ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 904/2990/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Могил С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вереск і К"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 р.
у справі№904/2990/15
господарського судуДніпропетровської області
за позовомЗаступника Військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Вереск і К"
провизнання права власності за набувальною давністю,-

за участю представників від:
позивачаСкляров Д.М.
відповідачане з'явилися;
прокуратуриКоркішко В.М.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 р. у справі №904/2990/15 відмовлено в задоволені позовних вимог заступника Військового прокурора Центрального регіону України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 р. було скасовано. Винесено нове рішення, яким позовні вимоги було задоволено. Визнано за державою в особі Міністерства внутрішніх справ України право власності на квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2 в м. Дніпропетровську. Визнано за Головним управлінням Національної гвардії України право оперативного управління квартирами №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2 в м. Дніпропетровську.

27.04.2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вереск і К" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 року у справі №904/2990/15.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 р. (судді: Т.А. Верхлгляд, Л.М. Білецька, Ю.Б. Парусніков) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вереск і К" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 р. у справі №904/2990/15 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, Товариства з обмеженою відповідальністю "Вереск і К" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 р. у справі №904/2990/15 апеляційну скаргу заступника Військового прокурора Центрального регіону України задоволено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 р. у справі №904/2990/15 скасовано. Постановлено нове рішення. Позов задоволено. Визнано за державою в особі Міністерства внутрішніх справ України право власності на квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2 в м. Дніпропетровську. Визнано за Головним управлінням Національної гвардії України право оперативного управління квартирами №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2 в м. Дніпропетровську.

Із змісту рішення суду вбачається, що підставою для задоволення позовних вимог зазначено встановлений колегією суддів факт, що Головне управління Національної гвардії України починаючи з 29.03.2003 р., на законних підставах, добросовісно, відкрито та безперервно, більше 10 років, володіє квартирами № 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89 та розпоряджається ними на власний розсуд, шляхом заселення діючих та колишніх військовослужбовців внутрішніх військ, про що обізнані як ТОВ ФБК "Альмірус і К", так і ТОВ "Вереск і К", а отже наявні підстави для набуття права власності на це майно за набувальною давністю згідно ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України.

В мотивувальній частині постанови суд зазначив, що 08.05.2002 р. між АТЗТ ФБК "Альмірус і К" (перейменоване в ЗАТ ФБК "Альмірус і К" 29.08.2003 р.) та Головним управлінням внутрішніх військ МВС України був укладений договір № 347 на будівництво житла в порядку пайової участі.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, відповідач виходив з того, що під час розгляду апеляційної скарги суду, відповідачу не були відомі істотні обставини, що мають значення для вирішення даної справи і є нововиявленими в розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції зазначив, що зазначені заявником обставини ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися Дніпропетровським апеляційним господарським судом у процесі розгляду справи.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно додаткам №№ 1, 2 до цього договору сторонами було затверджено адресний перелік квартир - 13 квартир за адресою: вул. Дементьєва, 2 у м. Дніпропетровську, які підлягають передачі, загальною площею 728.8 кв.м, вартістю згідно доповнення до договору 882 066,64 грн.

Вказана сума була перерахована згідно платіжних доручень № 80 від 31.05.2002 року на суму 100 000,00 грн., № 101 від 02.07.2002 року на суму 60 000,00 грн., № 152 від 06.11.2002 року на суму 50 000,00 грн., № 180 від 06.11.2002 року на суму 150 000,00 грн., № 4 від 07.04.2003 року на суму 522 066,64 грн.

Згідно акта приймання-передачі житла № 1 вказані в додатках №№ 1, 2 квартири були передані командуванню ВВ МВС України 28.03.2003 р.

В цих квартирах (за виключенням кв. № 79) були поселені військовослужбовці та члени їх сімей.

Військовослужбовці внутрішніх військ і на час розгляду справи колегією суддів продовжують проживати у зазначених квартирах, сплачувати комунальні послуги.

Згідно протоколу № 1 від 25.03.2013 р. ЗАТ ФБК "Альмірус і К" виступило засновником ТОВ "Вереск і К", яке було зареєстровано 02.04.2013 року.

Відповідно Статуту ТОВ "Вереск і К" статутний капітал формується за рахунок засобів ЗАТ ФБК "Альмірус і К", а саме: квартир у будинку за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Дементьєва, 2, в перелік яких ввійшли 12 спірних у даній справі квартир.

07.10.2014 року ЗАТ ФБК "Альмірус і К" було ліквідовано, тобто фактично з моменту передачі квартир командуванню ВВ МВС України 28.03.2008 року до 07.10.2014 року (на протязі більш ніж 11 років) жодних дій по витребуванню квартир у позивачів, які відкрито і добросовісно користувались цими квартирами, ЗАТ ФБК "Альмірус і К" не заявляло, і, відповідно, не передавало їх ТОВ "Вереск і К" у статутний капітал.

Отже, як вірно встановлено судом, зі змісту постанови від 23.12.2015 р. у даній справі не вбачається, що суд обґрунтовував свій висновок про право власності позивача на перелік вказаних судом квартир у будинку №2 по вул. Дементьєва у м. Дніпропетровську в порядку набувальної давності змістом довідки, яку зазначає заявник у заяві про перегляд постанови за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира №79 за вказаною вище адресою взагалі не була предметом спору і про її виключення з переліку переданих позивачу квартир зазначено судом апеляційної інстанції в мотивувальній частині постанови.

Згідно з нормами статті 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 17 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" господарським судам роз'яснено, що до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Також, не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Крім того, необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду, що зазначені заявником обставини ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися Дніпропетровським апеляційним господарським судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, підстави для перегляду постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 р. у справі № 904/2990/15 за нововиявленими обставинами відсутні.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування ухвали у справі, а тому її слід залишити без змін, таку як ухвалену при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вереск і К" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 р. у справі № 904/2990/15 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

С. К. Могил