ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" жовтня 2017 р.Справа № 922/3068/16 вх. № 3068/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Лук'янчук О.І.

за участю сторін:

арбітражний керуючий - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

пр-к ПАТ КБ "ПриватБанк" - ОСОБА_2 (дов. від 11.01.17 р.),

розглянувши звіт розпорядника майна про нарахування та виплату грошової винагороди та відшкодування витрат,

По справі за заявою Публічне АТ КБ "Приватбанк"

до АТЗТ "Стиль Леньо", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшло клопотання розпорядника майна, в якому просить суд, зокрема, затвердити звіт розпорядника майна про роботу станом на 17.08.2017 р.; затвердити звіт розпорядника майна про грошову винагороду за період з 11.10.2016 р. по 17.08.2017 р. в сумі 56 374,22 грн та витрати по справі в сумі 6 003,44 грн; зобов'язати ініціюючого кредитора здійснити оплату грошової винагороди та витрат по справі за період з 11.10.2016 р. по 17.08.2017 р. в сумі 62 377,60 грн та відшкодувати моральну шкоду за невчасну оплату в сумі 10 000,00 грн.

Також розпорядник майна просить долучити до матеріалів справи протокол № 3 зборів комітету кредиторів АТЗТ "Стиль Леньо" від 08.08.2017 р., згідно якого кредиторами боржника прийнято до відома звіт про роботу розпорядника майна станом на 08.08.2017 року та звіт розпорядника майна арбітражного керуючого ОСОБА_1Х про грошову винагороду та відшкодування витрат розпорядника майна понесених у справі № 922/3068/16 станом на 08.08.2017 року, перенесено на наступне засідання комітету кредиторів АТЗТ "Стиль Леньо" прийняття рішення щодо переходу до наступної процедури стосовно боржника, затвердження звіту про роботу та оплату праці розпорядника майна.

Від ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшли письмові поясненя (вх. № 26748), в яких кредитор зазначив, що розпорядником майна не сумлінно виконувалися приписи чинного законодавства, зазначає, що розпорядником майна необгрунтованою є подача апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 24.04.2017 р. про визнання грошових вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" та подача касаційної скарги на вказану ухвалу та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 р. На думку кредитора, розпорядником майна навмисне затягується процедура розпорядження майном з метою отримання більшого розміру грошової винагороди. При цьому реальних дій, направлених на виявлення майна боржника, ОСОБА_1 не здійснюється. Також кредитор не погоджується із нарахуванням грошової винагороди і відшкодування витрат на загальну суму 57 835,70 грн, та виплатою 10 000,00 грн моральної шкоди за затримку оплати винагороди розпоряднику майна.

Ухвалою суду від 17.08.17 р. відкладено розгляд справи в підсумковому засіданні на 14.09.17 р., зобов'язано розпорядника майна ОСОБА_1 надати для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, поданих в обгрунтування звіту про нарахування та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна); надати суду письмові пояснення щодо розрахунку відшкодування витрат, а також причетності зазначеного в посвідченні про відрядження ТОВ "Зелена аптека" до справи про банкрутство АТЗТ "Стиль Леньо".

На виконання вимог ухвали суду розпорядник майна надіслала на адресу суду клопотання, в якому надає письмові пояснення щодо підстав розрахунку добових витрат на відрядження та щодо відмітки ТОВ "Зелена аптека" на посвідченні про відрядження. Крім того просить суд додатково долучити додаткові документи в обґрунтування звіту про нарахування та відшкодування витрат.

Ухвалою суду від 14.09.2017 р. відкладено розгляд звіту розпорядника майна ОСОБА_1 про нарахування та відшкодування витрат, повторно зобов'язавши заявника надати суду оригінали документів, поданих в обґрунтування звіту про нарахування та відшкодування витрат

09.10.17 р. до суду надійшло клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_1 разом з оригіналами документів, що підтверджують витрати розпорядника майна за період з 11.10.2016 р. по 17.08.17 р.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" в судовому засіданні 19.10.2017 р. надала письмові пояснення, в яких заперечує проти нарахування грошової винагороди і відшкодування витрат на загальну суму 57835,70 грн, оскільки вважає, що розпорядник майна замість прямого обов'язку розглядати вимоги кредиторів безпідставно, на думку кредитора, не визнавала заявлені банком вимоги, які були визнані господарським судом і апеляційною інстанцією. Крім того, банк вважає, що зазначені арбітражним керуючим ОСОБА_1 витрати на канцтовари не підтверджені первинними документами, з яких би вбачався зв'язок понесених витрат та заходів, понесених розпорядником майна в справі про банкрутство АТЗТ "Стиль Леньо". Вважає, що відшкодування поштових витрат не є обов'язком ініціюючого кредитора, ці витрати повинні відшкодовуватись після погодження їх комітетом кредиторів, а судовий збір за подання апеляційної скарги не може бути покладений на кредитора, оскільки відповідно до постанови ХАГС від 19.06.17 р. апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, визнана необгрунтованою, а отже вказані витрати покладаються на апелянта.

Розглянувши звіт арбітражного керуючого ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової винагороди та відшкодування витрат за період з 11.10.2016 р. по 17.08.17 р., суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) передбачено, що звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедури розпорядження майном подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою.

Згідно вимог ст. 115 Закону про банкрутство грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород.

Частиною 7 ст. 115 Закону про банкрутство передбачено, що ліквідатор звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат перед комітетом кредиторів.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів.

Як свідчить наданий суду звіт розпорядника майна та клопотання про затвердження звіту розпорядник майна доводила на засіданні комітету кредиторів звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат (протокол від 08.08.17р.), на якому було вирішено прийняти до відома звіт про роботу розпорядника майна станом на 08.08.17 р. та звіт розпорядника майна про відшкодування витрат понесених у справі №922/3068/16 станом на 08.08.17 р.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п'яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника.

Сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному в цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

Отже, законодавчо встановлено обов'язкова оплата послуг розпорядника майна, порядок призначення виплат, а також мінімальний та максимальний їх розмір, що здійснюється за рахунок ініціюючого кредитора.

Ухвалою суду від 11.10.2016 р. в підготовчому засіданні, господарський суд порушив провадження у справі про банкрутство АТЗТ "Стиль Леньо", здійснив оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство на веб-сайті ВГСУ, призначив розпорядником майна арбітражного керуючого ОСОБА_1, встановив розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна АТЗТ "Стиль Леньо" у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень, джерелами сплати грошової винагороди розпоряднику майна є авансування кредитором, що вноситься на депозитний рахунок нотаріусу.

Зазначена ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили.

Крім того, ухвалою господарського суду від 24.04.2017 р. за наслідками розгляду попереднього засідання, судом затверджено реєстр вимог кредиторів та, зокрема, зобов'язано ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити оплату послуг розпорядника майна АТЗТ "Стиль Леньо", призначену ухвалою суду від 11.10.2016 р. у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання нею повноважень. Попереджено ПАТ КБ "ПриватБанк" про обов'язковість виконання вимог суду та про відповідальність за ухилення від виконання таких вимог.

Зазначена ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили.

Згідно зі ст. 4-1 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі - Закон про банкрутство).

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчим актами України.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження №606-ХІV від 21.04.99 р. Ця норма є відтворенням норми ст.124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначена вище ухвала суду від 11.10.16 р. та від 24.04.2017 р. в своєї підставі є фактично судовим рішенням. Набрання рішення суду законної сили означає, що воно набуває властивостей: обовязковості, винятковості, виконуваності і преюдиціальності. Це означає, що рішення (ухвала) суду повинно виконуватися всіма сторонами та учасниками провадження, неприпустимо оспорювання фактів та правовідносин, установлених в рішенні (ухвалі) суду, що набрало законної сили в порушення відповідного порядку визначеного в ГПК України та положеннями Закону про банкрутство.

Перевіривши відповідні розрахунки арбітражного керуючого ОСОБА_1 за період з 11.10.16 р. по 17.08.17 р. про нарахування та виплату грошової винагороди в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати в загальній сумі 56 374,22 грн, суд вважає його вірним і таким що підлягає виплаті.

Перевіривши розрахунок витрат розпорядника майна, суд встановив наступне.

Згідно ст. 1 Закону про банкрутство арбітражний керуючий - це фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до ст. 4 Закону про банкрутство арбітражні керуючі є суб'єктами незалежної професійної діяльності.

Пункт 14.1.226. ст. 14 Податкового кодексу України визначає: самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

Отже, відповідно до приписів Податкового кодексу України поняття незалежна професійна діяльність визначене через термін "самозайнята особа".

Статтею 178 Податкового кодексу України встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи.

Арбітражний керуючий ОСОБА_1, в своєму звіті про вішкодування витрат, зазначає витрати, пов'язані з виконанням повноважень у справі про банкрутство станом на 17.08.17 р. у загальній сумі 6003,44 грн, які складаються з:

59,00 грн - отримання витягу з реєстру рухомого та нерухомого майна;

500,00 грн - господарські витрати (канцтовари);

300,00 грн - поштові витрати;

640,00 грн - відрядження (проїзд Рівне-Київ-Рівне добові);

1472,84 грн - відрядження (проїзд Рівне-Харків-Рівне добові);

3031,60 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу про визнання грошових вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

В підтвердження здійснених витрат, арбітражний керуючий надала суду оригінали Звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Судом встановлено, що форму Звіту про використання коштів, виданих на відрядження чи під звіт,(його ще називають авансовий звіт) затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 р. № 841 (далі - Наказ № 841) і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.10.2015 р. за N 1248/27693. Порядок заповнення авансового звіту, затверджений Наказом № 841 (далі - Порядок № 841), повторює загальні норми п. 170.9 Податкового кодексу України щодо строків подання авансового звіту й особливостей оподаткування надміру витрачених грошових коштів.

Відповідно до абз. 1 п. 6 Порядку № 841 звіт складається платником податку (підзвітною особою), що отримав(ла) такі кошти на підприємствах усіх організаційно-правових форм або в самозайнятої особи.

Відповідно до п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за N 168/704 (далі - Положення №88), первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади.

Відповідно до п. 2.1. Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно пункту 2.2. зазначеного Положення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до пункту 4.1. Положення №88, у тексті та цифрових даних первинних документів, облікових регістрів і звітності підчистки і необумовлені виправлення не допускаються.

Пуктом 4.2. Положення передбачено, що помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітності, що створені ручним способом, виправляються способом "червоного сторно", додаткових бухгалтерських проведень або коректурним способом, відповідно до якого неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виправлене.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що арбітражним керуючим підтверджено належними та допустимими доказами наступні витрати: отримання витягів з реєстру нерухомого та рухомого майна в загальній сумі 59,00 грн (звіт про використання коштів від 04.11.2016 р. та від 24.11.16 р.); відрядження (проїзд Рівне-Харків-Рівне, добові) в загальній сумі 1472,84 грн, що підтверджується наказом арбітражного керуючого від 02.01.17 р. №01-03/01 "Про порядок оформлення та нарахування добових", звітом про використання коштів від 23.05.2017 р.; господарські витрати (канцтовари) на суму 100,00 грн, що підтверджене звітом про використання коштів від 03.07.2017 р.

Щодо поштових витрат, які заявлені арбітражним керуючим на загальну суму 300,00 грн, суд примає письмові докази надані арбітражним керуючим ОСОБА_1 на загальну суму 281,64 грн, що підтверджена відповідними звітами про використання коштів, та відмовляє в сумі поштових витрат 18,36 грн, що підтверджується звітом про використання коштів від 24.11.2016 р., в якому міститься виправлення не у спосіб, передбачений п. 4.2. Положення, що є недопустимим згідно із зазначеним п. 4.1. Положення №88, в зв'язку з чим є неприйнятним для суду.

Крім того, суд відмовляє у витратах, в обґрунтування яких надані звіти про використання коштів від 04.12.2016 р. на суму 400,00 грн та від 19.05.17 р. на суму 640,00 грн, оскільки ці докази мають виправлення не у спосіб, передбачений п. 4.2. Положення, які не допускаються згідно із вимогами зазначеного вище Положення №88 (п. 4.1.).

Щодо відшкодування суми судового збору за подання апеляційної скарги розпорядником майна АТЗТ "Стиль Леньо" в сумі 3031,60 грн, суд відмовляє з огляду на наступне.

З аналізу норм права, господарський суд робить висновок, що арбітражний керуючий є самостійним суб'єктом права, тобто має самостійні права й інтереси, самостійну волю і тому діє у правовідносинах від свого імені.

Згідно з визначенням, наведеним у ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, здійснюючи незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, ОСОБА_1 несе відповідні ризики, що притаманні підприємницькій діяльності.

Суд зазначає, що подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду є правом учасника провадження у справі про банкрутство, а не обов'язком.

Згідно з 3 ст. 98 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом встановлені засади діяльності арбітражного керуючого, однією із яких є сумлінно та розумно, з урахування інтересів боржника та його кредиторів виконувати свої права та обовязки. При цьому сумлінність або добросовісність має трактуватися як категорія моральна, що відображає врахування особою інтересів інших учасників господарських правовідносин, публічного інтересу тощо, а розумність - як категорія інтелектуальна, що припускає адекватність оцінки особою цінності певного цивільного права, доцільності своїх дій, наслідки здійснення або нездійснення цивільного права. Тобто, під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається при задоволенні позову - на відповідача; при відмові від позову - на позивача.

Як встановлено судом, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 р. в задоволенні апеляційної скарги арбітражного керуючого ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, в даному випадку, судовий збір не може бути покладено на кредитора ПАТ КБ "ПриватБанк", оскільки звернення з апеляційною скаргою та відповідна сплата судового збору за подання апеляційної скарги було актом самостійної волі арбітражного керуючого, який згідно діючого законодавства несе ризик діяльності самозайнятої особи в разі не задоволення судом апеляційної скарги.

Щодо виплати арбітражному керуючому моральної шкоди, суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, відповідно до абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В клопотанні за вх. №29082 від 11.09.2017 р. арбітражний керуючий ОСОБА_1 зазначила, що нарахування моральної шкоди у розмірі 10000 грн за відсутність авансування виплати винагороди арбітражному керуючому вважає законним та обґрунтованим, оскільки примушування до безоплатної праці забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить ст. 43 Конституції України.

Проте, ОСОБА_1 в своєму клопотанні не зазначила, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань вона виходила, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що самозяйнятою особою визнається платник податку фізична особа-підприємець або фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Тобто, до такої особи не можуть бути застосовані загальні положення КЗпП та положення Закону України "Про оплату праці", які регулюють питання оплати праці саме працівника підприємства.

Крім того, Законом про банкрутство передбачено право арбітражного керуючого подати до суду заяву про дострокове звільнення його з обов'язків з будь-яких підстав. Однак, заяви про дострокове звільнення з обов'язків до суду арбітражним керуючим не подавалось, що може свідчити про власне бажання ОСОБА_1 виконувати функції арбітражного керуючого у даній справі.

В зв'язку з чим посилання арбітражного керуючого ОСОБА_1 на ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті "примушування до безоплатної праці" є вільним тлумаченням норм права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні звіту арбітражного керуючого в частині виплати моральної шкоди, оскільки вимоги арбітражного керуючого ОСОБА_1 грунтуються на довільному та помилковому тлумаченні приписів чинного законодавства, недоведені суду жодним конкретним доказом, тобто позбавлені правового та фактичного обгрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової винагороди та відшкодування витрат за період з 11.10.2016 р. по 17.08.17 р. задовольнити частково, а саме: в сумі основної грошової винагороди в розмірі 56374,22 грн, в сумі відшкодувань - 1913,48 грн, зобов'язати ініціюючого кредитора здійснити оплату грошової винагороди та витрат по справі за період з 11.10.2016 р. по 17.08.2017 р. в сумі 58 287,70 грн, в решті вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 22-27, 98, 114, 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 23 Цивільного кодексу України, ст. 14 Податкового кодексу України, ст.ст. 4-1, 32-34, 43, 86 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Затвердити звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого (розпорядника майна) ОСОБА_1 у справі №922/3068/16 про банкрутство АТЗТ "Стиль Леньо" та відшкодування витрат за період з 11.10.2016 р. по 17.08.17 р. в загальному розмірі 58 287,70 грн, з якої: основна грошова винагорода - 56 374,22 грн; відшкодування витрат - 1913,48 грн.

3. Зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити оплату грошової винагороди та витрат по справі №922/3068/16 арбітражному керуючому ОСОБА_1 за період з 11.10.2016 р. по 17.08.2017 р. в загальній сумі 58 287,70 грн.

В решті вимог відмовити.

4. Ухвалу направити арбітражному керуючому ОСОБА_1, ПАТ КБ "ПриватБанк".

Ухвала підписана 24.10.2017 р.

Суддя Міньковський С.В.