РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017Справа №910/14055/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайтон ЛТД»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. Національний банк України

2. Міністерство фінансів України

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Цуканов В.В., довіреність № б/н від 03.03.2017

від відповідача Каракоця О.Р., довіреність № 8220-К-Н-О від 23.08.2017

від третьої особи-1 Іваницька Т.Б., довіреність № 13030-08/2 від 22.05.2017

від третьої особи-2 Кузьменко Ю.С., довіреність № 18-0009/60158 від 19.07.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайтон ЛТД» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про зобов'язання останнього передати позивачу документи, які підтверджують обов'язок ТОВ «Павліс» перед ПАТ «КБ «Приватбанк» по кредитному договору № 4П15117И від 16.12.2015 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ТОВ «Павліс», а саме: кредитну справу по кредитному договору № 4П15117И від 16.12.2015 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ТОВ «Павліс».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.12.2015 між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та ТОВ «Павліс» укладений кредитний договір № 4П15117И. В забезпечення виконання даного кредитного договору між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та ТОВ «Брайтон ЛТД» був укладений договір поруки № 4П15117И/П від 26.10.2016 шляхом використання електронного цифрового підпису згідно п. 17 договору поруки. 31.10.2016 ТОВ «Брайтон ЛТД» на вимогу ПАТ «КБ «Приватбанк» було виконано свої зобов'язання за договором поруки № 4П15117И/П від 26.10.2016 на суму 597.703.192,78 грн. згідно платіжного доручення № 433 від 31.10.2016. У разі виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника, що відповідає ст. 556 Цивільного кодексу України. Однак відповідач відмовляється надати позивачу оригінали вище перелічених документів, чим порушує право позивача на визнання його новим кредитором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 порушено провадження у справі № 910/14055/17 та призначено її до розгляду на 19.09.2017.

Позивачем 19.09.2017 до відділу діловодства суду подано додаткові документи по справі.

Відповідачем в судовому засіданні 19.09.2017 подано клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України та Міністерство фінансів України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/14055/17 від 19.09.2017 залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України та Міністерство фінансів України; розгляд справи відкладено на 10.10.2017.

Позивачем 10.10.2017 до відділу діловодства суду подано докази направлення копій позовної заяви на адреси залучених третіх осіб.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Третя особа-1 у поданих 10.10.2017 до відділу діловодства суду поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки зі змісту договору поруки, що був укладений між позивачем та відповідачем, вбачається, що вимога позивача про передачу кредитної справи не відповідає дійсним домовленостям між сторонами, оскільки п. 10 договору поруки № 4П15117И/П від 26.10.2016 передбачено обов'язок відповідача передати належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язок боржника за кредитним договором. На думку третьої особи-1, відповідна вимога суперечить законодавству, яке регулює порядок та умови використання та передачу персональних даних та порядок розголошення банківської таємниці. Оскільки позивачем не подано доказів того, що зобов'язання боржника за кредитним договором обмежуються виключно погашенням кредиту та сплатою відсотків за користування кредитом, тому не можливо встановити, чи дійсно правовідносини за відповідним кредитним договором припинено.

Третя особа-2 письмові пояснення з приводу заявлених позивачем позовних вимог не подала.

В судовому засіданні 10.10.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайтон ЛТД» (далі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, кредитор) укладено договір поруки № 4П15117И/П (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1 договору поруки його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Павліс» (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитним договором від 16.12.2015 № 4П15117И (далі - кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Спір виник внаслідок того, що позивач як поручитель виконав обов'язок боржника за кредитним договором, а саме погасив боргу в сумі 597.703.192,78 грн., тому відповідач у відповідності до умов договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинен вручити йому оригінали документів, які підтверджують права позивача як нового кредитора, проте відповідач відмовляється надати позивачу відповідні документи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно платіжного доручення № 433 від 31.10.2017 через Інтернет-банк Приват 24 позивачем перераховано відповідачу кошти в сумі 597.703.192,78 грн. В рядку «призначення платежу» зазначено: виконання зобов'язань по кредитному договору № 4П15117И від 16.12.2015 згідно договору поруки № 4П15117И/П від 26.10.2016.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 469 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Відповідачем не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 597.703.192,78 грн. та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки № 4П15117И/П від 26.10.2016.

Відповідно до п. 10 договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

З норм зобов'язального права, що містяться у розділі І книги п'ятої Цивільного кодексу України не випливає обов'язку відповідача передати позивачу оригінали документів.

Судом встановлено, що ані умовами договору поруки ані чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Слід зазначити, що позивачем не подано жодних доказів в підтвердження того, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайтон ЛТД» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 17.10.2017.

СуддяВ.В. Сівакова