ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. Справа № 921/333/17-г/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу виробничого структурного підрозділу "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі ВП "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця")за вих. № ДН-4-2/1831 від 04.08.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/4053/17 від 23.08.2017р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 26.07.2017р.

у справі № 921/333/17-г/14

за позовом: ПАТ "Українська залізниця", м. Київ в особі РФ "Львівська залізниця", м. Львів

до відповідача: Державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" (надалі ДП "Бережанське лісомисливське господарство"), м. Бережани, Тернопільська область

про стягнення неустойки в сумі 51 690,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 30.03.2017р.)

Представнику відповідача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 26.07.2017р. у справі № 921/333/17-г/14 (суддя Руденко О.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП "Бережанське лісомисливське господарство" на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" 1 655,00 грн. неустойки та 51,23 грн. в рахунок повернення судового збору. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведені обставини неправильного зазначення відповідачем у накладних маси вантажу, які засвідчено належними та допустимими доказами - комерційними актами, що, в свою чергу, є підставою для покладення на вантажовідправника відповідальності, передбаченої §3 п.4 ст. 16 СМГС. При цьому, судом було встановлено, що позивачем суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено з вартості провізної плати всього вантажу, що прямо суперечить ч. 2 ст. 549 ЦК України, а також не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, на яких має ґрунтуватися зобов'язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України). Відтак, здійснивши власний розрахунок вартості провізної плати надлишкового вантажу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 1 655,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, ВП "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не вірно було застосовано норми ст. 16 СМГС, зокрема ч.2 та ч.3 якої чітко передбачають, що за виявлені порушення (невірно зазначено в перевізних документах масу вантажу, що призвело до заниження розміру провізної плати) передбачена відповідальність неустойка в пятикратному розмірі провізної плати, яка належить перевізнику.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 23.08.2017р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 26.09.2017р.

В судовому засіданні 26.09.2017р. оголошено перерву до 17.10.2017р., про що сторони повідомлені під розписку.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання 17.10.2017р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/6370/17 від 25.09.2017р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтований, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

09.12.2016р. із станції Бережани Львівської залізниці ДП "Бережанське лісомисливське господарство" (відправник) завантажило та відправило два вагони №96392014 і 96396015 до Румунії, станція Дорнешти з вантажем деревина паливна, що підтверджується залізничними накладними №542118 та №544791 (а.с. 16-17).

У залізничній накладній №542118 у графі 24 відправником вказана маса вантажу -36000 кг., а у накладній №544791 55000 кг.

Як зазначає відповідач, маса лісоматеріалів визначалась ним крановими вагами типу 10ВК-РКМ заводський номер 925, які у встановленому порядку повірені та мають усі дозвільні документи (а.с. 49-51).

21.12.2016р. при надходженні двох вагонів, завантажених лісоматеріалами відповідача, на станцію Чернівці, у відповідності до ст.23 СМГС позивачем було проведено контрольну перевірку маси вантажу.

Як стверджує позивач, Залізницею контрольне зважування було проведене на справних 150-ти тонних вагонних вагах ВЦ-150, що підтверджується Технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки, які пройшли повірку 21.10.2016р., що засвідчується відповідними відмітками на документах (22-23).

За результатами проведеної перевірки, Залізницею встановлено, що маса вантажу у вагонах №96392014 та 96396015 не відповідає масі, зазначеній відправником у накладних. Зокрема, згідно накладної №542118 маса вантажу становить 36000 кг, а фактично виявилося 43000 кг, за накладною №544791 55000 кг, по факту 63900 кг., про що складено комерційні акти № 366602/16 та № 366602/17 від 21.12.2016р. (а.с. 18-19). Про Також невідповідність маси вантажу у накладних також зазнеачено в Книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах по ст. Чернівці Львівської залізниці (а.с. 20-21).

Позивач вважає, що в результаті невірного зазначення маси вантажу, яка впливає на визначення розміру провізної плати, було занижено розмір платежів за перевезення, оскільки належна провізна плата за даними відправками № 542118 становить 4 097,00 грн., за № 544791 6 241,00 грн.

На підставі виявлених невідповідностей, керуючись ст.16 СМГС, позивач нарахував неустойку у пятикратному розмірі провізної плати, що становить 51 690,00 грн. (4 097,00 грн. + 6 241,00 грн. = 10 338,00 грн. х 5).

По вищевказаному факту нарахованого штрафу відповідачу 17.03.2017р. була надіслана претензія № ДН4-2/544 про сплату неустойки в розмірі 51 690,00 грн. (а.с. 15).

Однак, дана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення з ДП "Бережанське лісомисливське господарство" неустойки в розмірі 51 690,00 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно із ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Частина 3 ст. 1 Статуту залізниць України (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457) передбачає, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під'їзні колії).

Відповідно до ч.4 ст.1 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

В даному випадку взаємовідносини сторін регулюються, зокрема, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС у відповідній редакції), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав. До даної Угоди приєдналася Державна адміністрація залізничного транспорту України та її дія підтверджена постановою Кабінету міністрів України №246 від 03.04.1993р.

Згідно зі статтею 2 СМГС, на умовах якого здійснювалося перевезення вантажу, його дія має обов'язкову силу для залізниць, відправників і одержувачів вантажу та діє незалежно від державної приналежності сторін договору перевезення.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що договірні відносини виникли у позивача Залізниці з резидентом України відповідачем по справі, у звязку з чим норми цієї угоди мають обов'язкову силу для обох учасників спору.

За §3 ст.14 СМГС договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка.

Згідно з ст. 19 СМГС визначення маси вантажу здійснюється відповідно до правил перевезення вантажу. В даному випадку слід керуватись Правилами приймання вантажів до перевезень, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 . за №861/5082 (далі - Правила приймання вантажів)

Відповідно до §1 ст.16 СМГС відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної.

У статті 29 СМГС передбачено, що перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує невідповідність маси вантажу відомостям, зазначеним в накладній.

Статтею 31 СМГС передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов'язком:

1) для відправника перевізникам, які здійснюють перевезення вантажу, за винятком перевізника, який видає вантаж.

2) для отримувача - перевізнику, який видає вантаж, за перевезення, яке ним здійснюється.

Відносно неустойок діє аналогічний порядок.

Статтею 5 СМГС визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Згідно з § 5 ст.30 СМГС неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Предметом даного спору є стягнення залізницею неустойки за неправильне зазначення відправником у накладних маси вантажу в порядку, передбаченому національним законодавством України.

Стаття 5 Статуту залізниць відносить до компетенції Міністерства транспорту України затвердження нормативних документів на підставі цього Статуту, які є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з ст.6 Статуту залізниць накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній - основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу (ст.37 Статуту залізниць).

За правилами ст.24 Статуту залізниць, залізниці надано право періодично перевіряти кількість та масу вантажу, зазначених вантажовідправником у накладній, а ст. 122 Статуту залізниць установлено відповідальність вантажовідправника у вигляді штрафу за неправильне зазначення в накладній маси вантажу.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2% (п.2.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. ). Аналогічні за змістом умови наведені й у п.35. 4 Додатку №1 до СМГС.

Якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт (п.5.5 Правил оформлення перевізних документів).

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів - засвідчуються актами.

Аналогічну норму містить ст.129 Статуту залізниць - обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах. Вищевказаною статтею передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334 (далі Правила складання актів), які у п. 2 передбачають, що дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Як зазначалося вище, невідповідність маси, зазначених відправником у залізничних накладних на перевезення, підтверджується комерційними актами, в яких зафіксовано перевищення маси вантажу у спірних вагонах. Таке перевищення складає більше 0,2%.

Тобто, доводи відповідача про те, що вантаж є гігроскопічним матеріалом який вбирає вологу та змінює свою вагу, а тому перебування лісоматеріалів у дорозі у відкритому вагоні та погодні умови могли вплинути на масу вантажу та збільшити останню близько на 20 % від завантаженої маси (на 7000 кг та 8900 кг), суд вважає їх необґрунтованими.

Також судом не береться до уваги твердження лісомисливського господарства, що у спірних правовідносинах, Залізницею при проведені контрольної перевірки маси вантажу обрано невірний спосіб зважування, який був іншим, ніж той, що застосовувався державним підприємством на станції відправлення.

Так, відповідно до ст. 19 СМГС та п.4 Додатка №1 до СМГС відправник здійснює завантаження вантажу у вагони та визначає його масу.

При визначенні маси вантажу шляхом зважування на вагах тара вагона приймається та що вказана на вагоні.

У спірних правовідносинах, на виконання зазначеної вище правової норми, відповідачем при зважуванні, щодо тари вагонів, було взято показник за трафаретом, який зазначений на вагонах. Вказані відомості, в подальшому, використанні і Залізницею, що й передбачено у п.2 Правил складання актів. Будь-яких законодавчих вказівок про необхідність проводити окремо зважування порожнього вагона жоден із правових актів не містить, а відтак посилання лісомисливського господарства щодо цього, судом до уваги не приймаються.

Не підтвердженими належним чином є і посилання відповідача на те , що у порожньому вагоні могли знаходитися якісь посторонні предмети, які збільшили його масу.

Адже, за п.31 Статуту Залізниця зобов'язана подавати під завантаження вагони справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, тощо. При цьому, придатність вагонів для перевезення визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами. Матеріали справи не містять жодних зауважень чи застережень лісомисливського господарства щодо непридатності поданого для завантаження рухомого складу.

Із матеріалів справи слідує, що відправник здійснював зважування лісоматеріалів вагою крановою 10 ВК-РКМ, заводський номер 925, повірка якої проведена 26.07.2016р., акт огляду технічного стану ваги від 10.08.2016р.; технологічний регламент визначення маси лісоматеріалів, погоджений з начальником станції Бережани ОСОБА_5 (а.с. 49-51).

Залізницею у відповідності до Правил перевезень вантажів контрольне зважування проведене на справних 150-ти тонних вагонних вагах ВЦ-150, стосовно яких також проведено відповідні техогляди та державна повірка, що свідчить про їх відповідність державним вимогам та стандартам щодо вимірювальної техніки (а.с. 22-23).

Пунктом 4.7 Додатка №1 до СМГС визначено, що маса визначається зважуванням чи розрахунковим методом (по трафарету, стандарту, обміру, заміру).

У п.5 Правил приймання вантажів до перевезення зазначено, що загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних та інших вагах) або іншим способом.

Відповідно до п. 9 даних Правил маса лісоматеріалів і дров визначається відправником зважуванням та в окремих випадках умовно.

Таким чином, нормативно визначено декілька способів визначення маси деревини паливної. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Зважування на вагах - це і є як один із способів, який обрали як відправник так і Залізниця при визначенні маси спірного вантажу. А ваги на яких проводилося визначення маси у спірних правовідносинах, це уже різновид вимірювальної техніки, а не різний спосіб визначення маси.

Суд враховує, що зважування на вагах є доволі точним способом визначення маси вантажу (п.3.18 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею"). При цьому суд переконаний, що саме зважування із зупинкою і розчепленням вагонів, є найбільш точним та забезпечує отримання достовірного результату (в порівнянні із зважуванням без розчеплення, чи зважуванням у русі). Відтак, залізниця, користуючись правом, визначеним ст.24 Статуту залізниць України, під час перевірки на проміжних станціях вправі при зважуванні обрати найбільш точний спосіб зважування.

Посилання лісомисливського господарства на порушення позивачем п.10 Правил приймання вантажів, могли б враховуватись судом, якщо б Залізницею був обраний менш точний спосіб визначення маси вантажу, ніж встановлений даними Правилами, що у спірних правовідносинах місця не мало.

А відтак, при вірному зазначенні маси вантажу у залізничних накладних відправником, у обох випадках зважування, показники мали б співпадати (+/- 0,2%), а не різнитися на майже 20%.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведені обставини неправильного зазначення відповідачем у накладних маси вантажу, які засвідчено належними та допустимими доказами - комерційними актами, що, в свою чергу, є підставою для покладення на вантажовідправника відповідальності, передбаченої §3 п.4 ст. 16 СМГС.

Згідно до наведеної правової норми, відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність чи неповноту зазначених відправником у накладній відомостей і заяв і при цьому встановлює, що занижений розмір провізних платежів.

За приписами ст. 16 §3 ч.2 СМГС неустойка за п. 4 §3 стягується в п'ятикратному розмірі провізної плати, яка належить перевізнику.

Згідно розрахунків позивача належна провізна плата за даним перевезенням вантажу становить 10 338,00 грн. (а.с. 13-14).

Тому, на підставі §3 п.4 та ч.2 ст.16 СМГС позивачем нарахована відповідачу неустойка у п'ятикратному розмірі провізної плати, що дорівнює 500% цієї вартості (а.с. 13-14).

Однак, проаналізувавши норми СМГС, колегія суддів зазначає, що вони не містить приписів стосовно того, що є базою нарахування штрафу, зокрема, вартість провізної плати всього вагону чи вартість провізної плати надлишку маси вантажу, виявленої залізницею при перевірці.

Водночас, зміст загального поняття штрафу наведено у ч. 2 ст. 549 ЦК України, яка передбачає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Тобто, за загальним правилом штраф обраховується не з загальної вартості послуг (робіт, товарів), а із вартості послуг (робіт, товарів), які виконані з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно, зважаючи на те, що інше прямо не передбачено Статутом та СМГС, штраф за неправильно зазначену у накладній масу має визначатися, виходячи з вартості провізної плати надлишку маси вантажу.

У той же час із наданого позивачем розрахунку штрафу вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було ним обчислено з вартості провізної плати всього вантажу, що прямо суперечить ч. 2 ст. 549 ЦК України, а також не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, на яких має ґрунтуватися зобов'язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Варто зазначити що аналогічні за змістом висновки щодо спірних правовідносин викладені і Вищим господарським судом України при вирішенні спору у справі №904/10497/16 (копія постанови від 24.05.2017року у справі).

З матеріалів справи вбачається, що належний платіж за перевезення у вагоні №96392014 43000 кг складає 4 097,00 грн., що на 135,00 грн. більше тарифу знятого при відправленні за вантаж масою 36000 кг, у вагоні №96396015, за перевезення 63900 кг - 6 241,00 грн., тобто на 196,00 грн. більше ніж було оплачено за перевезення 55000 кг.

Таким чином, вартість провізної плати надлишкового вантажу складає 331 грн. (135 + 196), а правильний розмір штрафу, який підлягає стягненню з відправника у судовому порядку становить 1 655,00 грн. (5 х 331,00 грн.).

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог частково на суму 1 655,00 грн. В решті стягнення неустойки в розмірі 50035,00 грн. судом правомірно відмовлено за безпідставністю.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 26.07.2017р. у справі № 921/333/17-г/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.І. Матущак

ОСОБА_1