РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017Справа №910/14217/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/14217/17

за позовом державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний

машинобудівний завод ім. О.М. Макарова"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр футбольного

клубу "Дніпро"

про стягнення 761 216,24 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Потапенко М.І., довіреність № 900/46 від 08.06.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр футбольного клубу "Дніпро" (надалі - відповідач) про стягнення 761 216,24 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 3409 від 03.03.2014р. у визначений строк не розрахувався за надані послуги, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 655 251,94 грн., за прострочення сплати якого нараховані 88 191,71 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 17 772,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/14217/17 та призначено її розгляд на 12.10.2017р.

20.09.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано витребувані судом документи та заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 655 251,94 грн. основного боргу, 176 786,97 грн. - інфляційних втрат та 46 585,72 грн. - 3% річних.

12.10.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано пояснення та документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.10.2017р. заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 878 624,63 грн., визначеної позивачем.

Присутній у судовому засіданні 12.10.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 23.08.2017р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі 23.08.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, проте поштове відправлення повернуто на адресу суду без вручення з відповідною відміткою поштової установи.

При цьому, 12.10.2017р. через відділ діловодства суду представником позивача подано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що станом на 02.10.2017р. адресою місцезнаходження відповідача є: 69063, м. Запоріжжя, вул. Дніпровська, 32.

Згідно приписів частини третьої статті 17 ГПК України, справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Враховуючи, що станом на дату порушення провадження у справі адресою місцезнаходження відповідача була: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 2, оф. 227, суд вважає, що справа підлягає вирішенню господарським судом міста Києва з урахуванням ч. 3 ст. 17 ГПК України.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2014р. між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № 3409, відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов'язується за завданням відповідача виконати установку метало-пластикових виробів (надалі - послуги), а відповідач зобов'язується оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за надання передбачених Договором послуг замовник виплачує виконавцю 440 000 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.3.2 Договору, здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом приймання-передачі послуг, який підписується сторонами після фактичного надання послуг. Замовник зобов'язаний перерахувати кошти на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 5 (п'яти) календарних днів від дати підписання сторонами акту виконаних робіт. На підставі рахунку виконавця.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, позивач надав послуги згідно спірного договору загалом на суму 655 251,94 грн. з ПДВ, що підтверджується актом № с-0000059 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.04.2015р., копія якого міститься в матеріалах справи, а оригінал було досліджено судом в судовому засіданні.

Таким чином, кінцевий строк оплати відповідачем за надані позивачем послуги на суму 655 251,94 грн. настав 05.05.2015р.

Проте відповідач, взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг у сумі 655 251,94 грн. належним чином не виконав.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором в розмірі 655 251,94 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу послуги відповідно до акту № с-0000059 від 30.04.2015р. на суму 655 251,94 грн., натомість на час розгляду спору в господарському суді відповідачем не надано доказів своєчасної оплати послуг, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в сумі 655 251,94 грн.

Доказів здійснення відповідачем оплат в погашення заборгованості за спірним договором до матеріалів справи відповідачем не подано.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 176 786,97 грн. - інфляційних втрат, які нараховані за період з 06.05.2015р. по 31.08.2017р., та 46 585,72 грн. - 3% річних, які нараховані за період з 06.05.2015р. по 18.09.2017р.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати інфляційних втрат та річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та доведеними.

При цьому, позовна вимога про стягнення інфляційних витрат підлягає задоволенню частково в сумі 176 181,31 грн., відповідно до уточненого розрахунку суду, а вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, не виходячи за межі позовних вимог, оскільки за розрахунком суду розмір 3% річних склав 46 639,58 грн., тобто більше, ніж за розрахунком позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний центр футбольного клубу "Дніпро" (01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 2, оф. 227; 69063, м. Запоріжжя, вул. Дніпровська, 32; ) на користь державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (49047, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1; ) основний борг в розмірі 655 251 грн. 94 коп., 176 181 грн. 31 коп. - інфляційні втрати, 3% річних у сумі 46 585 грн. 72 коп. та 13 170 грн. 29 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 17.10.2017р.

Суддя А.І. Привалов