2017р. позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, окрім стягнення з відповідача боргу за поставлений товар в сумі 25120,50грн., просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційних.

Звертаючись до суду з позовом ФОП ОСОБА_1 зазначив, що він поставив відповідачу товар - труба питна ПЕ 80 ф 63х4,7 мм PN 10115 DanaPlast довжиною 1150 м вартістю 35822,50грн. та труба питна ПЕ 80 ф 75х5,6 мм PN 10(100м) DanaPlast довжиною 700 м, вартістю 38598грн. (усього на суму 75120,50грн.), відповідачем перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_1 лише кошти в сумі 50000грн. Проте відповідач не сплатив позивачу залишок вартості товару - 25120,50грн. (що підлягають стягненню з відповідача), на які ФОП ОСОБА_1 нараховані інфляційне збільшення суми боргу та 3% річних у сумах, зазначених у позовній заяві.

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 з огляду наступного.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У своїй позовній заяві ФОП ОСОБА_1 зазначає, що фактично між ним та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір поставки.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем у якості доказів обґрунтованості позовних вимог були надані наступні документи (в копіях):

- рахунок на оплату №37 від 08.12.2016р. (а.с.11);

- платіжне доручення №33 від 15.12.2016р. (а.с.12);

- претензія (без дати та номера) (а.с.13);

- лист від 04.05.2017р. (а.с.15);

- видаткова накладна №25 від 12.12.2016р. (а.с.17);

- видаткова накладна №26 від 14.12.2016р. (а.с.18);

- договір заявка №1212/16 від 12.12.2016р. (а.с.69);

- договір заявка №1412/16 від 14.12.2016р. (а.с.70);

- договір №0112/16 перевезення вантажу автомобільним вантажним транспортом від 01.12.2016р. (а.с.71-78);

- товарно-транспортна накладна №Р26 від 14.12.2016р. (а.с.79);

- товарно-транспортна накладна №Р25 від 12.12.2016р. (а.с.80).

Згідно із ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із приписами ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з цим, надані позивачем видаткові накладні №25 від 12.12.2016р. та №26 від 14.12.2016р. не підписані ФОП ОСОБА_3 та не скріплені печаткою останнього, отже ці видаткові накладні не можуть підтверджувати обставину здійснення господарської операції з прийняття ФОП ОСОБА_3 поставленого ФОП ОСОБА_1 товару за попередньою домовленістю (договором від 02.11.2016р.).

Крім того, товарно - транспортні накладні №Р25 від 12.12.2016р та №Р26 від 14.12.2016р., на які позивач посилається як на доказ отримання відповідачем отриманого товару - питних труб, не містять відомостей про отримання відповідачем вищезазначеного товару, оскільки відповідна графа у ТТН «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) (П.І.Б., підпис, посада, печатка)» взагалі не заповнена.

На підтвердження обставини погодження відповідачем та позивачем кількості та якості товару, який (за твердженням позивача) замовляв відповідач, ФОП ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції залучено до матеріалів справи скріншоти з поштового серверу «ЯндексПочта», в яких містяться посилання на отримання на поштову cскриньку «ІНФОРМАЦІЯ_1» листів з позначкою «ОСОБА_3».

В письмових запереченнях на позов (а.с.48-49) ФОП ОСОБА_3 зазначає про те, що він звертався до ОСОБА_1 з питань здійснення поставки товару і між сторонами йшли перемовини стосовно здійснення поставки, однак в повній мірі вони згоди так і не досягли.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наприклад, чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, встановлено перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або недостачу вантажу. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на перевізника відповідальності за незбереження вантажу. Так само за змістом статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 14 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

На думку колегії суддів скріншоти з поштового серверу «ЯндексПочта» не можуть вважатись належними та допустимими доказами досягнення остаточної домовленості між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 щодо усіх істотних умов укладення у спрощеній формі договору поставки, оскільки з них не вбачається саме зміст листування між сторонами по справі.

Диски аудіозапису, надані ФОП ОСОБА_1 на підтвердження обґрунтованості позовних вимог не є допустимими доказами обставин, на які посилається позивач.

В частині незгоди позивача із відхиленням судом першої інстанції клопотання про призначення лінгвістичної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження.

Згідно із ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Разом з цим, відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно відхилив вищезазначене клопотання позивача, оскільки навіть у разі встановлення відповідності голосу в аудіозаписі ФОП ОСОБА_3, така обставина не впливає на висновок про недоведеність факту прийняття товару відповідачем, що має бути доведеним належними та допустимими доказами вручення товару.

Відповідно до ст.655, ч.1 ст.664 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ч.ч.1,2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач платіжним дорученням від 15.12.2016р. сплатив 50000грн. згідно рахунку «№37 від 08.12.2016р.», тобто без посилань на оплату (чи часткову оплату) товару за видатковими накладними №25 від 12.12.2016р., №26 від 14.12.2016р.

Отже оплата 15.12.2016р. рахунку №37 від 08.12.2016р. у сумі 50000грн. не може підтверджувати фактичне отримання товару за накладними №25 від 12.12.2016р. та №26 від 14.12.2016р. відповідачем, тобто обставину, з настанням якої пов'язується обов'язок покупця оплатити повну вартість товару.

Отже місцевий господарський за наслідками розгляду даної справи дійшов правомірного висновку, що ФОП ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог, та, як наслідок, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Обставина отримання відповідачем письмової претензії позивача та накладних жодним чином не свідчить про визнання ФОП ОСОБА_3 обов'язку погасити заборгованість, оскільки позивачем не доведено факту отримання відповідачем товару, зазначеного у видаткових накладних, та виникнення у останнього обов'язку оплатити цей товар.

Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності не спростовують обґрунтованість висновку місцевого господарського суду про недоведеність передачі товару відповідачу на суму 75120,50грн., отже неспроможні слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2017р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, тому залишається без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2017р. залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 23.10.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.