РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2017Справа №910/14348/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/14348/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ"

до 1) публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-СТАНДАРТ"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: 1) Національного Банку України;

2) Міністерства фінансів України;

про визнання права та визнання відсутності права.

за участю представників сторін:

від позивача: Горобець Д.Г., довіреність № 88 від 31.08.2017р.:

від відповідача 1: Каракоця О.Р., довіреність № 8220-К-Н-О від 23.08.2017р.;

від відповідача 2: не з'явився;

від третьої особи-1: Кузьменко Ю.С., довіреність № 18-0009/60158 від 19.07.2016р.;

від третьої особи-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-СТАНДАРТ" (далі - відповідач-2) про:

- визнати право ТОВ "ЛАЙК СІТІ" вимагати від ТОВ "РЕАЛ-СТАНДАРТ" сплати суми боргу за кредитним договором № 4Р13802И від 20.12.2013р. в розмірі 147 348 471,72 грн., який був сплачений ТОВ "ЛАЙК СІТІ" на користь ПАТ "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за ТОВ "РЕАЛ-СТАНДАРТ";

- визнати відсутнім у ПАТ "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" права вимагати від ТОВ "РЕАЛ-СТАНДАРТ" сплати суми боргу за кредитним договором № 4Р13802И від 20.12.2013р. в розмірі 147 348 471,72 грн., який був сплачений ТОВ "ЛАЙК СІТІ" на користь ПАТ "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за ТОВ "РЕАЛ-СТАНДАРТ".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем як поручителем за договором поруки №4Р13800Д/П від 20.10.2016р. виконано обов'язок товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-СТАНДАРТ" за кредитними договором №4Р13802И від 20.12.2013р., а саме погашено борг в сумі 147 348 471,72 грн., у зв'язку із чим, відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" стало новим кредитором за кредитним договором №4Р13802И від 20.12.2013р., проте відповідач-2 не визнає факт погашення заборгованості та факт переходу прав кредитора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/14348/17 та розгляд справи призначений на 28.09.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2017р. розгляд справи відкладено на 19.10.2017р. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Національний Банк України та Міністерство фінансів України.

19.10.2017р. через загальний відділ господарського суду від третьої особи-1 надійшли пояснення по справі, відповідно до яких Національний Банк України проти задоволення позову заперечує, вважаючи, що позивачем не доведено виконання ним як поручителем зобов'язань боржника за кредитним договором в повному обсязі. Також зазначає, що заявлені позовні вимоги суперечать положенням ГПК України, оскільки, спрямовані на вставлення юридичних фактів, а також не доведено наявності порушення чи оспорення його прав відповідачами.

Присутній в судовому засіданні 19.10.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поданих суду поясненнях.

Представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поданому в судовому засідання відзиві, в якому зазначено про існування на момент розгляду справи у відповідача-2 непогашеної заборгованості перед відповідачем-1 за кредитним договором, а тому часткове виконання позивачем, як поручителем, зобов'язань боржника не породжує заміни кредитора в основному зобов'язанні. Також зазначає, що відповідачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки, позовні вимоги спрямовані на вставлення юридичних фактів.

Представники відповідача-2 та третьої особи-2 в судове засідання не з'явились, вимог ухвал суду не виконали, письмові пояснення чи відзив на позов не подали.

Відповідача-2 та третя особа-2 належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду від 28.08.2017р. та від 28.09.2017р. було надіслано вдповідачу-2 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, ухвала суду від 28.09.2017р. була надіслана третій особі-2 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, яка отримана останньою.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представники відповідача-2 та третьої особи-2 суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача-2 та третьої особи-2 не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представників відповідача-2 та третьої особи-2, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Лайк сіті" (далі - поручитель) та публічним акціонерним товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - 1, кредитор) укладено договір поруки № 4Р13800Д/П (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1 договору поруки, його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "РЕАЛ-СТАНДАРТ" (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань за:

кредитним договором від 13.12.2013р. № 4Р13800Д (далі - кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 1;

кредитним договором від 20.12.2013р. № 4Р13802И (далі - кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 2;

кредитним договором від 19.02.2014р. № 4Р14139И (далі - кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до ккредитного договору 3;

кредитним договором від 17.02.2014р. № 4Р15044И (далі - кредитний договір 4), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 4.

Згідно п. 2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

У п. 3 договору поруки зазначено, що поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Пунктом 4 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно п. 5 договору поруки, у випадку невиконання боржником обов'язку п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Відповідно до п. 6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору.

У випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п.6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті „призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

У п. 8 договору поруки зазначено, що до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Договір поруки, відповідно до п. 11, набуває чинності з дати укладання, підписання та скріплення печатками сторін і діє три роки від дати його укладання. Порука припиняється після закінчення строку у три роки від дати укладання цього договору.

У п. 17 договору поруки зазначено, що він укладений/підписаний із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі Угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 24.02.2016р., укладеної сторонами.

Позивач перерахував 147 348 471,72 грн. на користь ПАТ "КБ "Приватбанк", відповідно до платіжного доручення №1374 від 20.10.2016р., з призначенням платежу: «виконання зобов'язань по кредитному договору № 4Р138002И від 20.12.2013р. згідно договору поруки № 4Р13800Д/П від 20.10.2016р.».

01.02.2017р. позивач направив відповідачу-2 лист № 19 від 27.01.2017р., в якому повідомляється про виконання позивачем зобов'язань ТОВ "РЕАЛ-СТАНДАРТ" перед ПАТ "КБ "Приватбанк" по договору поруки.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно платіжного доручення № 1374 від 20.10.2016р., через Інтернет-банк Приват24 позивачем перераховано відповідачу-1 кошти в сумі 147 348 471,72 грн. В рядку "призначення платежу" зазначено: «виконання зобов'язань по кредитному договору № 4Р138002И від 20.12.2013р. згідно договору поруки № 4Р13800Д/П від 20.10.2016р.».

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Відповідачем-1 не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 147 348 471,72 грн. та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки № 4Р13800Д/П від 20.10.2016р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 01.02.2017р. направив на адресу відповідача-2 лист № 19 від 27.01.2017р., в якому повідомляється про виконання позивачем зобов'язань ТОВ "РЕАЛ-СТАНДАРТ" перед ПАТ "КБ "Приватбанк" по договору поруки. Однак, доказів отримання вказаного листа відповідачем-2 матеріали справи не містять.

Тобто, посилання позивача на те, що відповідач-2 не визнає факт погашення та факт переходу до позивача прав кредитора жодними належними та допустимими доказами не підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов, вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Що стосується обґрунтувань щодо заявлених позовних вимог по відношенню до відповідача-1, то позивачем не надано пояснень, якими саме діями чи бездіяльністю ПАТ "КБ "Приватбанк" порушує його права та інтереси.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведеного належними, у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Одним із способів захисту прав та охоронюваних інтересів згідно зі ст. 20 Господарського кодексу України є визнання наявності або відсутності прав.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Крім цього, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання права вимоги у позивача та визнання відсутнім права вимоги у відповідача-1 можуть бути предметом дослідження та доказування в разі виникнення спору між кредитором та боржником про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк сіті" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 24.10.2017р.

СуддяА.І. Привалов