ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. Справа № 925/1104/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Михайлюк Н.О. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства "ЖЛК-Україна" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 22 399,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 22 399,50 грн. з них: 15 203 46 грн. залишку основного боргу за товар, 4 333,08 грн. пені, 2 300,20 грн. інфляційних втрат та 562,76 грн. як 3% річних на підставі договору купівлі -продажу морозива № ві-020 від 14.03.2016, укладеного між сторонами у справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не направив свого представника у жодне судове засідання, заперечень проти позову суду не надіслав. Ухвали про призначення судових засідань, направлені відповідачу за місцем його державної реєстрації АДРЕСА_1) повернуті суду без вручення.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке:

Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. До повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обов'язком.

Одночасно, застосовуючи положення ГПК України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що за даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем 14.09.2017 на підставі власного рішення. Даний запис внесено вже після порушення провадження у справі.

У відповідності до роз'яснення п. 4.7. від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" -- за наявності відомостей про припинення діяльності суб'єкта господарювання, який є стороною у справі, у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

14.03.2016 між публічним акціонерним товариством "ЖЛК - Україна" (Продавець, позивач по справі) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 ( Покупець, відповідач по справі) було укладено договір купівлі продажу морозива № ві-020 (а. с. 35-36), у відповідності до якого Продавець зобов'язався на протязі дії строку договору виробляти та відпускати Покупцю морозиво, у розгорнутому асортименті в межах забезпеченості сировинними та матеріальними ресурсами в кількості та по ціні, які зазначаються у накладній, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити продукцію ( п. 1.1. договору).

Купівля-продаж Продукції здійснюється на підставі накладних згідно замовлення Покупця, які є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).

Асортимент та кількість продукції обумовлюється замовленням Покупця, яке подається Продавцю не пізніше ніж за добу до дати поставки з 7.00 до 18.00 год. за телефонами, що вказані в прайс-листі на Продукцію, або в будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсимільним зв'язком) ( п. 3.1. договору).

Поставка Продукції оформлюється видатковими накладними відповідно до вимог діючого законодавства України ( п. 3.3. договору).

Перехід права власності і ризиків на продукцію визначається моментом підписання та засвідчення печаткою або штемпелем уповноваженого представника Продавця видаткової накладної ( п. 3.4. договору).

Покупець здійснює оплату продукції за цінами, вказаними в прайс-листах, що діють на момент отримання продукції та вказується у накладних з урахуванням ПДВ ( п. 5.1. договору).

Договір між сторонами набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2016. Договір вважається пролонгованим на наступний рік якщо за два тижні до його закінчення жодна сторона не заявить письмово про свій намір розірвати його чи замінити його ( п. 8.2. договору).

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України). До відносин поставки застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 307 613,46 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких є в матеріалах справи (а.с. 39-47).

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 5.3. договору Покупець провадить розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця, або внесенням їх готівкою в касу Продавця: за кожну поставку в день отримання Продукції; протягом 14 календарних днів з моменту поставки Продукції; на умовах 100 % передоплати.

За доводами позивача, сторонами фактично було обрано порядок розрахунків "протягом 14 календарних днів з моменту поставки Продукції", що не заперечено відповідачем.

Позивач доводить, що відповідач здійснив лише частковий розрахунок за товар в сумі 292 410,00 грн. Доказів про проведення розрахунку у більшій сумі відповідач суду не надав.

Таким чином залишок заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар на день розгляду справи становить 15 203,46 грн.

Даний борг підлягає до примусового стягнення з відповідача, оскільки доказів проведення розрахунку відповідач суду не надав, строк виконання зобов'язання є таким, що настав.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 4 333,08 грн. пені.

Стягнення пені передбачено п. 7.2. договору між сторонами, яким визначено, що в разі несвоєчасної оплати отриманої продукції Покупець сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, при цьому Продавець має право не відвантажувати продукцію до проведення Покупцем повного розрахунку та (або) в односторонньому порядку припинити дію даного договору.

У відповідності до ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", пеня встановлюється за домовленістю сторін у договорі, однак її розмір при сплаті не повинен перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла в період нарахування пені.

Суд перевіривши нарахування позивачем пені в сумі 4 333,08 грн. із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за калькулятором програми Ліга-Закон, встановив неправильність її нарахування. Після перерахунку сума пені за вказані періоди становить 4 542,55 грн., але оскільки позивач не збільшив позовні вимоги в частині стягнення пені, то суд задовольняє вимоги про стягнення пені в розмірі 4 333,08 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана відповідальність застосовується незалежно від того, чи була вона передбачена умовами договору між сторонами.

Позивач просить стягнути з відповідача 2 300,20 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2016 року по липень 2017 року та 562,76 грн. як 3% річних за період з 30.07.2016 по 28.08.2017 (а.с. 4-15).

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за калькулятором програми Ліга-Закон, суд погоджується із розрахунком інфляційних втрат, а належний розмір 3% річних становить 619,15 грн. Однак в частині стягнення 3% річних позивач свої вимоги теж не збільшував.

Доказів проведення розрахунку по інфляційних та 3% річних відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення належить 2300,20 грн. інфляційних втрат та 562,76 грн. як 3% річних.

Відповідачем не надано заперечень проти доводів та розрахунків позивача, а також не надано доказу проведення повного розрахунку за позовними вимогами.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведено правомірність позовних вимог. До примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 15 203,46 грн. залишку основного боргу, 4333,08 грн. пені, 2300,20 грн. інфляційних втрат та 562,76 грн. як 3% річних на підставі договору купівлі-продажу морозива № ві-020 від 14.03.2016.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, при задоволенні позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, Черкаська область, Городищенський район, с. Вербівка) на користь публічного акціонерного товариства "ЖЛК-Україна" (ідентифікаційний код 00445794, Київська область, м. Біла Церква, Сквирське шосе, 176) -- 15 203,46 грн. залишку основного боргу, 4333,08 грн. пені, 2300,20 грн. інфляційних втрат, 562,76 грн. як 3% річних на підставі договору купівлі-продажу морозива № ві-020 від 14.03.2016 та 1600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 20 жовтня 2017

Суддя Н.М. Спаських