РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2017 р. Справа № 924/320/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача 1 ОСОБА_1 довіреність в справі; ОСОБА_2 довіреність в справі;

відповідача 2 не з`явився;

третьої особи - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.17 р. у справі № 924/320/17 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ «Укрзалізниця», м. Львів

до 1. державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області

2. ОСОБА_3 митниці ДФС, м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, м. Ужгород

про стягнення 561317,14 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 20.06.2017 у справі №924/320/17 (суддя Заверуха С.В.) позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця, м. Львів до 1. державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області, 2. ОСОБА_3 митниці ДФС, м. Ужгород, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, м. Ужгород про стягнення 561317,14 грн. задоволено частково. Вирішено стягнути з державного підприємства "Славутське лісове господарство" (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Кузовкова, 1, код 00993314) на користь публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Львівська залізниця (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195) 559084,52 грн. (п'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч вісімдесят чотири грн. 52 коп.) платежів, 8386,27 грн. (вісім тисяч триста вісімдесят шість грн. 27 коп.) витрат по оплаті судового збору. В стягненні 2232,62 грн. платежів відмовлено. В позові до ОСОБА_3 митниці ДФС, м. Ужгород відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що дії відділу митного оформлення №2 (ОСОБА_4) митного поста „Залізничний, щодо здійснення митного огляду є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України, згідно яких саме на власників товару або уповноважених ними осіб покладено обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю (такої ж правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України при розгляді справи №908/356/14 у постанові від 11.12.2014р.). Відтак, з огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги до ДП "Славутське лісове господарство" є обґрунтованими в частині стягнення 559084,52 грн., щодо стягнення 2232,62 грн. слід відмовити з мотивів пропуску позовної давності. В позові до ОСОБА_3 митниці ДФС слід відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_5 підприємство "Славутське лісове господарство" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.2017р. у справі №924/320/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову щодо ДП "Славутське лісове господарство" відмовити.

Вважає, що правова позиція Укрзалізниці про стягнення плати затримку вагонів та надані додаткові послуги з ДП «Славутський лісгосп» незалежно від вини вантажовідправника є незаконною та суперечить вимогам ст.614 ЦК України.

Звертає увагу суду на те, що бездіяльність ОСОБА_3 митниці ДФС, яка підтверджена судами адміністративної юрисдикції та порушення допущені нею, не повинні мати негативних наслідків для ДП «Славутський лісгосп».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 колегією суддів у складі: головуюча суддя Гулова А.Г., суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г., апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 08.08.2017.

24.07.2017 на адресу суду від ОСОБА_3 обласної державної адміністрації надійшли пояснення про підстави видання розпоряджень голови ОСОБА_3 облдержадміністрації від 13.05.2016 №236 та від 18.08.2016 №400 та набрання ними законної сили.

24.07.2017 на адресу суду від ОСОБА_3 обласної державної адміністрації надійшла заява про приєднання письмових доказів до матеріалів справи.

24.07.2017 на адресу суду від ОСОБА_3 митниці ДФС надійшов відзив в якому зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із не доведенням позивачем своїх вимог та пропуском строку звернення до суду.

28.07.2017 р. на адресу суду від Державного підприємства "Славутське лісове господарство" надійшло клопотання про проведення судового засідання 08.08.2017р. об. 15 год. 30 хв. в режимі відеоконференції, проведення якої доручити господарському суду Хмельницької області (29000, м.Хмельницький, Майдан Незалежності, 2).

Розпорядженням керівника апарату суду від 31.07.2017 №01-04/1016 у зв'язку із перебування у відпустці судді-члена колегії по справі №924/320/17 ОСОБА_6 у період з 31.07.2017 по 01.09.2017 включно, перебування у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_7 у період з 31.07.2017 по 01.09.2017 включно та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2, 8.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії від 31.07.17, у справі № 924/320/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гулова А.Г., суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 вищезгаданим складом колегії прийнято апеляційну скаргу державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.17 р. у справі № 924/320/17 до свого провадження.

31.07.2017 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця надійшов відзив в якому просить суд залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.2017 по справі №924/320/17 без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 митниця ДФС та третя особа повноважних представників в судове засідання 08.08.2017, не направили, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В судовому засіданні 08.08.2017 представник позивача вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності вказаних представників.

Представники відповідача 1 Державного підприємства "Славутське лісове господарство" вказали про необхідність присутності представника ОСОБА_3 митниці ДФС, разом з тим, вважають за можливе розглянути скаргу за відсутності представника третьої особи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 розгляд справи відкладено на 26.09.2017.

11.09.2017 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця надійшли додаткові пояснення до яких додано розрахунки сум за користування вагонами та інші послуги на станції ОСОБА_4.

Розпорядженням керівника апарату суду від 14.09.2017 №01-04/1285 у зв'язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 року про звільнення у відставку головуючого судді (судді-доповідача) по справі №924/320/17 ОСОБА_8 та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії від 14.09.17, у справі № 924/320/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2017 вищезгаданим складом колегії прийнято апеляційну скаргу державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.17 р. у справі № 924/320/17 до свого провадження. Призначено справу №924/320/17 до розгляду в судовому засіданні 26.09.2017.

21.09.2017 на адресу суду засобами електронного зв`язку від ОСОБА_3 обласної державної адміністрації надійшов лист в якому просить суд у зв`язку з неможливістю забезпечення участі у справі представника третьої особи розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами та без участі представника третьої особи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26.09.2017 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №924/320/17 ОСОБА_9 та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №924/320/17.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.09.2017 у справі № 924/320/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.2017 у справі № 924/320/17 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є.

Представники відповідача в судовому засіданні 26.09.2017 підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просять його скасувати, а апеляційну скаргу - задовольнити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні 26.09.2017 представник позивача апеляційну скаргу заперечила в повному обсязі, вважає рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.2017 у справі № 924/320/17 законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 26.09.2017 відповідач 2 та третя особа, своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 розгляд справи відкладено на 25.10..2017 об 11:00 год.

18.10.2017 на адресу суду засобами електронного зв`язку та 20.10.2017 поштовим відправленням від ОСОБА_3 обласної державної адміністрації надійшов лист в якому просить суд у зв`язку з неможливістю забезпечення участі у справі представника ОСОБА_3 обласної державної адміністрації просимо розглянути її за наявними у справі матеріалами та без участі представника ОСОБА_3 облдержадміністрації.

Розпорядженням керівника апарату суду від 24.10.2017 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії по справі №924/320/17 ОСОБА_6 та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №924/320/17.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.10.2017 у справі № 924/320/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Петухов М.Г., суддя Олексюк Г.Є.

Представники відповідача 1 в судовому засіданні 25.10.2017 підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просять його скасувати, а апеляційну скаргу - задовольнити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі. Крім того, представником відповідача в судовому засіданні 25.10. 2017 подана заява щодо застосування строків позовної давності, в якій просить суд застосувати позовну давність, яка визначена п.137 Статуту залізниць України, у справі №924/320/17 та в порядку, передбаченому ст.. 267 ЦК України, відмовити позивачу в позовних вимогах до відповідача1.

Поряд з цим, представником відповідача 1 в судовому засіданні подані для долучення до матеріалів справи додаткові письмові пояснення, в яких просить суд скасувати повністю рішення господарського суду Хмельницької області по справі №924/320/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення з ДП «Славутський лісгосп» 561317,14 грн..

В судове засідання 25.10.2017 позивач, відповідач 2, своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача та відповідача 2.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів 1 в судових засіданнях 26.09.2017, 25.10.2017 обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.17 р. у справі № 924/320/17 в частині стягнення платежів, нарахованих за час затримки вагонів та судового збору, підлягає зміні, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно залізничних накладних (СМГС) №489245 та №491886 державним підприємством „Славутське лісове господарство відправлено з станції ОСОБА_10 залізниці вантаж "древесина топливная", вагони №66170564 та №68746668, отримувач «ОСОБА_7 СЦП» а.с. Татранска цеста 3, 034 17, Ружомберок, Словаччина (а.с. 11-12 т.1).

Колегією суддів встановлено, що на накладній №489245 здійснена відмітка ОСОБА_3 митницею від 14.05.2016 «Затримано для м/о п. 5 ПКМУ від 23.12.2012» та на накладній № 491886 здійснена відмітка даного органу від 15.05.2016 «Затримано для м/о п. 5 ПКМУ від 23.12.2012».

Згідно заявки №07-70-61/60/36 від 14.05.2016 заступник начальника ВМО №2 м/п "Чоп-залізничний" ОСОБА_11 звернувся до начальника станції ОСОБА_4 та начальника виробничої дільниці ВП Ч-Львів з проханням на підставі п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2012 №467 "Про затвердження вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України" та ст.ст. 218, 338 МКУ подати на 09:00 год. 14.05.2016 вагон №66170564 з вантажем "Деревина паливна", залізнична накладна №489245 на підкрановий майданчик МЧ Львів та забезпечити вивантаження товару і повторне завантаження (а.с. 31 т.1).

Згідно даних обставин працівниками залізниці складено акт загальної форми №7557 від 14.05.2016 в якому відображено, що вагон №66170564 по накладній №489245 затримано митницею згідно заявки №07-70-61/60/36 від 14.05.2016 для митного контролю; згідно заявки таможні №07-70-61/60/062 від 15.06.2016 вагон відправлено для переважування на ст. Батьово 15.06.2016. З 16.06.2016 продовжує простій на ст. Чоп (а.с. 13 т. 1).

Матеріалами встановлено, що залізницею надіслано 14.05.2016 повідомлення Славутській залізниці із проханням проінформувати ДП «Славутське лісове господарство» про затримання митницею вагона №66170564(а.с. 38 т.1).

14.05.2016 проведено митний огляд вагону №66170564, про що складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №305019004/16/20(а.с. 35 т.1).

Згідно акту загальної форми №39, по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/36 від 14.05.2016 в зоні митного контролю на підкрановому майданчику проводився митний догляд вагону №66170564. По вказівці інспектора митниці силами бригади МЧ-Львів вивантажено частину вантажу. 18.05.2016 о 17:00 год. вантаж зворотньо завантажено у вагон. Збір за часткове вивантаження, завантаження та кріплення вантажу складає 676,10 грн.(а.с.14 т.1).

15.06.2016 митниця надіслала заявку №07-70-61/60/062 начальнику ВП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" ДГТО "Львівська залізниця" з проханням подати вагони, в тому числі, №№66170564 та 68746668 для зважування на ділянку ст. Батьово(а.с. 33 т.1).

ОСОБА_4 Львів ПР надіслано 17.06.2016 Славутській залізниці повідомлення з проханням проінформувати відповідача щодо затриманих вагонів №№66170564 та 68746668 (а.с. 39 т.1).

ОСОБА_3 митниця ДФС надіслала начальнику станції ОСОБА_4 та заступнику начальника ВП Львівської механізованої дистанції навантажувально-розвантажувальних робіт по Чопській дільниці листа №07-70-61/34/2109 від 17.08.2016 року, у якому просить у зв'язку із проведенням митних формальностей направити вагони №№66170564 та 68746668 на підкрановий майданчик ВП Львівської механізованої дистанції навантажувально-розвантажувальних робіт для здійснення їх вивантаження та митного огляду(а.с. 40 т.1).

Відповідно до акту загальної форми ГУ-23 №193 від 24.08.2016, по заявці Чопської митниці №07-70-61/34/2109 від 17.08.2016 вагон №66170564 з вантажем - деревина паливна був поданий на 9 колію перевантаження для митного догляду. По вказівці інспектора силами МЧ-1 вантаж в повному об'ємі вивантажений(а.с.15 т.1).

25.08.2016 проведено митний огляд вагонів №№66170564 та 68746668, про що складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №305010002/2016/00053(а.с. 37 т.1).

Згідно акту загальної форми ГУ-23 №197 від 27.08.2016 по вказівці інспектора Чопської митниці вагон №66170564 був повністю завантажений своїм вантажем засобами бригади МЧ-1. Завантаження проводилось 27.08.2016 року. Збір за завантажувально-розвантажувальні роботи і кріплення вантажу склав 3181,34 грн.(а.с.16 т.1).

Заступник начальника ВМО №2 м/п «Чоп-залізничний» звернувся із заявкою №07-70-61/60/090 від 01.10.2016 до начальника станції ОСОБА_4 та начальника виробничої дільниці ВП Ч-Львів, у якій просить на підставі ухвали суду №308/10118/16-к подати на 10:00 год. 01.10.2016 року вагони №№68746668 та 66170564 з вантажем «Деревина паливна» на ділянку підкрановий майданчик МЧ Львів та забезпечити вивантаження та повторне завантаження вантажу(а.с. 34 т.1).

03.10.2016 складено акт загальної форми ГУ-23 №245 про те, що по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/090 від 01.10.2016 вагон №66170564 з вантажем дрова паливні поданий на 9 колію МЧ-1 для догляду. Догляд проводився за присутності інспектора митниці із вивантаженням вантажу засобами бригади МЧ-1(а.с. 17 т.1).

Відповідно до акту загальної форми ГУ-23 №255 від 14.10.2016, вагон №66170564 завантажено своїм вантажем. Збір за завантажувально-розвантажувальні роботи склав 3181,34 грн.(а.с. 18).

19.10.2016 відповідач 2 звернувся із листом №07-70-61/34/2797 до начальника ВСП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця", начальника станції ОСОБА_4 та генерального директора АТ "Закарпатінтерпорт", в якому просить направити завантажені вагони №№66170654, 68746668 на ділянку перевантаження - контейнерний майданчик АТ "Закарпатінтерпорт" на станції ОСОБА_4, здійснити вивантаження із вказаних вагонів вилученого за протоколами про ПМП товару та прийняти їх на відповідальне зберігання(а.с 42 т.1).

В акті загальної форми ГУ-23 №7052 від 29.10.2016 року, зазначено, що в доповнення до акту загальної форми ГУ-23 №7557, затримка розпочалась 14.05.2016 року о 03:00 год. Затримка закінчена 29.10.2016 року о 06:45 год. згідно листа митниці №07-70-61/34/2797 від 19.10.2016 року вагон подано для вивантаження. Збір за користування вагоном за 4077 год. склав 148981,30 грн. Збір за зберігання вантажу до відправлення вагона на станції Батьово за 29 діб - 14419,7 грн., за зберігання з частковим вивантаженням за 4 доби - 58,90 грн., у вагоні за 4 доби - 1841,60 грн., за зберігання після прибуття вагона на ст. Батьово за 121 добу - 56822,60 грн., зберігання з повним вивантаженням за 3 доби - 563,50 грн., зберігання вагона за 3 доби - 40,70 грн., зберігання повторного повного вивантаження за 11 діб - 2066,30 грн., зберігання вагона 11 діб - 149,40 грн., за перевезення - 173,10 грн.; за участь комерційного агента - 152,40 грн., за телеграмне повідомлення - 610,00 грн., за маневрову роботу за 3 години - 4041,60 грн., за подання та забирання двох вагонів - 1626,20 грн.(а.с.19 т.1).

Як вбачається із акту загальної форми ГУ-23 №7054 від 02.11.2016, згідно заявки митниці №07-70-61/60/062 від 15.06.2016 вагон №661705611 відправлено на ст. Батьово для переважування. Тариф склав 2056,00 грн (а.с. 20 т.1).

Заступник начальника ВМО №2 м/п "Чоп-залізничний" звернувся до начальника станції ОСОБА_4 та начальника виробничої дільниці ВП Ч-Львів із заявкою №07-70-61/60/39 від 15.06.2016, у якій просить на підставі п. 5 ПКМУ від 23.12.2012 №467 та ст.ст. 218, 338 МКУ подати на 09:00 год. 16.05.2016 вагон №68746668 з вантажем "Деревина паливна", залізнична накладна №491886 на підкрановий майданчик МЧ Львів та забезпечити вивантаження товару і повторне завантаження (а.с.32 т.1).

15.05.2016 складено акт загальної форми ГУ-23 №7561 про те, що вагон №68746668 по накладній №491886 від 13.05.2016 затримано на підставі заявки митниці №07-70-61/60/39 від 15.05.2016 для митного контролю; згідно заявки митниці №07-70-61/60/062 від 15.06.2016 вагон відправлено для переважування на ст. Батьово 15.06.2016. З 16.06.2016 продовжує простій на ст. Чоп (а.с. 21 т.1).

16.05.2016 із ОСОБА_4 Льв НР надіслано Славутській залізниці повідомлення з проханням проінформувати відповідача про затримання митницею вагона №68746668(а.с 38 т.1).

19.05.2016 проведено митний огляд вагону №68746668, про що складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортирних засобів, ручної поклажі та багажу №305010002/16/0022 (а.с. 36 т.1).

Згідно акту загальної форми ГУ-23 №53 від 19.05.2016 року, частково вивантажено вантаж із вагона №.05.2016 року по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/39 від 15.05.2016 року силами бригади МЧ-Львів та завантажено назад без залишку 19.05.2016 року. Збір за часткове вивантаження, завантаження та кріплення вантажу склав 1184,42 грн.(а.с. 22 т.1).

Матеріалами справи встановлено, що згідно акту загальної форми №9925 від 15.06.2016, по заявці Чопської митниці №07-70-61/34/1476 відбувалось контрольне переважування вагонів, зокрема №68746668, №66170564(а.с. 23).

Згідно акту загальної форми №49 від 18.05.2016, згідно заявки Чопської митниці №07-70-61/60/139 від 15.05.2016 в зоні митного контролю вивантажена частина вантажу вагою 12850 кг. Митний догляд з 9:20 до 15:50 (а.с. 24 т.1).

24.08.2016 складено акт загальної форми ГУ-23 №192 про те, що по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/2109 від 17.08.2016 вагон №68746668 з вантажем деревина паливна був поданий на 9 колію. По вказівці інспектора милами МЧ-1 вантаж в повному об'ємі був вивантажений(а.с. 25 т.1).

Відповідно до акту загальної форми №196 від 26.08.2016 вагон №68746668 згідно заявки №07-70-61/34/2109 від 17.08.2016 вивантажено 24.08.2016. 26.08.2016 по вказівці інспектора митниці вагон був в повному об'ємі завантажений. Збір за розвантажувально-завантажувальні роботи та кріплення вантажу склав 2979,04 грн.(а.с. 26 т.1).

Згідно акту загальної форми №247 від 04.10.2016, по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/090 від 01.10.2016, вагон №68746668 з вантажем деревина паливна поданий на 9 колію МЧ-1 для догляду. Догляд проведений з повним вивантаженням вантажу засобами бригад МЧ-1(а.с. 27 т.1).

Актом загальної форми №256 від 17.10.2016 зафіксовано, що вагон №68746668 завантажено в повному об'ємі своїх вантажем. Збір за розвантажувально-завантажувальні роботи і кріплення вантажу склав 2979,04 грн.(а.с. 28 т.1).

29.10.2016 складено акт загальної форми ГУ-23 №7051, в якому зазначено, що в доповнення до акту загальної форми №7561, про те, що затримка розпочалась 15.05.2016 о 22:10 год. Затримка закінчена 29.10.2016 о 06:45 год. згідно листа митниці №07-70-61/34/2797 від 19.10.2016 вагон подано для вивантаження. Збір за користування вагоном за 4034 год. склав 147397,50 грн. Збір за зберігання вантажу до відправлення вагона на станції Батьово за 29 діб - 13618,6 грн., за зберігання з частковим вивантаженням за 1 добу - 47,90 грн., у вагоні за 1 добу - 349,90 грн., за зберігання після прибуття вагона на ст. Батьово за 120 діб - 51933,10 грн., зберігання з повним вивантаженням за 2 доби - 346,20 грн., зберігання вагона за 2 доби - 27, 20 грн., зберігання повторного повного вивантаження за 13 діб - 2250,40 грн., зберігання вагона 13 діб - 176,60 грн., за перевезення - 173,10 грн.; за участь комерційного агента - 152, 4 грн., за телеграмне повідомлення - 122,00, за маневрову роботу за 1,5 годин - 2020,80 грн.(а.с. 29 т.1).

22.10.2016 із ОСОБА_4 Льв НР надіслано повідомлення ст. Славута-1 з проханням проінформувати відповідача про направлення вагонів №№66170564 та 68746668 в зону митного контролю АТ "Закарпатінтерпорт" для вилучення вантажу (а.с. 39 т.1).

Як вбачається із акту загальної форми ГУ-23 №7053 від 02.11.2016 року, згідно заявки митниці №07-70-61/60/062 від 15.06.2016 року вагон №68746668 відправлено на ст. Батьово для переважування. Тариф склав 2048,00 грн.(а.с. 30 т.1).

Згідно розрахунків сум за користування вагонами та інші послуги на станції ОСОБА_4, сума за час затримки вагона №68746668 склала 272957,84 грн. та за час затримки вагона №66170564 - 288359,30 грн. (а.с. 43, 44).

Зважаючи на викладене, загальна сума нарахованих позивачем до стягнення з відповідача платежів за затримку вагонів становила 561317,14 грн.

Враховуючи вказані обставини, ПАТ "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача 561317,14 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Частиною 6 cт. 315 ГК України передбачено, що щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 926 ЦК України, позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до пп. 4.7.2 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).

Відповідно до положень ст. 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 306 ГК України, під перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. До суб'єктів відносин з перевезення належать перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

У відповідності до ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, нормативно-правовим актом, що регулює відносини залізничного транспорту, що склались між перевізником, відправниками та одержувачами вантажу, багажу, вантажобагажу та пошти, з урахуванням специфіки функціонування зазначеного виду транспорту, є Закон України "Про залізничний транспорт".

Частиною 2 ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ст. 8 Закону України "Про залізничний транспорт", умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні, за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Виходячи зі змісту статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457, накладна є основним перевізним документом встановленої форми, що оформлена відповідно до цього Статуту та Правил і надана залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Матеріалами справи підтверджується факт складання сторонами накладної СМГС від №489245 та №491886 та завантаження відповідачем у вагони залізниці №66170564 та №68746668 вантажу деревина паливна з метою перевезення. При цьому, судом враховано, що місцем призначення вантажу є отримувач «ОСОБА_7 СЦП» а.с. Татранска цеста 3, 034 17, Ружомберок, Словаччина, тобто перевезення вантажу за вказаною накладною здійснювалось у міжнародному залізничному сполученні.

Колегією суддів встановлено, що провізні платежі покладено на відповідача, про що свідчать відповідні відмітки у вказаних накладних, тобто на продавця (відповідача) покладено обов'язок сплатити витрати експортних митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару та які потребуються для його транзитного перевезення через будь-яку країну до моменту здійснення його поставки.

Як передбачено ч. 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 № 273/96-ВР, ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

За приписами ч.ч.1, 2, 4 ст.129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Правилами складання актів, що затверджені п.3 наказу Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334, передбачено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин,що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, в тому числі, у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Жодних інших вимог до таких документів Правилами складання актів та Правилами користування вагонами і контейнерами, якими затверджено форму актів загальної форми (додаток № 6), - не передбачено.

В той же час, порядок складання комерційних актів передбачений наказом від 21.09.2005 за № 306-ц Державної адміністрації залізничного транспорту України Міністерства транспорту та зв'язку України, яким затверджено Порядок оформлення, розслідування та облік незбережених вантажів.

Пункт 2.1 вказаного Порядку передбачає, що комерційні акти складаються за обставин, зазначених у ст.129 Статуту залізниць України, а саме: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (а); у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу (б);псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу (в);повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу (г).

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності оформляються актами загальної форми.

В даній справі дії залізниці були пов'язані з митним контролем, який проводився ОСОБА_3 митницею Державної фіскальної служби України.

У відповідності до ст. 119 Статуту залізниць України та п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000, передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлено, що вантажі, які прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 за №317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Відповідно до п.п. 3, 8 Правил користування вагонам і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 №113, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, ОСОБА_6 про затримку вагонів форми ГУ-23а, ОСОБА_6 загальної форми ГУ-23. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно п.п. 10, 12, 13 вказаних Правил станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

В матеріалах справи наявна постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2016 по справі №822/1456/16 за адміністративним позовом Державного підприємства "Славутське лісове господарство" до ОСОБА_3 митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача регіональна філія "Південно - Західна залізниця", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 обласна державна адміністрація про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, якою визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_3 митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів, в тому числі №№66170564 та 68746668. Дана постанова суду залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016(а.с. 76-87).

Однак, відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем 1 та позивачем не укладався договір на перевезення вантажів залізницею, а тому суд застосовує при розгляді даного спору загальні умови перевезення, що визначені Цивільним кодексом України, Статутом залізниць України, нормативно-правовими актами, що регулюють порядок визначення плати за користування вагонами, встановлюють тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом та пов'язаних з ним послуг.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №864/5085.

Згідно п.16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Згідно із §6 ст.28 Угоди, у разі виникнення перешкоди з перевезення вантажу або його видачі з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Статтею 32 Угоди, встановлено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів та неустойок".

Зі змісту ст. 31 Угоди вбачається, що обов'язком відправника, який бере участь у перевезенні вантажу, є сплата провізних платежів, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше.

Відповідно до ч.2 ст.17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Пунктом 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів встановлено, що розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Відповідно до п.2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем належним чином документально підтверджено факт затримки вагонів, розрахунок суми за простоювання вагонів оформлено актами загальної форми №7557 від 14.05.2016, №7561 від 15.05.2016, №197 від 27.08.2016, №255 від 14.10.2016, №7052 від 29.10.2016, №7054 від 02.11.2016, №196 від 26.08.2016, №256 від 17.10.2016, №7051 від 29.10.2016 та №7053 від 02.11.2016, залізничними накладними.

Надані позивачем акти загальної форми ГУ-23 відповідають формі та змісту Правил користування вагонами і контейнерами, містять відповідні підписи уповноважених осіб.

Відповідно до п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Поряд з цим, колегією суддів встановлено, що ч.3 ст.18 Закону України "Про залізничний транспорт" перевезення вантажів і пасажирів у прямому і непрямому міжнародному і прямому змішаному сполученнях регулюються чинним законодавством України і міжнародними договорами України.

Господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.ч. 1, 3 ст.4 ГПК України).

В даних правовідносинах, що регулюють питання здійснення міжнародних перевезень залізничним транспортом є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) від 01.11.1951 (з змінами та доповненнями), дата приєднання до даної угоди України 05.06.1992 (за текстом Угода).

Даною угодою встановлюються єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні між станціями та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні. Перевезення вантажів в прямому міжнародному сполученні здійснюється між станціями, які відкриті для виконання вантажних операцій у відповідності до національного законодавства сторін цієї угоди.

Згідно §6 ст.22 Угоди передбачається проведення пограничного, митного, санітарного, ветеринарного, фітосанітарного та інших видів контролю вагону та вантажу.

Приписами ч. 1 ст. 4 МК України встановлено, що митний контроль сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно ст.318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України та передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 325 МК України, за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною 5 ст. 338 МК України встановлено, що, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Проведення митних формальностей на залізничному транспорті передбачені спеціальними нормами, які містяться у главі 32 Митного кодексу України.

Приписами ст.218 цього Кодексу, глави 32 Митного кодексу України, встановлено, що строки здійснення митних формальностей щодо залізничного рухомого складу визначаються керівником органу доходів і зборів за погодженням з іншими контролюючими органами та адміністрацією залізниці, а в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України - крім того, з керівником відповідного органу охорони державного кордону України.

Матеріалами справи встановлено, що відправлені відповідачем по накладних №489245 та №491886 вагони №66170564 та №68746668 з вантажем "деревина паливна", затримані на стації Батьово Львівської залізниці з метою проведення митного огляду на підставі заявки №07-70-61/60/36 від 14.05.2016 та заявки №07-70-61/60/39 від 15.05.2016 ОСОБА_3 митниці ДФС.

Частиною 2 ст. 218 МК України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Отже, законом саме на відповідача покладено обов'язок щодо оплати всіх операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від характеру виявлених митних правил, в тому числі операцій щодо переміщення товару під час здійснення такого контролю. Окрім того, стягнення коштів за виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі №907/501/16 від 01.03.2017 року).

Крім того, як встановлено з письмових пояснень ОСОБА_3 митниці ДФС, 13.05.2016 головою ОСОБА_3 ОДА ОСОБА_12 видано розпорядження № 236 "Про митне оформлення експорту деревини паливної (код УКТ ЗЕД 4401) у Закарпатській області", стосовно вжиття додаткових заходів, спрямованих на недопущення незаконного вивезення лісоматеріалів, зокрема, стосовно необхідності отримання офіційного експертного висновку ОСОБА_3 торгово - промислової палати (а.с.32-33 т.2).

Отже, матеріалами справи встановлено, що на виконання запитів ОСОБА_3 митниці ДФС позивачем виконувались роботи по подачі вагону на інші станції, перезважування вантажу, вивантаження та завантаження вантажу з/у вагон, для надання можливості контролюючим органам здійснювати функції митного контролю. На підтвердження факту здійснення необхідних операції, на станціях Львівської залізниці (Батьово, ОСОБА_4) складені акти загальної форми №7557 від 14.05.2016, №7561 від 15.05.2016, №197 від 27.08.2016, №255 від 14.10.2016, №7052 від 29.10.2016, №7054 від 02.11.2016, №196 від 26.08.2016, №256 від 17.10.2016, №7051 від 29.10.2016 та №7053 від 02.11.2016.

Згідно із §6 ст.28 Угоди, у разі виникнення перешкоди з перевезення вантажу або його видачі з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Статтею 32 Угоди, встановлено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів та неустойок".

Зі змісту ст. 31 Угоди вбачається, що обов'язком відправника, який бере участь у перевезенні вантажу, є сплата провізних платежів, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше.

З підстав вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що дії щодо здійснення ОСОБА_3 митницею ДФС України митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 МК України.

Поряд з цим, вимогами спільного наказу Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 «Про затвердження інструкцій про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України» регламентуються дії працівника митниці та працівників залізниці.

Пунктами 2.15., 2.16. інструкції передбачено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під'їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України і Порядком створення зон митного контролю та їх функціонування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року №1947.

Працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

Пунктами 4.10., 4.11 інструкції передбачено, що у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів), щодо яких є потреба проведення митного огляду (переогляду), посадова особа митниці призначення здійснює необхідні митні процедури відповідно до законодавства України. У разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів) з порушенням вимог цієї Інструкції або товарів (вантажів), щодо яких є потреба провести митний огляд (переогляд), посадова особа митниці призначення в накладній під найменуванням товарів (вантажів) учиняє запис "Пропуск заборонено" і зазначає підставу для прийняття такого рішення. Запис завіряється підписом і відбитком штампа "Під митним контролем" цієї посадової особи, і документи повертаються працівникові станції. Про затримку товарів (вантажів) складається акт загальної форми, у якому зазначається час початку й закінчення проведення митного огляду (переогляду) і який підписується особами, що брали участь у проведенні цього огляду (переогляду).

Таким чином, матеріалами справи та аналізом нормативно-правових актів, встановлено обов'язок власника товару або уповноважених ним осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до даних спірних правовідносин.

З огляду на наведене, позивач має правові підстави для стягнення з відповідача платежів за затримку вагонів.

Щодо заявленої відповідачем 1 у суді апеляційної інстанції заяви про застосування строків позовної давності до вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості у розмірі 561317,14 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165 від 12.06.2007р., якою вказано про необхідність мати на увазі, що правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

З огляду на вищевстановлені обставини, судова колегія дійшла висновку про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин з урахуванням поданої відповідачем 2 заяву про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції.

Так, суд першої інстанції при розгляді даної справи враховано подану відповідачем 2 заяву про застосування строку позовної давності з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції застосовано положення ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення в редакції від 16.10.2015, відповідно до якої претензії та позови відправника або одержувача до залізниць по договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників та одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів та про відшкодування шкоди можуть бути заявлені протягом 9 місяців.

Однак, колегія суддів щодо врахування актів загальної форми №197 від 27.08.2016 року та №196 від 26.08.2016 року, не погоджується з даною правовою позицією суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст. 315 ГК України, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Частиною 6 ст. 315 ГК України передбачено, що щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 926 ЦК України, позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до пп. 4.7.2 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).

Відповідно до ст.31 "Претензійна і позовна давність" Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (із змінами на 01.07.2011), претензії та позови відправника або одержувача до залізниць згідно договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників або одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів і про відшкодування збитку можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за винятком претензій і позовів про прострочення в доставці вантажу, для пред'явлення яких встановлений 2-місячний термін.

Однак, як вбачається із наступних змін до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, 06.06.2014 р. (дата набрання сили для України 01.07.2015 р.) та 16.10.2015 р. (дата набрання сили для України 01.07.2016 р.) викладено вказану угоду в новій редакції. У редакції Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) стаття 31 називається "Сплата провізних платежів і неустойки", натомість стаття 48 називається "Строки давності". Із аналізу положень статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) вбачається, що зазначена стаття визначає строки давності за позовами пред`явленими до перевізника. Інших положень щодо строків давності Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) не містить.

Відповідно до положень ст. 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальний, скорочені або більш тривалі строки позовної давності визначено статтями 257 та 258 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, ч. 2 ст. 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Так, згідно з ч. 5 ст. 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Разом із цим, за змістом пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Тобто, наведені норми ГК України і Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажоодержувача, що випливають із перевезення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення платежів нарахованих за час затримки вагонів починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Підставою для подання позову у справі, яка розглядається, стала подія затримка вагонів 14.05.2016, 15.05.2016, 27.08.2016, 14.10.2016, 29.10.2016, 02.11.2016, 26.08.2016, 17.10.2016, 29.10.2016, 02.11.2016, про що складено відповідні акти загальної форми (форма ГУ-23), на підставі яких відповідачу нараховано платежі за час затримки вагонів у розмірі 561317,14 грн.

Отже, шестимісячний строк позовної давності слід обраховувати саме від дати складання актів загальної форми ГУ-23. (Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 09.08.2017 у справі № 904/7033/16 (3-658гс17).

Матеріали справи свідчать, що днем встановлення обставин, що спонукали позивача до пред'явлення даного позову та задоволення його в частині, а саме: 559084,52 грн., є складення актів загальної форми ГУ-23 №255 від 14.10.2016 року - 14.04.2017, №7052 від 29.10.2016 року - 29.04.2017, №7054 від 02.11.2016 року - 02.05.2017, №256 від 17.10.2016 року - 17.04.2017, №7051 від 29.10.2016 року - 29.04.2017 та №7053 від 02.11.2016 року - 02.05.2017, тому шестимісячний строк позовної давності обчислюється від дати подання позивачем даного позову до господарського суду Хмельницької області. Як вбачається із матеріалів справи позов до господарського суду подано відповідно до поштового конверту з штрихкодовим ідентифікатором 300 (а.с. 55 т.1) - 03.04.2017, тобто без пропуску строку позовної давності.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення у справі, суд першої інстанції припустився порушення норм матеріального права, а саме: статей 253, 261 ЦК України, статті 315 ГК України та пункту 137 Статуту залізниць України, що згідно з п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України є підставою для часткової зміни оскаржуваного судового рішення.

Строк позовної давності при поданні даного позову позивачем пропущено, щодо обставин, що стали підставою для звернення до суду із позовом про стягнення платежів в розмірі 6160,38 грн., які були встановлені актами загальної форми №197 від 27.08.2016 та №196 від 26.08.2016.

В той же час, позивач також просив суд стягнути 676,10 грн. згідно акту загальної форми №39 від 14.05.2016 року та 1184,42 грн. згідно акту загальної форми №53 від 19.05.2016 року. Проте, строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення вказаних сум сплив 14.02.2017 року та 19.02.2017 року відповідно. Так, згідно даних актів, встановлено збір за часткове відвантаження товару саме за травень 2016 р.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанці, що у стягненні 1860,52 грн. (без ПДВ) та 2232,62 грн. (з ПДВ) слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давності (позовна заява подана 27.03.2017 р.).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням того, що позов в частині стягнення платежів в розмірі 6160,38 грн., які були встановлені актами загальної форми від 14.05.2016 та 19.05.2016, №197 від 27.08.2016 та №196 від 26.08.2016 подано позивачем із пропущенням строку позовної давності, на підставі положень ч. 4 ст. 267 ЦК України суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

В частині стягнення з Державного підприємства „Славутське лісове господарство" 559084,52 грн. платежів, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_3 митниці ДФС, м. Ужгород.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, проте неправильно здійснив розрахунок розміру платежів, нарахованих за час затримки вагонів, що у відповідності до ст.ст. 103, 104 ПК України є підставою для зміни рішення в частині стягнення платежів, нарахованих за час затримки вагонів та судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 99,101,103,104,105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.2017 у справі № 924/320/17 в частині стягнення платежів, нарахованих за час затримки вагонів та судового збору, змінити.

Викласти частину 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства „Славутське лісове господарство" (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Кузовкова, 1, код 00993314) на користь Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Львівська залізниця (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195) - 552924,14 грн. (п'ятсот п'ятдесят дві тисячі девятсот двадцять чотири грн. 14 коп.) платежів, судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 8293,46 (вісім тисяч двісті дев`яносто три грн. 46 коп.).

В стягненні 8393 (вісім тисяч триста дев`яносто три грн.) платежів відмовити.»

В частині відмови у позові до ОСОБА_3 митниці ДФС, м. Ужгород, рішення господарського суду Хмельницької області від 20.06.2017 у справі № 924/320/17 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії „Львівська залізниця (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195) на користь Державного підприємства „Славутське лісове господарство" (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Кузовкова, 1, код 00993314) 138,93 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

На виконання зазначеної постанови господарському суду Хмельницької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.