ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017р. Справа № 917/1556/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Тетяна-Захід" (вул. Бродівська, буд.47, м. Тернопіль, 46020)

до Публічного акціонерного товариства "Полтавахолод" (вул. Зіньківська, буд. 51/2, м. Полтава, 36009)

про визнання недійсною третейської угоди

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позовна заява про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у п.12.1 розділу 12 Дистриб'юторського договору № 37/16 від 05 жовтня 2016р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Полтавахолод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Тетяна-Захід".

В судовому засіданні 17.10.2017р. суд розпочав розгляд справи по суті.

Позивач надав клопотання про витребування у відповідача оригіналу дистриб'юторського договору № 37/16 від 05 жовтня 2016р. Клопотання задоволено судом.

Відповідач надав суду для огляду оригінал дистриб'юторського договору № 37/16 від 05.10.2016р. Суд оглянув оригінал дистрибюторського договору № 37/16 від 05.10.2016р. який співпадає з наданою до справи копією договору.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує посилаючись на те, що сторонами реально виконувались умови дистрибюторського договору № 37/16, втрата позивачем примірника договору не є підставою для визнання його недійсним; спірна третейська угода викладена сторонами у вигляді третейського застереження в цьому договорі; неможливо відокремити третейську угоду від цього договору; цей договір був підписаний сторонами належним чином; отже відсутні підстави для визнання недійсною третейської угоди.

В судовому засіданні 17.10.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

05 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Полтавахолод (відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Тетяна-Захід (позивачем) укладено Дистриб'юторський договір № 37/16 (далі - Дистриб'юторський договір), відповідно до якого відповідач (постачальник) зобов'язується передавати у власність позивача (дистрибютора) продукцію в асортименті та за ціною, погодженій сторонами в накладних, в кількості та з термінами, погодженими сторонами, а позивач зобов'язується приймати продукцію та оплатити її на умовах даного договору та додатків до нього.

В п. 12.1. Дистриб'юторського договору передбачено, що в разі недосягнення згоди між сторонами цього Договору усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з цього договору (правочину) або у зв'язку з ним або витікають з нього, у тому числі пов'язані з виконанням, порушенням, припиненням, дійсністю або недійсністю цього Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз (місцезнаходження: 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 8) у відповідності з його Регламентом, який є невід'ємною частиною третейського застереження. Місцезнаходження, найменування Сторін, місце та дата укладення третейського застереження, є тотожними до реквізитів, зазначених у цьому Договорі. Сторони домовились, що розгляд їх спору у третейському суді буде проходити тільки на підставі письмових матеріалів наданих сторонами, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Позивач прохає визнати недійсною вказану третейську угоду (третейського застереження), оскільки вона укладена з недодержанням правил, визначених у ст. 12 Закону України Про третейські суди.

При цьому позивач посилається на те, що відповідно до п. 13.8. Дистриб'юторського договору кожна сторінка нього договору підписується повноважними представниками сторін. Сторони погоджуються з тим, що сторінка нього договору, яка не має підписів уповноважених представників сторін, є недійсною та не може бути підставою для встановлення будь-яких прав та обов'язків для сторін по ньому договору.

Позивач посилається на те, що сторінка Дистриб'юторського договору, яка містить умови п. 12.1. про передачу спору на вирішення Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз, сторонами даного договору не підписана як того вимагає п. 13.8. Договору; як наслідок умови п. 12.1. Дистриб'юторського договору є недійсними, та не можуть бути підставою для встановлення яких-небуть прав та обов'язків для позивача, зокрема, щодо передачі спору на вирішення до третейського суду.

З огляду на викладене, позивач посилається, що у зв'язку із недодержанням правил, передбачених ст. 12 Закону України Про третейські суди, третейська угода, викладена у вигляді третейського застереження у п. 12.1. Дистриб'юторського договору, є недійсною.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Законом України Про третейські суди встановлено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом (ст. 1, ч. 1 ст. 5 Закону).

Відповідно до ст. 2 Закону України Про третейські суди, третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Статтею 12 Закону України Про третейські суди визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до абз. 1 ст. 13 Закону України Про третейські суди, якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди.

Відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

В даному випадку спірна третейська угода була укладена сторонами у вигляді третейського застереження в п. 12.1. Дистриб'юторського договору.

Цей Дистриб'юторський договір був підписаний позивачем та відповідачем, що не заперечується сторонами. Оригінал цього договору був оглянутий судом в судовому засіданні, судом встановлено, що сторони підписали останню сторінку договору, всі попередні не були підписаними. Тобто, мова не йде про заміну якоїсь однієї із сторінок договору. Свій примірник договору позивач суду не надав, посилаючись на його втрату.

Отже, Дистриб'юторський договір згідно ст. 207 ЦК України є таким, що вчинений у письмовій формі. А оскільки спірне третейське застереження є невідємною частиною Дистриб'юторського договору (викладене в п. 12.1 цього договору), то воно також є укладеним в письмовій формі.

Посилання позивача на те, що всупереч п. 13.8 Дистриб'юторського договору сторонами не було підписано кожну сторінку цього договору, не свідчить про недійсність п. 12.1 цього договору, оскільки вимоги до письмової форми правочину викладені у ст. 207 ЦК України, де відсутні вимоги щодо підписання кожної сторінки правочину.

При цьому нормами цивільного законодавства не надано права сторонам встановлювати додаткові вимоги до форми правочину.

Також суду зазначає, що підстави для визнання правочину недійсним викладені у ст. 203 ЦК України, та, зокрема щодо третейської угоди у ст. 12 Закону України Про третейські суди. Серед таких підстав немає такої як непідписання сторонами кожної сторінки договору.

Нормами цивільного законодавства не надано права сторонам встановлювати в договірному порядку додаткові підстави для визнання правочину недійсним.

Таким чином, відсутні підстави для визнання спірного третейського застереження недійсним. У позові слід відмовити.

Керуючись статтями 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 20.10.2017р.

Суддя Т. М. Безрук