Господарський суд Чернігівської області
=========================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

18 жовтня 2017 року Справа №927/751/17

За позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601;

в особі: Філії "Центр метрології та газорозподільних систем"Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116;

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз", вул. Любецька, будинок 68, м. Чернігів, 14021

про визнання договору укладеним

суддя Демидова М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-21 від 10.02.2017;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №007Др-17-0217 від 07.02.2017;

в с т а н о в и в:

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", подано позов до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" про визнання договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів №50/12/03/17 від 06.06.2017 укладеним у запропонованій позивачем редакції.

У письмовому відзиві відповідач щодо позовних вимог заперечив посилаючись на те, що запропонована позивачем форма договору не передбачена жодною правовою нормою.

Крім того, в додаткових запереченнях №18/51 від 20.09.2017 відповідач зазначив, що чинне законодавство не містить прямої вказівки на обовязковість укладання договору не експлуатацію з власником, а відтак відсутні підстави для примусового укладання такого договору у судовому порядку. Крім того, відповідача зазначив, що п. 2.1 спірного договору, який позивач просить у судовому порядку вважати укладеним, містить наступний зміст: «Власнику належить право власності на майно, передане за цим договором користувачу у експлуатацію», але позивачем не надано жодних документів, які підтверджують право власності на майно (газові мережі), які є предметом договору експлуатації.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 04.08.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 22.08.2017, після чого в судовому засіданні на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви до 26.09.2017 та 18.10.2017.

В судовому засіданні 18.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутніх в судовому засіданні під час судового розгляду справи представників позивача та відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги з посиланням на статті 179, 181,187 ГК України, статті 317, 319, 320, 321, 627 ЦК України, положення Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем і постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.02.2017 за №201 та від 30.09.2015 за №2494.

Як встановлено судом, на підставі договорів Доручення №14/133/05 від 08.02.2005 та №22 від 01.11.2005, Позивач (Довіритель) доручив Відповідачу (Повіреному) виконати функції замовника по: будівництву газорозподільного газопроводу і газифікації школи-інтернат в с.Черешеньки Коропського району Чернігівської області (ОСОБА_3 №14/133/05) та будівництву міжселищного газопроводу високого тиску по проекту «Газифікація с.Високе Борзнянського району Чернігівської області» (ОСОБА_3 №22).

Повірений виконав доручення Довірителя (Позивача).

Рішенням приймальної комісії 30.06.2006 №008323, обєкт «Підземний газопровід низького тиску, вступний газопровід, внутрішньоцехового газообладнання приміщення для обладнання побутових котлів в школі-интернат с.Черешеньки Коропського району Чернігівської області» прийнято замовником разом з виконавчою документацією.

Рішенням приймальної комісії, оформлене актом від 22.03.2006, обєкт «Газопровід високого тиску ГРС с.Іванівка, с.Шаповалівка, с.Високе» прийнято замовником разом з виконавчою документацією.

В матеріалах справи міститься акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта від 22.03.2006 де зазначено, що обєкт «Газопровід високого тиску ГРС с.Іванівка, с.Шаповалівка, с.Високе» прийнятий державною комісією в експлуатацію.

Газопровід високого тиску ГРС в с.Іванівка, с.Шаповалівка, с.Високе та підземний газопровід низького тиску, вступний газопровід, внутрішньоцехового газообладнання приміщення для обладнання побутових котлів в школі-інтернат с.Черешеньки Коропського району Чернігівської області знаходяться на балансі Позивача, що не заперечується сторонами.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідно до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" є оператором Єдиної газотранспортної системи України, зокрема побудованих газопроводів в с. Черешеньки Коропського району Чернігівської області та с. Високе Борзнянського району Чернігівської області.

ПАТ "Чернігівгаз" є суб'єктом господарювання, основними видами діяльності якого є розподіл природного газу за регульованим тарифом, які проводяться на підставі виданої ліцензії постановою НКРЕПЕ від 19.06.2017 №807 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Чернігівгаз».

Враховуючи, що ПАТ «Чернігівгаз» здійснює свою ліцензійну діяльність з розподілу природного газу на території, де розміщені вищезазначені обєкти Позивача без належних правових підстав, а тому останній звернувся з позовом про зобовязання укласти ОСОБА_3.

Порядок укладення господарських договорів регулюється ст. 179-181 Господарського кодексу України та ст. 638-646 Цивільного кодексу України.

Зокрема, ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України визначено: господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Як свідчать матеріали справи, 06.06.2017 позивачем на адресу відповідача направлено лист №50/12-712 з пропозицією укласти договір на експлуатацію газорозподільної системи та її обєктів від 06.06.2017 №50/12/03/17 (далі ОСОБА_3), а також прошитий, пронумерований, скріплений печаткою ОСОБА_3 з Додатком 1 - Перелік та балансова вартість майна, яке передається у експлуатацію Користувачу і Додатком 2 - Звіт про виконання договору в двох примірниках та документи, що підтверджують повноваження особи на їх підписання.

Згідно з запропонованим проектом, предметом Договору є надання користувачеві у експлуатацію для використання в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу на платній основі належних Власнику обєктів газорозподільних систем , які підключені (приєднані) безпосередньо до мереж оператора газотранспортної системи або газовидобувного підприємства, чи до газорозподільних мереж Користувача, перебувають в зоні його ліцензованої діяльності та використовуються для забезпечення розподілу природного газу споживачам (п.1.1 Договору).

Відповідно до ч.3, 4 ст.181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

10.07.2017 у відповідь на пропозицію позивача укласти договір, ПАТ Чернігівгаз надіслало лист №23 від 04.07.2017, в якому зазначило про неможливість підписання проекту договору, оскільки утримання, ремонт та поліпшення майна Позивача здійснювалось за рахунок ПАТ «Чернігівгаз». Відповідач готовий розглянути пропозицію Позивача за умови змін НКРЕКП тарифів на розподіл природного газу.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Статтями 626, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. ОСОБА_3 є обовязковим для виконання сторонами (статті 628, 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 3 ст.184 ГПК України визначено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (ч. 4 ст.179 ГК України).

Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобовязані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Позивач посилається на статтю 37 ЗУ «Про ринок природного газу».

Так, відповідно до зазначеної норми оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Газорозподільні системи, власником яких є держава, не можуть знаходитися в користуванні оператора газорозподільної системи на праві господарського відання, крім випадків належності такого оператора до субєктів господарювання державного сектору економіки.

В даному випадку оператором газорозподільних систем є ПАТ «Чернігівгаз».

Так, газопровід високого тиску ГРС в с.Високе та підземний газопровід низького тиску в с.Черешеньки Коропського району Чернігівської області побудовані за кошти Позивача та знаходяться на його балансі.

Відповідно до пунктів 24, 25, 26 Статуту публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України:

- здійснюючи право власності, Компанія володіє, користується та розпоряджається належним їй майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать закону та меті діяльності Компанії. Компанія несе ризик випадкового знищення або пошкодження майна, що є її власністю;

- компанія використовує державне майно, що не підлягає приватизації, відповідно до законодавства. Майно, що є державною власністю і надане Компанії в господарське відання, користування чи управління, включається до її активів, але не може бути відчужене у будь-який спосіб без рішення загальних зборів. Списання та передача державного майна здійснюються відповідно до законодавства;

- все нерухоме майно, передане до статутного капіталу Компанії або набуте Компанією на законних підставах, є її власністю. Державне майно, передане Компанії в господарське відання, користування чи управління, не включається до статутного капіталу Компанії та використовується в порядку, передбаченому пунктом 25 цього Статуту.

Отже, відповідно до Статуту Позивача, у нього є два види майна з різним режимом використання: майно, яким він володіє, користується і розпоряджається та державне майно, передане Компанії в господарське відання, користування чи управління.

Так, в матеріалах справи відсутні докази, що газопроводи в с.Високе та в с.Черешеньки належать до державної власності.

Виходячи з викладеного та враховуючи положення частини 2 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, договір на експлуатацію складових газорозподільної системи повинен укладатися за формою, визначеною у Додатку 3 цього Кодексу.

Наданий позивачем ОСОБА_3 №50/12/03/17 на експлуатацію газорозподільної системи та її обєктів від 06.06.2017 не відповідає формі, визначеній в Додатку №3 Кодексу газорозподільчих систем.

Що стосується заперечень Позивача, що визначена в Додатку 3 Кодексу форма договору не є Типовим договором, господарський суд не приймає їх до уваги та зазначає наступне.

Враховуючи положення ч.4 ст.179 ГК України, зміст договору може визначатись зокрема у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1,2 Кодексу газорозподільчих систем, цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із субєктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем та затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 за № 2494.

Отже, в даному випадку Кодекс газорозродільчих систем регулює взаємовідносини оператора газорозподільних систем із субєктами ринку природного газу, зокрема передбачає обовязок укладення та форму договору на експлуатацію складових газорозподільної системи.

Разом з тим, якщо припустити, що газопроводи в с.Високе та в с.Черешеньки належать до державної власності, як зазначає Позивач, то в даному випадку відсутній Типовий договір на експлуатацію складових газорозподільних систем, що є державним майном і форма якого затверджена НКРЕКП.

Визнання договору на експлуатацію газорозподільних систем в редакції однієї з сторін є обмеженням у реалізації прав іншої сторони такого договору, яка не може бути примушена виконувати умови договору, визначені в односторонньому порядку; Крім того, сторони не досягли згоди щодо істотних умов Договору, зокрема щодо ціни (платності/безоплатності) Договору і разом з цим позивач у своєму позові зазначає, що НАК «Нафтогаз України» не має можливості самостійно забезпечувати експлуатацію таких газорозподільних систем, оскільки не має ані ліцензії, ані відповідних служб для фактичного здійснення ремонтів спірного майна, відтак зобовязаний передати такі складові спеціалізованому підприємству (ліцензіату). Обслуговування, ремонт, утрімання фактично здійснює Відповідач.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України), суд доходить висновку про те, що в разі ухилення від укладення договору, обов'язковість укладення якого визначена нормами закону та який відповідає вимогам саме типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Оскільки позивачем не наведено норм законодавства, які б передбачали обов'язок відповідача укласти договір в редакції, запропонованій Позивачем, а також враховуючи те, що проект договору надано в редакції, яка не відповідає вимогам форми Договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, що передбачена Додатком 3 Кодексу (при цьому у сторін наявний спір, зокрема, щодо ціни договору (за проектом позивача договір є оплатним, проти чого категорично заперечує відповідач у справі), у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 4 Закону України „Про судовий збір; ст. 22, 32-34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 23.10.2017.

Суддя Демидова М.О.