ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. Справа № 925/1086/17

Господарський суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.;

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скіфія", м.Збараж, Тернопільська область

до Приватного акціонерного товариства "УкрАгроНПК" м.Жашків

про розірвання договору та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач заявив позов, в якому просить суд:

- розірвати договір поставки № ТОР15/17 СЗ від 20.01.2017 p., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю Скіфія та приватним акціонерним товариством Украгро НПК;

- стягнути з відповідача на користь позивача попередню оплату за непоставлену аміачну селітру в кількості 11 тон в сумі 79200,00 грн. на підставі договору поставки №ТОР15/17 СЗ від 20.01.2017; 5,29 грн. пені за несвоєчасну поставку вказаного товару та 3184,46 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами;

- стягнути з відповідача на користь позивача 3200,00 грн. сплаченого судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю.

Відповідач відзиву на позов до суду не надав, його представник в судове засідання повторно не зявився, вимог, викладених в ухвалах суду від 29.08.2017 та від 10.10.2017 не виконав.

Про час і місце розгляду заяви сторони повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями УДЗПП «Укрпошта» про вручення поштових відправлень ф.№19 (а.с.24-25) та електронним повідомленням відповідача про перенесення розгляду справи від 10.10.2017 № 8 (а.с.52). Проте, представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про причини незявлення суд не повідомив.

Суд приходить до висновку, що судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Справа розглядається за наявними матеріалами в порядку ст.75 ГПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступного.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом спору є стягнення з відповідача суми попередньої оплати за непоставлений товар та господарських санкцій за неналежне невиконання грошових зобовязань по договору поставки.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відносини купівлі-продажу урегульовані главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Ч.1 ст.181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

ОСОБА_2 є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2017 між сторонами укладено договір поставки № ТОР15/17 (далі - Договір), відповідно до умов якого Відповідач зобов'язався поставити Позивачу товар - аміачну селітру (фас. 1000 кг) у кількості 306 тон, вартістю 1 тони 7200 грн. з ПДВ, на загальну суму 2203200,00 грн., а Позивач зобовязався оплатити та прийняти Товар (а.с.11).

За умовами п.3.4. ОСОБА_2, поставка товару здійснюється повністю чи окремими партіями в період 30 днів з моменту оплати за вибором Покупця.

Попередня оплата за товар була здійснена Позивачем 23.01.2017, на підставі рахунку від 20.01.2017 №ТОР15 (а.с.12), що підтверджується дослідженим в судовому засіданні, платіжним дорученням № 5 від 23.01.2017 (а.с.19).

Станом на 31.03.2017 доказів виконання відповідачем умов вищевказаного договору до суду не подано.

З дослідженого в судовому засіданні Акту звірки взаєморозрахунків за І квартал 2017 р, підписаного сторонами та скріпленого печатками підприємств, вбачається, відповідач не поставив 11 тон аміачної селітри вартістю 79200,00 грн. (11 т х 7200 грн./т = 79200 грн.).

11.04.2017 позивачем за вих.№ 11/04/2017-1 на адресу Відповідача надсилалось клопотання щодо повернення коштів попередньої оплати за непоставлений Товар за ОСОБА_2 у сумі 79200 грн., а також щодо сплати пені за ОСОБА_2 згідно п.п.5.1 п.5 ОСОБА_2 та відсотків за користування чужими коштами (а.с.14).

19.05.2017 позивачем за вих№ 19/05/2017-1 в порядку ст.ст.5,6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) було надіслано Відповідачу цінним листом з повідомленням про вручення претензію з вимогою сплатити в користь ТОВ «Скіфія» заборгованості за ОСОБА_2 станом на 19.05.2017 р. в сумі 81666,05 грн., з яких: 79200,00 грн. - повернення попередньої оплати за непоставлений Товар в кількості 11 тон; 871,20 грн. - пеня за несвоєчасну поставку 11 тон аміачної селітри вартістю 79200,00 грн., нарахована з 25.03.2017 р. по 19.05.2017 p.; 1594,85 грн. - проценти за користування коштами ТОВ «Скіфія» в сумі 79200,00 грн. у період з 25.03.2017 р. по 19.05.2017 р. (далі - Претензія) (а.с.15-17).

Станом на 25.07.2017 доказів реагування на вищезазначені клопотання та претензію відповідачем до суду не подано.

Зобовязання у відповідності з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів здійснення поставки товару відповідно до умов вищевказаного договору відповідач суду не надав.

За приписами ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч.3 cт. 612 ЦК України, ч.2 ст.220 ГК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

За правилами ст.615 ЦКУ у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання, Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Ст.651 ЦК України визначено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відтак, суд приходить до переконання, що не поставка Постачальником Покупцю Товару у кількості 11 тон вартістю 79200,00 грн. у встановлений строк (до 24.03.2017), який одержав суму попередньої оплати за нього, призвела до істотного порушення умов ОСОБА_2, оскільки при укладенні з Відповідачем ОСОБА_2 Позивач розраховував на належне виконання Відповідачем зобов'язань відповідно до умов ОСОБА_2 та вимог чинного законодавства України, то вимога позивача про розірвання ОСОБА_2 є правомірною та обґрунтованою, яка підлягає до задоволення.

За умовами п. 5.1. ОСОБА_2 у випадку несвоєчасної поставки Товару Покупцю Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,02 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Позивачем відповідачу нарахована пеня за період з 25.03.2017 по 25.07.2017 в розмірі 5.29 грн.

Відповідно до п.3 ст.693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Виходячи з положень ст.1048,1054,1057 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 не обумовлений розмір процентів, за користування чужими грошовими коштами позивач просить їх розмір визначити нарівні облікової ставки Національного банку України.

Аналізуючи вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих на суму попередньої оплати суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобовязання.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Суд, враховує правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 16.09.2014 по справі № 3-90гс14 про те, що статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення 3 % річних за прострочення саме грошового зобовязання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар (селітру аміачну).

За своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні статті 625 ЦК України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. ОСОБА_2 може бути встановлений обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

В судовому засіданні зясовано, що умовами ОСОБА_2 розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено. Відсутність такої умови визнано позивачем на стор.5 позовної заяви ( а.с. 6).

Ураховуючи викладене, доводи позивача про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень, передбачених статтями 1048, 1054, 1057 ЦК України, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивач довів свої позовні вимоги, які підлягають до часткового задоволення. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути 79200,00 грн. попередньої оплати за не поставлений товар на підставі договору поставки №ТОР15/17 СЗ від 20.01.2017; 5,29 грн. пені.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 3200 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.49, ст.ст.82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати договір поставки № ТОР15/17 СЗ від 20.01.2017 p., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Скіфія () та Приватним акціонерним товариством Украгро НПК ().

Стягнути 79200,00 грн. попередньої оплати за не поставлений товар; 5,29 грн. пені та 3200 грн. витрат по сплаті судового збору з Приватного акціонерного товариства "УкрАгро НПК" (іден.номер 31961067, юридична адреса: вул.Промислова,1, м.Жашків, 19200; поштова адреса: вул.Будіндустрії,5, м.Черкаси, 18000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скіфія» (код 24627287, вул.Грушевського,90, м.Збараж, Тернопільська область, 47302).

В іншій частині заявлених вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 денного строку в порядку, визначеному ГПК України з дня складення і підписання повного тексту рішення.

Рішення складено 23.10.2017 .

Суддя В.В.Єфіменко