РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017Справа №917/951/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія"
доОСОБА_1
простягнення 1800700,00 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачане з'явився
від відповідачаОСОБА_1, ОСОБА_2 - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою, у розмірі 1800700,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач як генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" в грудні місяці 2012 року від імені підприємства-позивача відмовився від земельної ділянки загальною площею 201,53 га, яка перебувала у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" з 1999 року фактично на свою користь. Відповідач фінансував осінні польові роботи сезону 2012 року та весінні польові роботи сезону 2013 року на вказаній земельній ділянці за рахунок підприємства-позивача, у той час коли зазначена земельна ділянка вже була надана у користування самому відповідачу, чим наніс збитки позивачу у великих розмірах. Заявлений розмір прямих збитків на суму 415700,00 грн та не отриманого доходу на суму 1385000,00 грн, а всього на загальну суму 1800700,00 грн позивач обґрунтовує висновком судової економічної експертизи №12438 від 31.05.2016, фінансовим звітом позивача станом на 01.01.2014 та довідкою статистики. Отже, як зазначає позивач, вина і свідомі дії (умисел) відповідача - очевидні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №917/951/17, розгляд якої призначено на 27.07.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, ненаданням ним витребуваних судом документів, а також необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи відкладено на 28.08.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 провадження у справі №917/951/17 зупинено до закінчення розгляду Харківським апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 23.06.2017 про направлення позовних матеріалів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у зв'язку з тим, що обставини, які були підставою для зупинення провадження у справі №917/951/17 усунені, провадження у справі №917/951/17 поновлено, а її розгляд призначено на 11.10.2017.

Представник позивача в судове засідання 11.10.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Позивач був повідомлений про проведення судового засідання 11.10.2017 належним чином.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання 11.10.2017 з'явились, проти заявлених позовних вимог заперечили. У відзиві на позов відповідач зазначив про те, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками та вини, однак позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для притягнення відповідача до зазначеної відповідальності, тобто не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, як і не обґрунтовано існування та розмір збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаних доходів) та не доведено реальність отримання таких доходів позивачем.

У відзиві на позов відповідач стверджує, що дії, які вчинені ним як генеральним директором позивача відповідали вимогам статуту товариства та не можуть бути розцінені як протиправні.

Також, як вказав відповідач, рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.07.2014 у справі №917/862/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" до Хорольської РДА про визнання недійсним розпорядження, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.10.2014 встановлено, що саме закінчення терміну дії договору оренди між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" та Хорольською PДА стало підставою для припинення користування товариством земельними ділянками площею 201,53 га, а відмова від земельних ділянок викладена, в листі відповідача від 28.11.2012, - жодного правового наслідку при вирішенні питання щодо припинення відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" та Хорольською PДА не мала. Отже, як зазначає відповідач у відзиві на позов, обставини, встановлені у справі №917/862/14 є такими, що не підлягають повторному доказуванню відповідно до приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо розрахунку розміру збитків наведеного позивачем, в т.ч і з посиланням на висновок судової економічної експертизи № 12438 від 30.05.2016, то відповідач зазначив, що останній ґрунтується тільки на припущеннях щодо можливості отримання прибутку у 2013 році із застосуванням для розрахунку співставлення основних економічних показників за аналогічний період 2012 року, що не доводить реальну можливість отримання такого прибутку товариством. Вимоги щодо стягнення витрат, які були понесені позивачем внаслідок проведення весінніх польових робіт сезону 2013 року на спірних земельних ділянках в 2013 році на думку відповідача не мають належного документального підтвердження, крім розрахунку самого позивача, фінансового звіту, який не містить відомостей внаслідок чого позивач поніс збитки та власних документів товариства. Крім цього, відповідач зазначив, що у висновку судової економічної експертизи № 12438 від 31.05.2016 розмір збитків визначається станом на 01.01.2014, тобто за весь 2013 рік, а з липня місяця 2013 року до кінця 2013 року на посаді генерального директора позивача перебувала інша особа - ОСОБА_3

Також, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 11.10.2017 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача щодо витребування оригіналів документів, оскільки копії таких документів наявні в матеріалах справи.

В судовому засіданні 11.10.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.10.2013 за №17384615, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" було зареєстроване 23.02.1999, про що до вказаного реєстру внесено запис 0000134.

Згідно п. 3.1 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія", затвердженого зборами учасників позивача та зареєстрованого державним реєстратором 21.04.2006 (тут і далі - в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), метою діяльності товариства є отримання прибутку.

Виконавчий орган товариства (колегіальний - дирекція або одноособовий - директор) керує щоденною діяльністю товариства. Він уповноважений вирішувати усі завдання, що торкаються діяльності товариства, які не є винятковою компетенцією зборів, та які передані в його компетенцію зборами (п.7.1 статуту).

Дирекція очолюється генеральним директором. Інші члени дирекції: заступник генерального директора, головний бухгалтер та інші можуть бути призначені зборами (п.7.2 статуту).

Для того, щоб виконувати свої обов'язки та функції, визначені в положеннях цього статуту, генеральний директор (директор) може у межах своєї компетенції, визначеної статутом та зборами, зокрема складати без довіреності від імені товариства угоди, контракти та інші юридичні акти та забезпечувати їх виконання (п. 7.4.1 статуту), представляти без довіреності товариство в його відношеннях з установами, підприємствами, організаціями, товариствами, судовими органами, партнерами та фізичними особами, а також державними органами по питаннях, пов'язаних із діяльністю товариства (п.7.4.2 статуту).

За змістом п. 5.1 статуту вищим керівним органом товариства є збори учасників товариства, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Збори уповноважені приймати рішення по усіх питаннях, що стосуються діяльності товариства. До виняткової компетенції зборів належить вирішення таких питань: визначення загальної ділової політики товариства та затвердження його планів та звітів по їх виконанню, зміни в статуті, визначення порядку розподілу прибутку та покриття збитків, затвердження річних результатів діяльності товариства, отримання додаткових капіталовкладень від нових учасників (незалежно від того, чи набувається у результаті таких капіталовкладень частка у статутному фонді), призначення та відкликання голови зборів, генерального директора (директора) та визначення суми винагороди (заробітної плати), які повинно виплачувати товариство, визначення усіх питань, які виникають у зв'язку з реорганізацією та ліквідацією товариства, призначення ліквідаційної комісії та затвердження її звіту, виключення зі складу учасників товариства, прийняття нових учасників до складу товариства, передача будь-якого з питань до компетенції виконавчого органу товариства, та внесення змін до правил, які визначають діяльність виконавчого органу товариства, прийняття рішення про відповідальність учасників, що не сформували свою частку статутному фонді в установленому строки (п. 5.2 статуту).

Тобто, з огляду на наведені положення статуту позивача, суд приходить до висновку, що укладення, а отже і припинення договорів не належить до виняткової компетенції загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія", а отже відноситься до компетенції виконавчого органу товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2011 між Хорольською районною державною адміністрацією, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" в особі директора - ОСОБА_1, як орендарем, укладено попередній договір, відповідно до умов якого орендодавець надасть, а орендар прийме у строкове платне користування на умовах оренди для ведення сільськогосподарського виробництва земельні ділянки загальною площею 201,53 га (землі запасу), розташовані на території Трубайцівської сільської ради, не пізніше ніж за 6 місяців від дати укладення цього договору (п.1), сторони, на підставі загальних положень та ст.631 Цивільного кодексу України досягли згоди та встановили, що умови цього договору щодо орендної плати застосовуються до відносин, які виникли між ними до його укладення, тобто 01.01.2011 (п.3). Пунктом 4 попереднього договору сторони погодили, що розмір орендної плати становить 3% від нормативної грошової оцінки, тото 83385,05 грн.

Листом від 28.11.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" в особі генерального директора - ОСОБА_1 просило Хорольську районну державну адміністрацію припинити за взаємною згодою сторін дію попередніх договорів оренди земель запасу Трубайцівської сільської ради земельні ділянки загальною площею 201,53 га, укладених до моменту виготовлення і затвердження технічної документації, шляхом їх розірвання.

Відповідно до заяви на ім'я голови Хорольської районної державної адміністрації від 28.11.2012 громадянин ОСОБА_1 просив надати у користування на умовах оренди та надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо надання в користування на умовах оренди ділянки із земель запасу Трубайцівської сільської ради загальною площею 201,53 га для ведення фермерського господарства.

Згідно розпорядження голови Хорольської районної державної адміністрації №409 "Про припинення права користування земельними ділянками Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" від 05.12.2012, зокрема, припинено за взаємною згодою сторін право користування на умовах оренди земельних ділянок площею 33,55 га, 39,13 га, 50,86 га, 78,04 га земель запасу на території Трубайцівської сільської ради з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія".

Розпорядженням голови Хорольської районної державної адміністрації №410 "Про надання в користування на умовах оренди земельних ділянок ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства" від 06.12.2012 було надано ОСОБА_1 в користування на умовах оренди земельні ділянки із земель запасу Трубайцівської сільської ради загальною площею 201,53 га для ведення фермерського господарства строком на 10 років та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою.

18.12.2012 розпорядженням голови Хорольської районної державної адміністрації №445 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянкам та надання їх в оренду ОСОБА_1" вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянкам ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу Трубайцівської сільської ради та передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 201,5219 га ріллі строком на 10 років.

19.12.2012 Хорольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 було укладено договори оренди землі на загальну площу 201,5219 га.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 89 Господарського кодексу України (в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) посадові особи відповідають за шкоду, заподіяну ними господарському товариству, в межах і порядку, передбачених законом та установчими документами товариства.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник, об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач всупереч інтересам позивача, без відповідного погодження загальними зборами, відмовився від користування земельною ділянкою загальною площею 201,53 га фактично на свою користь та фінансував осінні польові роботи сезону 2012 року та весінні польові роботи сезону 2013 року на вказаній земельній ділянці за рахунок підприємства-позивача, у той час коли зазначена земельна ділянка вже була надана у користування самому відповідачу, чим наніс збитки позивачу у великих розмірах, який обґрунтовує зокрема висновком судової економічної експертизи №12438 від 31.05.2016, фінансовим звітом суб'єкта малого підприємництва станом на 01.01.2014, листом Головного управління статистики у Полтавській області.

Статтею 125 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) передбачалося, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (ч. 5 ст. 126 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що між позивачем та Хорольською районною державною адміністрацією 25.02.2011 було укладено попередній договір оренди землі.

За правилами ст. 635 Цивільного кодексу України укладення попереднього договору породжує обов'язок сторін укласти в майбутньому основний договір.

Проте, доказів укладання основного договору оренди землі у встановленому законодавством порядку та державної права оренди позивач суду не надав.

Правовідносини сторін щодо користування вищевказаною земельною ділянкою неодноразово були предметом судового розгляду. Так, рішенням господарського суду Полтавської області від 23.07.2014 у справі №917/862/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" до Хорольської РДА про визнання недійсним розпорядження Хорольської районної державної адміністрації №445 від 18.12.2012 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками та надання їх в оренду ОСОБА_1", яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.10.2014, у задоволенні позову відмовлено. За наслідками розгляду спору у справі №917/862/14 факту порушення прав позивача, як і будь-яких інших осіб, судом не встановлено.

Законності землекористування позивач суду не довів, оскільки укладений позивачем з Хорольською районною державною адміністрацією попередній договір у розумінні ст. 125, 126 Земельного кодексу України не може розглядатися як належний доказ наявності у позивача права оренди землі.

Відтак, відсутні підстави вважати, що мало місце порушення прав позивача як належного землекористувача, в тому числі внаслідок дій відповідача.

Крім того, суд відзначає, що при нарахуванні розміру неотриманого прибутку мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Тобто, позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що зазначені доходи дійсно були б отримані ним у разі, якби відповідач не вчинив протиправних дій. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15.

Це твердження також стосується висновку судової економічної експертизи №12438 від 31.05.2016, яким позивач, серед іншого, обґрунтовує заявлений розмір реальних збитків та неотриманого прибутку, у зв'язку з тим, що цей висновок складений за підсумками роботи підприємства - позивача у 2013 році, тоді як згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.10.2013 за №17384615 директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ольвія" з 18.07.2013 є ОСОБА_3, а не відповідач.

Також, суд зазначає, що вимоги щодо стягнення витрат, які були понесені позивачем внаслідок проведення осінніх польових робіт сезону 2012 року та весінніх польових робіт сезону 2013 року на спірних земельних ділянках не мають належного документального підтвердження, крім розрахунку самого позивача та фінансового звіту, який не містить відомостей внаслідок чого позивач поніс збитки.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що позивачем не доведено суду складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами п.2.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007 Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Отже, враховуючи висновки суду щодо відсутності порушених прав позивача, господарський суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, не застосовуючи при цьому позовну давність та наслідки її спливу.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача прямих збитків на суму 415700,00 грн та не отриманого доходу на суму 1385000,00 грн задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у зв'язку із відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.10.2017

Суддя Ю.М.Смирнова