П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ
Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Жайворонок Т.Є.,
суддів:Берднік І.С.,
Ємця А.А.,
за участю представника позивача - Михайловського А.С., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Запорізької міської ради про перегляд Верховним Судом України рішення Господарського суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року, постанови Донецького апеляційного господарського суду від 26 квітня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 27 вересня 2016 року у справі № 908/6326/15 за позовом Запорізької міської ради до фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5 про стягнення 3 200,00 грн,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Запорізька міська рада звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_5 є замовником будівельних робіт і відповідно до вимог Закону України від 17 лютого

2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі -

Закон № 3038-VI) та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24 грудня 2012 року № 77 (далі - Порядок), зобов'язана взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури

м. Запоріжжя шляхом укладення договору про пайову участь. Однак у порушення вимог закону ФОП ОСОБА_5 договору про пайову участь із Запорізькою міською радою не уклала і не сплатила пайового внеску, внаслідок чого позивачеві завдано збитків у виді упущеної вигоди в розмірі 3 200,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25 лютого

2016 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 27 вересня

2016 року постанову апеляційного суду залишено без змін.

У заяві про перегляд із підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), Запорізька міська рада, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанови судів апеляційної та касаційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на невідповідність постанови Вищого господарського суду України висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України щодо застосування ст.ст. 1, 2, 26, 40 Закону № 3038-VI, ст.ст. 9, 10 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон № 687-XIV), ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені у заяві обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає частковому задоволенню.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 8 вересня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області (далі - ІДАБК Запорізької області) зареєстровано декларацію

№ ЗП 90 про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва «Реконструкція кіоску під торгівельний павільйон» за адресою: АДРЕСА_1. Замовником будівництва є ФОП ОСОБА_5

26 вересня 2014 року ІДАБК Запорізької області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ЗП 46.

ФОП ОСОБА_5 у встановленому законом порядку із заявою про укладення договору про пайову участь не зверталася.

29 липня 2015 року позивач направив відповідачці лист № 01/02-19/02451, в якому вимагав сплатити збитки у розмірі пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, що становить 3 200,00 грн, посилаючись на вимоги ст. 40 Закону № 3038-VI та Порядку.

У справі, що розглядається, Вищий господарський суд України погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що дії відповідачки не містять елементів складу цивільного правопорушення, а тому немає і підстав для відшкодування позивачеві збитків у виді упущеної вигоди. При цьому суди апеляційної та касаційної інстанцій зазначили, що ФОП ОСОБА_5 здійснювала лише реконструкцію наявної будівлі без забудови нової земельної ділянки, а отже не є замовником будівництва у розумінні норм

Закону № 3038-VI та не зобов'язана укладати договір про пайову участь і сплачувати пайовий внесок.

Разом із тим у постанові Верховного Суду України від 22 березня

2017 року в аналогічній справі № 908/312/16 (№ 6-1553гс16) висловлено правову позицію, згідно з якою реконструкція будівлі без забудови нової земельної ділянки не звільняє замовника від обов'язку укласти договір про пайову участь, а також від перерахування коштів пайової участі. Крім цього, неправомірна бездіяльність замовника щодо його обов'язку взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту є протиправною формою поведінки, внаслідок якої міськрада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів (упущена вигода), що перебуває у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача, сукупність наведених елементів є підставою для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Викладене свідчить про невідповідність постанови суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України виходить із такого.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону № 3038-VІ замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

За змістом положень ч. 1 ст. 40 Закону № 3038-VI порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання цього Закону Порядком врегульовано організаційні та економічні відносини, пов'язані із залученням, розрахунком розміру, використанням коштів пайової участі замовників будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя та укладання договорів про пайову участь (п. 1.2 цього Порядку). Зокрема, п. 3 Порядку (як у первісній редакції, так і в редакції від 10 вересня 2014 року) встановлено, що замовник, який має намір укласти договір про пайову участь, зобов'язаний звернутися із заявою до міського голови.

Таким чином, Законом № 3038-VI і зазначеним Порядком встановлено, що саме на замовника покладено обов'язок укладення договору про пайову участь і сплати відповідних коштів.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (ст. 1 Закону № 3038-VI).

За змістом ст.ст. 2, 10 Закону № 3038-VI, ст.ст. 4, 9 Закону № 687-XIV під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_5 є замовником будівельних робіт на об'єкті будівництва «Реконструкція кіоску під торгівельний павільйон» за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, реконструкція, здійснена відповідачкою, охоплюється законодавчим визначенням забудови, а виходячи із наведених положень законодавства, відповідачка є замовником.

За таких обставин у справі, яка розглядається, висновок судів про те, що реконструкція наявної будівлі без забудови нової земельної ділянки звільняє відповідачку від обов'язку укласти із Запорізькою міською радою договір про пайову участь, а також від перерахування коштів пайової участі, є помилковим.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду України від 1 лютого 2017 року у справі № 3-1441гс16, від 22 березня 2017 року у справі № 3-1553гс16.

Отже, у справі № 908/6326/15, яка розглядається, суди дійшли помилкових висновків, що дія Закону № 3038-VI не поширюється на ФОП ОСОБА_5 з тих підстав, що відповідний договір про пайову участь між сторонами укладено не було, відповідачка здійснювала лише реконструкцію наявної будівлі без забудови нової земельної ділянки.

Таким чином, постанова Вищого господарського суду України від

27 вересня 2016 року, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 26 квітня 2016 року та рішення Господарського суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року у справі № 908/6326/15 підлягають скасуванню.

Разом із тим згідно зі ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками та вини.

У справі, яка розглядається, суди не перевірили доводів ФОП

ОСОБА_5 і не встановили у діях відповідачки усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на неї обов'язку відшкодувати збитки, не з'ясували правильності нарахування розміру цих збитків.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 32-34, 43, 82, 84 ГПК, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Водночас відповідно до статті 11123 ГПК Верховний Суд України розглядає справи за правилами перегляду судових рішень у касаційному порядку, а тому не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Відсутність у Верховного Суду України процесуальної можливості з'ясувати дійсні обставини справи перешкоджає ухваленню нового рішення, в якому необхідно дати висновок про правильність застосування норм матеріального права залежно від встановлених судами попередніх інстанцій обставин відповідно до наданих їм процесуальних повноважень.

Зважаючи на викладене, справу слід передати на розгляд суду першої інстанції згідно з пп. «а» п. 1 ч. 2 ст. 11125 ГПК.

Керуючись п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 11123 , 11124 , 11125 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву Запорізької міської ради задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 25 лютого

2016 року, постанову Донецького апеляційного господарського суду від

26 квітня 2016 року та постанову Вищого господарського суду України від

27 вересня 2016 року у справі № 908/6326/15 скасувати.

Справу № 908/6326/15 передати на розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 11116 ГПК.

Головуючий Т.Є. Жайворонок
Судді:І.С. Берднік
А.А. Ємець