ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Справа № 927/250/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Корнілової Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Занківське"
на рішеннягосподарського суду Чернігівської області від 21.04.2017 р. (суддя Скорик Н.О.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 р. (судді: Разіна Т.І., Яковлєв М.Л., Чорна Л.В.)
у справі№927/250/17 господарського суду Чернігівської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Занківське"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор Агро"
провідшкодування збитків та стягнення штрафу
за участю представників:
від позивача Чуніхін О.М., свідоцтво №1120 від 20.10.1998 р., договір про надання юридичних (адвокатських) послуг б/н від 10.10.2017 р.
від відповідача Тарасенко Д.В., свідоцтво №5235 від 29.08.2012 р., договір про надання правової допомоги б/н від 29.12.2016 р.
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Занківське" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеватор Агро" (далі - відповідач) про стягнення 468 893 грн. 55 коп. збитків, спричинених втратою переданого на зберігання зерна кукурудзи, та 46 889 грн. 36 коп. штрафу, передбаченого договором складського зберігання зерна №1111/1 від 11.11.2016 р.

В процесі судового розгляду, позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 373 178 грн. 67 коп. вартості кукурудзи 3-го класу та 47 493 грн. 60 коп. вартості кукурудзи некласної, а також 42 067 грн. 23 коп. штрафу.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.04.2017 р. у справі №927/250/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 р., в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів мотивовані тим, що позивачем не доведено факту втрати відповідачем частини переданого йому на зберігання зерна кукурудзи, а, отже, не доведено наявності в діях (бездіяльності) останнього складу цивільного правопорушення.

Не погодившись з судовими актами, прийнятими господарськими судами попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Занківське" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 р., рішення господарського суду Чернігівської області від 21.04.2017 р. у справі №927/250/17 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням господарськими судами першої та апеляційної інстанцій правових норм, а саме: неналежним дослідженням доказів у справі, в результаті чого, на думку скаржника, не були з'ясовані фактичні обставини справи, які стосуються виникнення побічних продуктів та відходів у кількості більшій ніж це передбачено умовами договору.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.09.2017 р. касаційну скаргу позивача прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 23.10.2017 р.

До початку судового розгляду представник відповідача, керуючись приписами ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, подав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечив проти її задоволення.

В судове засідання 23.10.2017 р. з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив оскаржувані судові акти залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2016 р. відповідачем (зерновий склад) та позивачем (поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна №1111/1, за умовами якого поклажодавець зобов'язаний передати зернові, зернобобові та олійні культури урожаю 2016 року в кількості та якості згідно додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною частиною, та відповідних складських документів, а зерновий склад зобов'язаний прийняти зерно на зберігання на умовах, визначених даним договором, забезпечуючи знеособлене зберігання зерна за культурами та класами, та в установлений строк повернути його поклажодавцю або зазначеній ним третій стороні, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

При цьому, у разі невідповідності якісних показників зерна нормам державних стандартів зерновий склад здійснює за рахунок поклажодавця доробку зерна (включаючи, але, не обмежуючись, послугами з сушки та/або очистки зерна) до середньоскладських показників якості, зокрема, по кукурудзі: по вологості - до 14%, смітна домішка - до 2%. Вказане викладено в п. 2.5 договору зберігання.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що на виконання зобов'язань за договором №1111/1 від 11.11.2016 р. зерновий склад прийняв від поклажодавця в період з 12.11.2016 р. по 23.11.2016 р. 1728540 кг кукурудзи 3 класу вологістю від 15,4% до 31,02% з сміттєвою домішкою від 2,26% до 2,37%, а також в період з 25.11.2016 р. по 29.11.2016 р. 223610 кг кукурудзи некласної вологістю від 28,4% до 28,52% з сміттєвою домішкою від 2,13% до 3,84%. Вказане підтверджується відповідними складськими квитанціями на зерно.

Керуючись умовами укладеного сторонами договору зберігання, відповідачем було визначено залікову вагу кукурудзи. Загальна залікова вага кукурудзи 3 класу склала 1449560,533 кг, а загальна залікова вага кукурудзи некласної - 185037 кг.

Надалі, відповідачем на виконання договору складського зберігання було видано 1356000 кг кукурудзи 3 класу та 173480 кг кукурудзи некласної, що не оспорюється позивачем.

Позивач стверджує, що він звертався до відповідача з вимогою переоформити залишок зерна кукурудзи на третіх осіб, однак, відповідач таких дій не вчинив, чим фактично відмовився від виконання умов договору та спричинив відповідачу збитки у розмірі вартості неповернутої кукурудзи.

Крім того, позивач вказує на обов'язок відповідача сплатити штраф у розмірі 10% від вартості неповернутого зерна, що передбачено п. 7.8 договору.

Статтею 32 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено обов'язок зернового складу повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

При цьому, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився, що встановлено в ст. 953 Цивільного кодексу України. Аналогічний обов'язок зернового складу також визначений приписами ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Одночасно з цим, згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Як встановлено в ст. 34 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" збитки, завдані поклажодавцеві втратою зерна, відшкодовуються зерновим складом - у розмірі вартості втраченого зерна.

Вказані правовідносини також регулюються ст.ст. 950, 951 Цивільного кодексу України, за змістом яких, за втрату речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати речі - у розмірі її вартості.

За загальними правилами за втрату речі зберігач несе відповідальність за наявності повного складу правопорушення, а саме: порушення обов'язку повернути річ; збитків; причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) зберігача і негативними наслідками; вини зберігача.

Відмовляючи в позові у справі №927/250/17, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується втрата з вини зберігача переданого йому на зберігання поклажодавцем зерна кукурудзи.

Так, місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що вага переданого на зберігання зерна кукурудзи змінилась внаслідок виконання зерновим складом передбачених договором робіт по очищенню та сушінню зерна, що призвело до утворення побічного продукту.

При цьому, за висновками судів, позивачем не доведено порушення відповідачем технологічних процесів, які спричинили збільшення утворення побічного продукту та відходів.

За таких обставин, господарські суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що відповідачем повністю повернуто зі зберігання зерно кукурудзи 3 класу. В свою чергу, 168 кг залишку некласної кукурудзи наявні на складі відповідача, проте позивачем не надано належних доказів вжиття заходів до виборки даного залишку, зокрема, не надано доказів направлення відповідачу листа про переоформлення некласної кукурудзи.

Колегії суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з вищевказаними висновками місцевого та апеляційного господарських судів та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Пунктом 5.1.9 договору зберігання зерна передбачено, зокрема, що кількість зерна, яке відпускається у відповідності з актом-розрахунком обсягу продукції, побічних продуктів і відходів, не повинна відрізнятися від показників кількості зерна вказаних у складських квитанціях, більше, ніж на 0,5%.

Попередні судові інстанції не надали належної правової оцінки даній умові договору, яка була погоджена сторонами при його укладенні.

Проте, з огляду на закріплений в ст. 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, наведена обставини, є істотною для вирішення спору у справі №927/250/17.

Таким чином, судова колегія Вищого господарського суду України приходить до висновку, що місцевий та апеляційний господарські суди повно та всебічно не дослідили правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі договору складського зберігання зерна №1111/1 від 11.11.2016 р.

В свою чергу, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, що закріплено в ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Як закріплено в п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги, зокрема, має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія господарського суду касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувані судові акти підлягають скасуванню, а справа №927/250/17 підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суд, під час якого суду необхідно встановити чи відповідає фактичний обсяг, на який змінилась вага зерна кукурудзи за рахунок його обробки, граничному показнику, вказаному в п. 5.1.9 договору, а також визначити який це має вплив на права та обов'язки сторін у справі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Занківське" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського від 20.06.2017 р. та рішення господарського суду Чернігівської області від 21.04.2017 р. у справі №927/250/17 скасувати.

Справу №927/250/17 передати на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді: В.Я. Карабань

Ж.О. Корнілова