РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017Справа №910/15313/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

про стягнення 17 825,28 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (надалі - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 17 825,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити позивачеві в задоволенні його вимог частково, посилаючись на те, що у відповідності до умов договору добровільного страхування укладеного між позивачем та його страхувальником страхова сума становить 500 000,00 грн., тоді як у звіті про оцінку пошкодженого автомобіля його ринкову вартість вказано у розмірі 587 972,04 грн., відтак, на думку відповідача сума страхового відшкодування з урахуванням пропорційності має становити 15 158,62 грн. = 17 825,28 грн. х 85,04%. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити суму страхового відшкодування на суму ПДВ, яка становить 1 926,91 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 10.10.2017р. Крім того, в порядку ст. 65 ГПК України зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати інформацію щодо полісу № АК/0981139.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2017р. розгляд справи відкладено до 24.10.2017р.

В судове засідання 24.10.2017р. представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте в матеріалах справи містяться клопотання сторін про розгляд справи за відсутності їхніх представників.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання та від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 24 жовтня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2016р. між позивачем (страховик) та ФЛК «Електрон-Лізинг» ДП ПАТ «Концерн Електрон» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) №06/02-40К-0088559 (надалі - Договір страхування) відповідно до якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

04.10.2016р. о 08:05 год. по вул. Хмельницького, 251 в м. Львові ОСОБА_2 керуючи автомобілем "ВАЗ 21051", реєстраційний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2016р. у справі №466/8816/16-п ОСОБА_2 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до наданого позивачем звіту № 925/16 про оцінку автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 від 11.10.2016р. вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (Ез = 0,00) становить 17 825,28 грн.

Згідно рахунку-фактури СТО (ТОВ «Сервісний центр «Діамант») № ДМ00007207 від 24.10.2016р. вартість ремонту транспортного засобу "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 13 655,47 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту № 91 від 24.11.2016р. розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 17 825,28 грн.

З урахуванням проведеного звіту, рахунку-фактури СТО, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 17 825,28 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення № ЗР065953 від 25.11.2016р на вказану суму.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 17 825,28 грн. (виплачена позивачем сума страхового відшкодування) з урахуванням нульової франшизи за Полісом № АК/0981139.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Позивачем з урахуванням звіту № 925/16 про оцінку автомобіля від 11.10.2016р. та рахунку-фактури СТО, на підставі складеного ним Страхового акту № 91 від 24.11.2016р. виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 17 825,28 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "ВАЗ 21051", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП, була застрахована відповідачем на підставі Полісу №АК/0981139.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АК/0981139 розмір франшизи становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності по майну - 100 000,00 грн.

Згідно абз. 2 п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, обов'язок зі сплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування на суму ПДВ виникає у особи у випадку надання доказів фактичного проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу та доказів оплати саме проведеного ремонту.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 5355 від 11.10.2016р. (система Audatex), яка є додатком до звіту № 925/16 про оцінку автомобіля від 11.10.2016р., вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля становить 17 825,28 грн. ПДВ 20% - 1 926,91 грн.

При цьому, матеріали справи не містять доказів фактичного проведення ремонту автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1, а саме копії відповідного акту виконаних робіт з ремонту вказаного транспортного засобу та відповідно доказів підтвердження оплати проведеного ремонту вказаного автомобіля.

Натомість, як вказувалося судом вище, вартість ремонту пошкодженого автомобіля згідно рахунку-фактури СТО (ТОВ «Сервісний центр «Діамант») № ДМ00007207 від 24.10.2016р. становить 13 655,47 грн., а ПДВ - 2 270,91 грн., тобто є меншою, ніж виплачена позивачем сума страхового відшкодування своєму страхувальнику.

Таким чином, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи як доказів фактичного проведення ремонту автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1, так і доказів оплати такого ремонту, та враховуючи відсутність доказів, суд дійшов висновку, що сума, яка відповідає розміру оціненої шкоди (вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля) повинна бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») - на суму 1 926,91 грн.

На підставі викладеного, з відповідача має бути стягнуто 15 898,37 грн. (17 825,28 грн. (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) - 1 926,91 грн. (визначена звітом № 925/16 про оцінку автомобіля від 11.10.2016р. сума ПДВ 20%), оскільки суму страхового відшкодування було перераховано позивачем безпосередньо на рахунок потерпілої особи (свого страхувальника) з урахуванням нульової франшизи за Полісом № АК/0981139.

Таким чином, судом враховано заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву щодо зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ.

При цьому, з огляду на вказівку закону щодо зменшення суми страхового відшкодування на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, наведену вище, суд не приймає посилання позивача на те, що наведена норма не містить підстав утримання ПДВ при виплаті страхового відшкодування страховику, який виплатив страхове відшкодування згідно договором майнового страхування.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що за умовами договору добровільного страхування укладеного між позивачем та його страхувальником страхова сума становить 500 000,00 грн., тоді як у звіті про оцінку пошкодженого автомобіля його ринкову вартість вказано у розмірі 587 972,04 грн., відтак, на думку відповідача сума страхового відшкодування з урахуванням пропорційності має становити 15 158,62 грн. = 17 825,28 грн. х 85,04%, суд відзначає наступне.

Виходячи із системного тлумачення вищезгаданих норм, суд вважає, що страховик, виплативши суму страхового відшкодування потерпілій особі, отримав право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки (відповідача) у межах фактично понесених витрат.

Розглядаючи спір по суті суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 викладено правову позицію про те, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування Страховик набуває права зворотної вимоги до Страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

У постановах Верховного Суду України від 12 березня 2012 року у справі №3-12гс12 та від 7 листопада 2011 року у справі № 3-118гс11 зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний суд України в постановах від 15.04.2015р. у справі № 910/7163/14 та від 17.02.2016р. у справі № 6-2471цс15.

Розмір шкоди, завданої застрахованому позивачем автомобілю доведений суду належними засобами доказування.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у рахунку-фактурі СТО та звіті, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в доданій до матеріалів справи Довідці Управління патрульної поліції у м. Києві і відповідачем не надано доказів протилежного.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обов'язку здійснити виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 15 898,37 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/15313/17 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 15 898,37 грн.

Судовий збір у розмірі 1 427,04 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (ідентифікаційний код 35265086, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 119) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (ідентифікаційний код 24175269, адреса: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44) 15 898,37 грн. (п'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яносто вісім гривень 37 коп.) суми страхового відшкодування та 1 427,04 грн. (одну тисячу чотириста двадцять сім гривень 04 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.10.2017р.

Суддя С.М. Морозов