ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Справа № 904/2025/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддівКролевець О.А., Євсікова О.О., Малетича М.М.,
розглянувши касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області
на рішенняГосподарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2017
та постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2017
у справі№904/2025/17 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомУправління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва
доПублічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"
простягнення 4 206,50 грн.
за участю представників:
від позивача:не з'явився,
від відповідача:не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про стягнення 4 206,50 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2017 у справі №904/2025/17 (суддя Васильєв О.Ю.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 (колегія суддів у складі: Орешкіна Е.В., Широбокова Л.П., Березкіна О.В.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаними судовими актами, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак не скористались передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових актах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва та ПАТ КБ "Приватбанк" укладений договір №05/01/10-15 від 05.01.2010, відповідно до умов якого банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 (з наступними змінами).

УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва було нарахована та перерахована на банківський рахунок ОСОБА_7 пенсію за період з 01.04.2015 по 31.08.2015 у загальному розмірі 5 245,00 грн.

Листом від 26.08.2015 за вих. № 9633 УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва звернулось до ПАТ КБ "Приватбанк" з проханням повернути грошові кошти, зараховані на рахунок пенсіонера ОСОБА_7 за період з 01.04.2015 по 31.08.2015 у розмірі 5 245,00 грн. Повернення грошових коштів вимагалось у зв'язку зі смертю отримувача 09.03.2015.

У відповіді ПАТ КБ "Приватбанк" №20.1.0.0.0/7-20150827/3060 від 28.08.2015 повідомив, що грошові кошти, перераховані позивачем на рахунок ОСОБА_7, повернуті в межах наявного залишку в сумі 1 038,50 грн.

Посилаючись на порушення умов договору №05/01/10-15 від 05.01.2010 у зв'язку з перерахуванням відповідачем позивачу коштів не у повному обсязі, позивач звернувся з даним позов про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявлені до стягнення грошові кошти не є власністю відповідача та не є безпідставно отриманим майном в розумінні ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 "Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 04.07 1998 року № 734" (далі - Порядок), виплата пенсій та грошової допомоги здійснюється за місцем проживання в населених пунктах, де функціонують установи уповноважених банків. Установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті ради або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Відповідно до п. 13 Порядку в разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного операційного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та органам праці та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Відповідно до приписів статей 1066, 1067 ЦК України правовідносини між банком та клієнтом регулюються договором банківського рахунку; за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківськими рахунками є рахунки, на яких обліковуються власні кошти.

Відповідно до п. 1.4 постанови Національного банку України №22 від 21.01.2004 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Зі змісту п.п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" можна дійти висновку, що гроші, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок, переходять у власність отримувача.

Відповідно до параграфу 4 ст. 8, укладеного між сторонами договору №05/01/10-15 від 05.01.2010, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця наступного за місяцем його смерті, банк повертає відповідно органам Фонду за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що залишок коштів на рахунку отримувача пенсій ОСОБА_7 перераховано позивачу в межах одного операційного дня після отримання відомостей про його смерть, то місцевий та апеляційний господарські суди дійшли вірного висновку щодо дотримання позивачем умов договору та вимог законодавства.

Крім того, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпшого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Заявлені до стягнення з відповідача грошові кошти в сумі 4 206,50 грн., які були зняті з рахунку одержувача до отримання відповідачем вимоги позивача про повернення пенсії, не є безпідставно отриманим майном в розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач не є набувачем вказаних коштів. Крім того, відповідач не несе обов'язку щодо їх повернення позивачу.

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Отже, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в оскаржених судових актах, колегія суддів дійшла висновку, що судами у порядку ст.ст. 43, 101, 103 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2017 у справі №904/2025/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О. Кролевець

Судді О. Євсіков

М. Малетич