ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р.Справа № 916/3644/13
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Лисенко В.А.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 78/ОГ-48 від 03.02.2016)

від відповідача:

- ОСОБА_2 директор (наказ № 328-К від 29.06.2017)

- ОСОБА_3 (довіреність № 167 від 20.09.2017)

- ОСОБА_4 (довіреність № 166 від 20.09.2017)

від ОСОБА_5 академії наук України: не зявився

від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області : не зявився

від Міністерства освіти і науки України: не зявився

Вільний слухач: ОСОБА_6 (паспорт серія АН 738873 від 18.09.2008)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України

на рішення господарського суду Одеської області від 11 липня 2017 року, повний текст якого складено та підписано 17 липня 2017 року

по справі № 916/3644/13

за позовом Державної установи Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України

до відповідача ОСОБА_7 інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 академії наук України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області

2. Міністерства освіти і науки України

про стягнення 1 348 379,85 грн.

В С Т А Н О В И В :

27.12.2013 Державна установа "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України" звернулася до Господарського суду Одеської області із позовом до ОСОБА_7 інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України про стягнення збитків у розмірі 647 335, 57 грн. (з урахуванням заяви про зміну предмету позову № 78/ОГ-62 від 20.02.2014 т. 4 а. с. 67-70).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.03.2014 у справі № 916/3644/13 (суддя Гут С.Ф.) стягнуто з відповідача на користь позивача збитки в сумі 640 560, 90 грн., а саме: витрати з оплати опалення приміщень 172 254, 99 грн. (53,26%), витрати з оплати електроенергії 101 404, 93 грн. (65,7%), витрати з оплати постачання холодної води та водовідведення 34 248, 06 грн. (84,95%), витрати з оплати зливових стоків 3 494, 91 грн. (49,1%), витрати з оплати вивезення побутових відходів - 942, 72 грн. (49,1%), витрати на охорону будівель і території 256 855, 60 грн. (49,1%), витрати на утримання прилеглої до будинку території 28 387, 54 грн. (49,1%) та витрати на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення 42 972,17 грн. (49,1%); в іншій частині у позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 у справі № 916/3644/13 (колегія суддів у складі: ОСОБА_8 головуючий суддя, судді Мишкіна М.А., Таран С.В.) рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2014 у справі № 916/3644/13 змінено, та викладено п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_7 інституту захисту навколишнього середовища і людини на користь Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна ОСОБА_5 Наук України" 620 213, 53 грн. збитків у вигляді відшкодування витрат на утримання орендованого майна, в тому числі: витрати з оплати опалення приміщень в сумі 172 254, 99 грн.; витрати з оплати електроенергії в сумі 101 404, 93 грн.; витрати з оплати постачання холодної води та водовідведення в сумі 34 248,06 грн.; витрати з оплати зливових стоків в сумі 3 487, 77 грн.; витрати з оплати вивезення побутових відходів в сумі 940, 80 грн.; витрати з оплати на охорону будівель і території в сумі 240 539, 91 грн.; витрати на утримання прилеглої до будинку території в сумі 28 387, 54 грн.; витрати на утримання та обслуговування комунальних систем загального призначення в сумі 38949,53 грн."; в іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2014 у справі № 916/3644/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016 року у даній справі, касаційну скаргу ОСОБА_7 інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України задоволено. Скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 у справі № 916/3644/13. Справу №916/3644/13 передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Під час нового розгляду даної справи, рішенням господарського суду Одеської області від 11.07.2017 року (головуючий суддя Демешин О.В., судді Малярчук І.А., Щавинська Ю.М.) позов задоволений частково. Стягнути з ОСОБА_7 інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України на користь Державної установи Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України 176412 гривень 19 коп. відшкодування витрат на оплату опалення приміщень; 96996 гривень 13коп. відшкодування витрат на оплату електроенергії; 3116 гривень 03коп. відшкодування витрат на оплату зливових стоків; 2706 гривень 56коп. відшкодування витрат з оплати за вивезення побутових відходів; 4188 гривень 46 коп. судового збору та 6546 гривень 41коп. витрат на оплату судової експертизи. В решті позову відмовлено

Такий висновок суду мотивований тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується завдання позивачу збитків у звязку з користуванням орендованих приміщень та зазначено, що відшкодуванню підлягають фактично здійснені витрати позивача в розмірах, пропорційно займаних самовільно орендованих приміщень.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Державна установа Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, в звязку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За твердженням апелянта, місцевим господарським судом не було враховано, що в матеріалах справи є всі необхідні документи, які підтверджують фактичні витрати позивача з оплати комунальних та експлуатаційних послуг з утримання майна, а саме: Акти виконаних робіт, платіжні доручення, відомості з нарахування заробітної плати.

Також скаржником зазначено, що причинний звязок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками є протиправна поведінка відповідача, а саме невиконання обовязку щодо повернення майна після припинення договору оренди.

Крім того, апелянт зазначив про порушення місцевим господарським судом помилки у розрахунку відшкодування витрат з оплати постачання холодної води то водовідведення, вказавши, що сплачена відповідачем сума складає 58173,15 грн., що не відповідає матеріалам справи.

У доповненнях до апеляційної скарги, які надані 18.09.2017 Державною установою через відділ діловодства суду зазначено, що судом під час прийняття оскаржуваного рішення підтверджено факт надання і оплати послуг охорони будівель і території, витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення, однак відмовив у їх відшкодування через відсутність Договорів про надання цих послуг.

Відповідачем в судовому засіданні 12.10.2017 надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він та його представник в судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу Державної установи Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.

Представники ОСОБА_5 академії наук України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Міністерства освіти і науки України в судове засідання 12.10.2017 року не з'явились без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомленні про час та місце слухання справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за їх відсутністю.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу доповнення, відзив на неї заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Направляючи справу № 916/3644/13 на новий розгляд, Вищим господарським судом у постанові зазначено, що судами попередніх судових інстанцій не досліджувався такий обовязковий елемент складу цивільного правопорушення, як факт понесення позивачем збитків, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати зазначених позивачем витрат на утримання нежитлових приміщень за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року у заявленому розмір. Також колегією суддів зазначено, що апеляційним господарським судом не наведено нормативно-правового відхилення: - заперечень відповідача проти висновку судової економічної експертизи № 72/14 від 27.04.2014, - заяви відповідача про відвід судових експертів, - клопотання про призначення повторної експертизи.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вже було встановлено під час розгляду даної справи та підтверджено під час нового розгляду справи, 31.12.2009 року на підставі дозволу Бюро Президії НАН України між Відділенням гідроакустики Морського гідрофізичного інституту ОСОБА_5 академії наук України, (Орендодавець) та ОСОБА_7 інститутом захисту навколишнього середовища і людини(Орендар) було укладено Договір оренди №1 нерухомого майна, що знаходиться на балансі НАН України та віднесених до її відання установ, організацій та підприємств, згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно: приміщення в двухповерховому будинку і одноповерхових будівлях (майно), площею 536,3 кв.м, розміщене за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 3, на 1 та 2 поверхах будинку та дворових будівлях згідно з додатками №№1, 3, що перебуває на балансі Відділення гідроакустики Морського гідрофізичного інституту ОСОБА_5 академії наук України (Балансоутримувач).

Майно передається в оренду з метою використання для наукової діяльності (п.1.2. договору).

На виконання умов Договору оренди за Актом приймання-передачі від 31.12.2009 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв в орендне користування майно згідно з додатком №1 до договору оренди.

Відповідно до п.3.1 договору оренди, крім орендної плати, Орендар сплачує Орендодавцю по розрахункам Орендодавця: відшкодовування комунальних платежів; відшкодування податку на землю; витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати (Додаток №2).

Балансоутримувач представляє орендарю рахунки за відшкодування податку на землю, комунальні платежі та інші експлуатаційні витрати до 20 числа розрахункового місяця, плата здійснюється Орендарем протягом 5 днів після отримання рахунків, але не пізніше розрахункового місяця (п.3.3. договору).

Пунктом 3.6 договору сторони передбачили, що орендна плата і комунальні платежі, перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягають індексації і стягуються на користь Балансоутримувача відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п.3.10 договору, у разі припинення (розірвання) договору Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла у повному обсязі, враховуючи санкції, балансоуримувачу.

Згідно п.п.10.9., 10.10. Договору, у разі припинення або розірвання договору орендоване майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю. У разі, якщо Орендар затримав повернення орендованого майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обовязок щодо складання акту приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Вказаний договір було укладено строком на 1 рік до 31.12.2010 року включно.

Після закінчення дії строку договору оренди останній не було продовжено, однак відповідачем орендоване майно позивачу не повернуто та він продовжує користуватися орендованими приміщеннями по теперішній час, що не заперечувалось самим відповідачем.

Позивач щомісяця направляв відповідачу рахунки на оплату витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, проте відповідач жодного рахунку на протязі 2011- 2013 років не оплатив.

Відділенням гідроакустики Морського гідрофізичного інституту ОСОБА_5 Наук України було направлено на адресу ОСОБА_7 інституту захисту навколишнього середовища і людини Претензія №78/ОГ-320 від 01.11.2013 з пропозицією сплатити борг на суму 658220,91 грн.

Зазначена претензія залишена без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення Державної установи Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України до суду з відповідним позовом про стягнення з ОСОБА_7 інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України збитків у вигляді відшкодування витрат на утримання орендованого майна в загальній сумі 647335,57 грн.

Судова колегія Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, предметом позову по справі є стягнення збитків, що складаються з витрат позивача на утримання нежитлових приміщень, які фактично знаходились в користуванні у відповідача, а саме з:

- витрат на оплату опалення приміщень в розмірі 335316,92грн.;

- витрат на оплату електроенергії в розмірі 192255,81грн.;

- витрат за постачання холодної води та водовідведення в розмірі -2743,87грн. (переплата відповідачем цих витрат врахована позивачем в розрахунку загальної суми збитків, що є предметом стягнення);

- витрат з оплати зливових стоків в розмірі 2060,19грн.;

- витрати з оплати вивезення побутових відходів в розмірі 2706,56грн.;

- витрат на охорону будівель і території в розмірі 675133,85грн.;

- витрат на утримання прилеглої до будинку території в розмірі 53718,60грн.;

- витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення в розмірі 89931,79грн.

Відповідно до приписів ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Частиною 1 статті 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обовязковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного звязку між діями особи та збитками, які складають обєктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обовязковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний звязок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового звязку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом; суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно із статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обовязку з відшкодування збитків.

Скасовуючи попередні судові акти у даній справі, Вищим господарським судом у постанові зазначено, що за спірний період з 01.01.2011-31.12.2013 року повинно дослідити факт понесення відповідачем збитків, саме витрат на утримання нежитлових приміщень, проаналізувати наявний в матеріалах справи контррозрахунок відповідача суми позову (т.5 а.с.5-19).

Як вбачається з матеріалів справи, для визначення розмірів площ займаних відповідачем приміщень, була призначена комплексна будівельно-технічна експертиза, за результатом якої судовим експертом складено висновок №№3048/24, 3054/23 від 27.02.2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що судовим експертом до загальної площі приміщень, які займав відповідач не було включено площу будівлі літ.З 35,1кв.м. та безпідставно не враховано площу приміщень загального користування водомірного вузла (8,1 кв.м.) та теплового вузла (20,2 кв.м.).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що відповідачем при здійснені розрахунку розміру відшкодування витрат, понесених позивачем з утримання приміщень, невірно визначено площу для здійснення нарахування за зазначені вище послуги.

Тарифи та ціни на комунальні послуги, послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади національними комісіями, що здійснюють державне регулювання, органами місцевого самоврядування.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ч.16 ст.1 передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши фактично понесені позивачем витрати на утримання нежитлових приміщень з урахуванням часткового їх відшкодуванням відповідачем у 2015 році, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що з ОСОБА_7 інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України підлягає стягненню на оплату опалення приміщень в розмірі 176412,19грн. (348667,18грн.- 172254,99грн.); на оплату електроенергії в розмірі 96996,13грн. (198401,06грн. 101404,93грн.) ; на оплату зливових стоків в розмірі 3116,03грн. (6603,8грн. 3487,77грн.); витрати з оплати вивезення побутових відходів в розмірі 2706,56грн. (3647,36грн. 940,8грн.).

Позивач в апеляційній скарзі посилається на здійснену місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні помилку в розрахунку відшкодування витрат з оплати постачання холодної води то водовідведення зазначивши, що сплачена відповідачем сума становить 58 173,15грн. замість фактично сплаченої 34 248,06 грн. Однак зазначена помилка в мотивувальній частині рішення не впливає на розрахунки викладені в резолютивній частині рішення, оскільки вказані витрати відповідачем не заявлялись.

Відносно відмови місцевим господарським судом у задоволенні позову в частині в частині відшкодування витрат на охорону будівель і території в розмірі 675133,85грн.; витрат на утримання прилеглої до будинку території в розмірі 53718,60грн. та витрат на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення в розмірі 89931,79грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Державна установа Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України в апеляційній скарзі в обґрунтування вимог посилається на те, що Додатком № 2 до Договору оренди передбачено, що відповідач має відшкодовувати частки фактичних витрат позивача на утримання майна та комунальні послуги, а саме витрати на охорону будівель і території, на утримання прилеглої до будинку території, на утримання і обслуговування комунальних систем загального призначення.

Однак відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування зазначених вище витрат, місцевим господарським судом було вірно встановленого, між сторонами договорів про надання позивачем відповідачу вищевказаних послуг між сторонами не укладалось, що не було спростовано позивачем під час перегляду оскаржуваного рішення, а тому підлягають відшкодування послуги, на які затверджені тарифи уповноваженими органами.

Судова колегія також вважає, що усі доводи, заперечення та вимоги Державної установи Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Державна установа Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги та справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підстави своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про часткове задоволення позовних Державної установи Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 11.07.2017 року по справі № 916/3644/13 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ДУ «Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України» без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Державної установи Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Одеської області від „11 липня 2017 року по справі № 916/3644/13 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „13 жовтня 2017 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя В.А. Лисенко