ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.10.2017 р. Справа№ 914/2704/15

За скаргою: Державного підприємства «Жовківське лісове господарство», м.Жовква

на бездіяльність Сихівського відділення державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області

по справі № 914/2704/15

За позовом: Державного підприємства Жовківське лісове господарство, м.Жовква Львівської області

до відповідача: Приватного підприємства Інвестиційно будівельна компанія Львів Монолітбуд, м.Львів

про стягнення 96000,00 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Бурак

За участю представників сторін:

від скаржника (стягувача) ОСОБА_1

від боржника н/з

від органу державної виконавчої служби н/з

Суть спору:

Державне підприємство «Жовківське лісове господарство», м. Жовква звернулось до суду в порядку ст. 121-2 ГПК України зі скаргою на бездіяльність Сихівського відділення державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання неправомірною та незаконною бездіяльності посадових осіб Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області щодо невиконання передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення - наказу про примусове виконання рішення №914/2704/15, а саме, несвоєчасного направлення на адресу стягувача процесуальних документів.

Ухвалою господарського суду від 03.08.2017р. скаргу прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 31.08.2017р. Для всебічного, повного та обєктивного вирішення поданої скарги, зясування всіх обставин справи, розгляд скарги відкладався ухвалами суду від 31.08.2017р., 18.09.2017р. та 12.10.2017р. Крім того, ухвалою суду від 18.09.2017р. продовжено строк вирішення скарги до 18.10.2017р.

В судове засідання 18.10.2017р. скаржник (стягувач) зявився, вимоги скарги підтримав відповідно до уточнення від 02.10.2017р. В обґрунтування поданої скарги посилається на бездіяльність Сихівського відділення державної виконавчої служби м. Львова, яка полягає у ненаправленні на адресу стягувача процесуальних документів, а саме, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та наказу господарського суду по справі №914/2704/15 у ВП №50350512, що унеможливило вчасне повторне звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження та призвело до припинення боржника ПП «Інвестиційно будівельна компанія «Львів Монолітбуд». Скаргу просить задоволити.

Представник органу державної виконавчої служби в судове засідання не зявився, вимоги ухвали суду від 12.10.2017р. не виконав. Згідно заперечень від 12.10.2017р. проти скарги заперечив, ствердив що державним виконавцем було вжито всіх заходів передбачених ст. 18 Законом України «Про виконавче провадження».

Представник боржника в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив. Вимоги ухвал суду не виконав.

Згідно ч.2. ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд встановив:

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.05.2015р. у справі №914/2704/15 позовні вимоги Державного підприємства «Жовківське лісове господарство» задоволено повністю, стягнуто з ПП «Інвестиційно-Будівельна компанія «Львів Монолітбуд» на користь ДП «Жовківське лісове господарство» - 96000,00 грн. вартості невиконаних робіт та 1920,00 грн. судового збору.

31.10.2015р. на виконання рішення господарського суду Львівської області від 29.05.2015р., яке набрало законної сили 13.10.2015р. видано наказ по справі №914/2704/15.

Як вбачається з долучених скаржником документів, 30.10.2015р. на адресу Сихівського ВДВС ЛМУЮ скеровувалась заява про відкриття виконавчого провадження №09-12/1101 з долученим оригіналом наказу господарського суду Львівської області від 13.10.2015р. по справі №914/2704/15 (докази надсилання в матеріалах справи).

Представник скаржника стверджує, що станом на 19.02.2016р. стягувачу не надходило жодного документу з Сихівського ВДВС ЛМУЮ, відтак, не було відомо про хід виконавчого провадження. Внаслідок чого, 19.02.2016р. на адресу начальника ГТУЮ у Львівській області було направлено скаргу на бездіяльність посадових осіб Сихівського ВДВС ЛМУЮ №09-02/158.

23.02.2016р. на адресу ДП «Жовківське лісове господарство» надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.12.2015р.

Скаржник 24.02.2016р. повторно направив на адресу Сихівського ВДВС ЛМУЮ заяву про відкриття виконавчого провадження №09-12/181 з долученим оригіналом наказу господарського суду Львівської області від 13.10.2015р. по справі №914/2704/15 (докази надсилання в матеріалах справи).

15.03.2016р. на адресу ДП «Жовківське лісове господарство» надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.03.2016р. ВП №50350512.

Як зазначає скаржник, станом на 14.02.2017р. жодного документу, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження, по даному виконавчому провадженні стягувач не отримав, у звязку з чим ДП «Жовківське лісове господарство» 14.02.2017р. надіслало на адресу начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області скаргу на бездіяльність посадових осіб Сихівського ВДВС ЛМУЮ вих. №09/189.

09.03.2017р. ДП «Жовківське лісове господарство» втретє направило заяву про відкриття виконавчого провадження вих. №09/224 без оригіналу наказу, оскільки останній скаржнику повернутий не був.

21.03.2017 на адресу ДП «Жовківське лісове господарство» надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.03.2017р. ВП №53580107.

Листом від 23.05.2017р. скаржник звертався до начальника Сихівського відділу ДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області з проханням надати інформацію про хід виконавчого провадження.

22.06.2017р. скаржник отримав постанову про повернення виконавчого документа від 15.06.2017р.

Скаржник 21.07.2017р. повторно надіслав заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу №914/2704/15 до Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області.

04.08.2017р. відділом ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54446430.

Не погоджуючись з діями державного виконавця, стягувач подав скаргу до суду на бездіяльність Сихівського відділення державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в порядку ст.121-2 ГПК України. Підставою для звернення стягувача до суду із скаргою стало порушення відділом ДВС порядку вчинення виконавчих дій, що полягало у не надісланні стягувачу постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом з наказом господарського суду Львівської області №914/2704/15 у ВП №50350512 (по другій заяві), що унеможливило в подальшому вчасне повторне звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження. Така бездіяльність на думку скаржника призвела до припинення юридичної особи боржника та невиконання рішення господарського суду. Скаргу просить задоволити з врахуванням уточнення від 02.10.2017р., визнати неправомірною та незаконною бездіяльність посадових осіб Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області щодо невиконання передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення - наказу про примусове виконання рішення №914/2704/15, а саме, несвоєчасного направлення на адресу стягувача процесуальних документів.

Відповідно до ч.1 ст.121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до витягу ВП-спецрозділ від 22.09.2017р., долученого скаржником до матеріалів справи вбачається, що по заяві від 24.02.2016р. про відкриття виконавчого провадження, поданій стягувачем вдруге, 27.12.2016р. державним виконавцем Сихівського ВДВС ОСОБА_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Законом України «Про виконавче провадження». Як вбачається з матеріалів скарги, вказана постанова разом з наказом господарського суду Львівської області №914/2704/15 стягувачу не надсилалась. Доказів зворотнього органом ДВС на вимогу ухвали суду від 12.10.2017р. не надано.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Представник скаржника в уточненні та доповненні до скарги від 02.10.2017р. повідомив, що 26.01.2017р. юридичну особу Приватне підприємство «Інвестиційно-будівельна компанія «Львів Монолітбуд» - припинено, що вбачається з витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, бездіяльність державного виконавця, яка полягала в ненаправлені на адресу стягувача постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.12.2016р. та наказу господарського суду Львівської області №914/2704/15, унеможливила в подальшому вчасне повторне звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження, що допустило припинення юридичної особи боржника та невиконання рішення господарського суду.

Представник органу державної виконавчої служби у своїх запереченнях на скаргу, з посиланням на долучені до заперечень документи зазначив, що державним виконавцем було вжито всіх заходів передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, суд не приймає до уваги заперечення представника органу ДВС, оскільки виконавчі дії вчинені в процесі ВП №53580107 (винесення постанови про арешт майна боржника у ВП №53580107 від 17.03.2017р.; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформована 27.03.2017р.; відповідь Державної фіскальної служби України на запит від 20.03.2017р., акт державного виконавця від 31.03.2017р.) проводилися у 2017 році, після припинення діяльності боржника, що завідомо унеможливлювало примусове виконання наказу господарського суду від 31.10.2015р. №914/2704/15.

Згідно п. 7 Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, що набрав чинності з 05.10.2016р. встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження", примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За таких обставин, суд визнає доводи скаржника (стягувача) щодо не надіслання стягувачу постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №50350512 (за другою заявою) обґрунтованими, вимоги заявлені у скарзі про визнання неправомірною та незаконною бездіяльності посадових осіб Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області щодо невиконання передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення - наказу про примусове виконання рішення №914/2704/15, а саме, несвоєчасного направлення на адресу стягувача процесуальних документів, такими що підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до норм ст. 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно вимог ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, рішення господарського суду є обов'язковим для виконання, а його виконання є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, бездіяльність посадових осіб Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області щодо невиконання передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення - наказу про примусове виконання рішення №914/2704/15, а саме, несвоєчасного направлення на адресу стягувача процесуальних документів, є неправомірною та такою, що суперечить вищевказаним законодавчим вимогам.

Пунктом 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.2003р., за результатами розгляду скарги господарський суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам відповідно статей 86, 121-2 ГПК. Заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються господарським судом мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 86, 121-2 ГПК.

Згідно приписів п.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 розяснено, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. (ст. 33 ГПК України)

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно норм ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд звертає увагу, що органом державної виконавчої служби не спростовано обставин та вимог, викладених у скарзі скаржником, не надано на вимогу суду жодних належних та допустимих доказів про інші обставини ніж ті, що встановлені в ході вирішення даної скарги, а відтак, вимоги викладені в скарзі підлягають задоволенню повністю відповідно до уточнення від 02.10.2017р.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Державного підприємства «Жовківське лісове господарство» з врахуванням уточнення від 02.10.2017р. вх. №33262/17 (25.09.2017р. вих. №09/664) - задоволити повністю.

2. Визнати неправомірною та незаконною бездіяльність посадових осіб Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо невиконання передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення - наказу про примусове виконання рішення №914/2704/15, а саме, несвоєчасного направлення на адресу стягувача процесуальних документів.

Суддя Мороз Н.В.