ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 903/1302/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум"
на рішення та постановугосподарського суду Волинської області від 06.03.2017 Рівненського апеляційного господарського суду від 14.06.2017
у справі№ 903/1302/14 господарського суду Волинської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Банк Форум"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа-1)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" (третя особа-2)
простягнення 33 163 984,29 дол. США,
за участю представників:
від позивачаПоздняков А.Ю.
від відповідачаГригор'єва Н.В.
від третьої особи-1не з'явився
від третьої особи-2не з'явився
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" (далі - ПАТ "Банк Форум") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" (далі - ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП") про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1-0020/13/30-KL від 29.03.2013 в сумі 33 163 984,29 дол. США, яка складається з: простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів у розмірі 31 825 694,54 дол. США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 974 661,90 дол. США, пені за простроченими кредитом та процентами у розмірі 363 627,85 дол. США

Рішенням господарського Волинської області від 06.03.2017 у справі № 903/1302/14 (колегія суддів у складі: Гарбар І.О. - головуючий, Кравчук А.М., Вороняк А.С.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість з повернення кредитних коштів у розмірі 31 310 736,48 дол. США, що еквівалентно 496 412 815,21 грн., та процентів за користування кредитом у розмірі 791 985,59 дол. США, що еквівалентно 12 556 453,17 грн. У частині стягнення 363 627,85 дол. США пені відмовлено. Провадження у справі в частині стягнення 697 634,37 дол. США припинено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 (колегія суддів у складі: Саврій В.А. - головуючий, Коломис В.В., Дужич С.П.) рішення господарського суду Волинської області від 06.03.2017 у справі № 903/1302/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням господарського Волинської області від 06.03.2017 та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 у справі № 903/1302/14, ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначені судові акти і винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 12.09.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 03.10.2017 о 10 год. 30 хв.

02.10.2017 до Вищого господарського суду України від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення у справі № 903/1302/14, у яких третя особа-1 зазначила, що вона підтримує вимоги, викладені у касаційній скарзі позивача.

Також, 02.10.2017 до Вищого господарського суду України надійшов відзив ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" на касаційну скаргу у справі № 903/1302/14, у якому відповідач проти касаційної скарги позивача заперечує і просить суд відмовити у її задоволенні, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 у даній справі залишити без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 розгляд касаційної скарги позивача відкладено на 10.10.2017 о 10 год. 55 хв.

09.10.2017 до Вищого господарського суду України надійшли додаткові пояснення позивача до касаційної скарги у справі № 903/1302/14.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак треті особи передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористались.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між ПАТ "Банк Форум" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" (далі - ТОВ "Золотий екватор") (Позичальник) було укладено кредитний договір № 1-0020/13/30-KL від 29.03.2013 (далі - Кредитний договір), згідно з яким Кредитор, на умовах, визначених цим Договором, відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає останньому кредитні кошти (далі - кредит) окремими частинами (далі - вибірки), на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної Договором суми коштів (далі - кредитний ліміт), а Позичальник зобов'язується вчасно погашати Кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь Кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до пп. 7.1.1 Кредитного договору порушенням зобов'язань вважається подія, коли Позичальник не виконав або виконав неналежним чином будь-який свій обов'язок (платіжний чи неплатіжний) за Договором (зокрема, не здійснив погашення заборгованості, не сплатив проценти та/або комісії, можливу неустойку (штраф, пеню), не відшкодував документально підтверджені збитки тощо) та/або за будь-яким іншим договором, що укладений або буде укладений з кредитором, а також будь-яка юридична особа, що виступає поручителем/майновим поручителем Позичальника згідно з п. 1.6 цього Договору, порушила будь-який свій обов'язок (платіжний чи неплатіжний) за будь-яким договором фінансування, що укладений або буде нею укладений з Кредитором.

Згідно з пп. 7.2.1 Кредитного договору при настанні випадку порушення зобов'язань Кредитор, на свій розсуд, має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та/або комісій, можливої неустойки (штрафу, пені), відшкодування документально підтверджених збитків тощо протягом 7 (семи) робочих днів від дати отримання Позичальником відповідного письмового повідомлення.

29.03.2013 між ПАТ "Банк Форум" (Кредитор) та ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" (Поручитель) був укладений договір поруки № 1-0099/13/38-Р від (далі - Договір поруки), за умовами якого Поручитель поручився перед Кредитором за належне та своєчасне виконання, зокрема, ТОВ "Золотий екватор", зобов'язань за кредитним договором № 1-0020/13/30-KL від 29.03.2013, включаючи всі дійсні та/або можливі зміни та/або доповнення, внесені та/або такі, що можуть бути внесені в майбутньому, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором (пп.1.1.1 п. 1.1).

Згідно з пп. 2.1.1 п. 2.1 Договору поруки порука за цим Договором забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобов'язань ТОВ "Золотий екватор" за кредитним договором № 1-0020/13/30-KL від 29.03.2013, а саме: повернення кредиту в сумі 7 185 457,34 дол. США з графіком погашення (зниження ліміту заборгованості) відповідно до умов Кредитного договору та з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 31.05.2013, або протягом іншого строку/в інший термін дострокового погашення кредиту у випадках, передбачених Кредитним договором; сплату процентів за користування кредитом в розмірі 0,01% річних з можливим збільшенням їх розміру без укладення відповідного договору про внесення змін у випадках, передбачених Кредитним договором; сплату комісій у строки (терміни) та в порядку, визначених Кредитним договором; сплату можливої неустойки (пені, штрафу), визначеної Кредитним договором; відшкодування витрат Кредитора, пов'язаних зі стягненням заборгованості за Кредитним договором.

23.05.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1 про внесення змін до Договору поруки, яким внесено зміни в пп. 2.1.1 п. 2.1 Договору поруки та встановлено, що порука за цим Договором забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобов'язань ТОВ "Золотий екватор" за кредитним договором № 1-0020/13/30-KL від 29.03.2013, а саме: повернення кредиту в сумі 50 285 457,34 дол. США з графіком погашення (зниження ліміту заборгованості) відповідно до умов Кредитного договору та з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 31.12.2019, або протягом іншого строку/в інший термін дострокового погашення кредиту у випадках, передбачених Кредитним договором; сплату процентів за користування кредитом у розмірі 10,5% річних з можливим збільшенням їх розміру до 13% річних без укладення відповідного договору про внесення змін у випадках, передбачених Кредитним договором, зокрема, внаслідок порушення Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором; сплату комісій у строки (терміни) та в порядку, визначених Кредитним договором; сплату можливої неустойки (пені, штрафу), визначеної Кредитним договором; відшкодування витрат кредитора, пов'язаних зі стягненням заборгованості за Кредитним договором.

Пунктом 2 договору № 1 від 23.05.2013 про внесення змін до Договору поруки визначено, що всі інші положення Договору поруки, що не змінені цим договором про внесення змін, залишаються чинними.

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки у разі порушення Боржником забезпечених порукою згідно з Договором зобов'язань за Кредитним договором Поручитель та боржник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, а Кредитор, відповідно, має право звернутись з вимогою про повне або часткове виконання будь-якого із забезпечених порукою зобов'язань як до Боржника та Поручителя разом, так і до будь-кого з них окремо.

Строк поруки Договором поруки та додатковим договором № 1 до нього не встановлений.

На виконання умов Кредитного договору позивач на підставі заявок Позичальника надав останньому кредитні кошти: 01.04.2013 - 7 185 457,34 дол. США; 14.06.2013 - 43 033 526,01 дол. США, що підтверджується меморіальними ордерами № від 01.04.2013 та № 272503 від 14.06.2013.

ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Н.А. звернулося до ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" з письмовою вимогою № 14593/3.1 від 19.11.2014 про дострокове (з посиланням на пп. 7.1.1 та пп. 7.2.1 Кредитного договору) виконання порушених зобов'язань за Кредитним договором і Договором поруки шляхом перерахування на користь Банку заборгованості ТОВ "Золотий екватор" за Кредитним договором, у тому числі: строкова заборгованість за кредитом - 29 910 031,60 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом - 1 915 662,94 дол. США, строкова заборгованість за процентами - 183 881,79 дол. США, прострочена заборгованість за процентами - 400 031,30 дол. США, протягом семи робочих днів від дати отримання вимоги. Факт отримання вимоги відповідачем 02.12.2014 підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься у матеріалах справи.

Водночас, у матеріалах даної справи відсутні будь-які повідомлення або відповіді на вказану вимогу Банку.

У грудні 2014 року Банк звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з Позичальника та його іншого поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетерус" 33 163 984,29 дол. США заборгованості за Кредитним договором, з яких: прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів - 31 825 694,54 дол. США, прострочена заборгованість з нарахованих відсотків - 974 661,90 дол. США, пеня - 363 627,85 дол. США.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 06.10.2015 у справі № 918/1930/14 вищевказані позовні вимоги було задоволено частково, а саме: стягнуто з Позичальника заборгованість з повернення кредитних коштів у розмірі 31 825 694,54 дол. США, що еквівалентно 500 003 971,04 грн. та проценти у розмірі 974 661,90 дол. США, що еквівалентно 15 312 621,69 грн. Провадження у справі в частині позовних вимог про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетерус" було припинено з посиланням на п. 4 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у зв'язку з визнанням грошових вимог Банку до поручителя в межах провадження у справі про його (поручителя) банкрутство.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав про те, що боржник (ТОВ "Золотий екватор") належним чином умови Кредитного договору в частині розрахунків з ПАТ "Банк Форум" не виконав, розрахунки в повному обсязі і у встановлені строки не провів, у результаті чого у нього (боржника) утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 15.12.2014 становить 33 163 984,24 дол. США та складається з: простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів у розмірі 31 825 694,54 дол. США., простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 974 661,90 дол. США та пені за простроченим кредитом та процентами у розмірі 363 627,85 дол. США.

Задовольняючи частково позов, місцевий господарський суд виходив з того, що ТОВ "Золотий екватор" допустило порушення своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Так, станом на 15.12.2014 сума заборгованості ТОВ "Золотий екватор" перед ПАТ "Банк Форум" з повернення кредитних коштів за Кредитним договором становила 31 825 694,54 дол. США.

Також, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наданий позивачем розрахунок процентів за користування кредитними коштами відповідає вимогам Кредитного договору, чинного законодавства України, матеріалам справи та зроблений арифметично вірно.

Разом з тим, місцевим господарським судом було з'ясовано, що ТОВ "Золотий екватор" здійснило часткове погашення заборгованості та процентів, внаслідок чого відповідно до розрахунку позивача прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів на час розгляду справи становила 31 310 736,48 дол. США, а прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 791 985,59 дол. США.

З огляду на вищевикладене, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 697 634,37 дол. США на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ "Банк Форум" про стягнення з ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" заборгованості з повернення кредитних коштів у сумі 31 310 736,48 дол. США за Кредитним договором та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 791 985,59 дол. США, на підставі Договору поруки.

Водночас, господарський суд першої інстанції, на підставі умов Кредитного договору (із змінами та доповненнями), яким не передбачено розмір нарахованої пені та порядок її нарахування, з урахуванням ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені за простроченим кредитом та процентами в розмірі 363 627,85 дол. США. При цьому, суд зазначив, що пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

У свою чергу, апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у позові виходив з того, що зобов'язання ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" перед ПАТ "Банк Форум" за Договором поруки є припиненими з 01.10.2014.

Проте, висновки господарських судів попередніх інстанцій є передчасними, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом (п.п. 1, 2, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це, зокрема, і право на обґрунтоване рішення. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003).

Щодо доводів відповідача про припинення поруки за Договором поруки на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Місцевий господарський суд у своєму рішенні у даній справі (№ 903/1302/14) вказав про те, що рішенням господарського суду міста Києва від 24.10.2016 в іншій справі № 910/1407/15-г за позовом ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" до ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Наталії Анатоліївни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ТОВ "Золотий екватор", про визнання договору поруки № 1-0099/13/38-Р від 29.03.2013 припиненим, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017, встановлено, що ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" не доведено правових підстав для визнання поруки припиненою, а тому у задоволенні позову було відмовлено.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд першої інстанції у даній справі (№ 903/1302/14) дійшов висновку про те, що зобов'язання відповідача (ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП") за Договором поруки на час розгляду цієї справи не припинені.

Апеляційний господарський суд у даній справі дійшов протилежного висновку, вказавши про те, що зобов'язання ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" перед ПАТ "Банк Форум" за Договором поруки є припиненими з 01.10.2014.

При цьому, господарський суд апеляційної інстанції, здійснивши аналіз дотримання Позичальником (ТОВ "Золотий екватор") строків і порядку сплати відсотків, за наслідками дослідження доказів зазначив, що у березні 2014 року мало місце порушення строків сплати відсотків на 4 дні, у зв'язку з чим, виходячи з умов Кредитного договору в редакції додаткової угоди № 4 (графік погашення кредиту-2), прострочення сплати чергового платежу відбулося 01.04.2014.

Як наслідок, встановивши, що з претензією про неналежне виконання умов Кредитного договору Банк звернувся до Поручителя (ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП") лише 19.11.2014, а з позовною заявою - 22.12.2014, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, позивачем порушено шестимісячний строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України для пред'явлення вимоги до поручителя, що призвело до припинення зобов'язань Поручителя за Договором поруки в силу приписів вказаної норми права.

У той же час, відхиляючи доводи ТОВ "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України (у зв'язку із внесенням додатковою угодою № 4 змін до Кредитного договору без згоди Поручителя, внаслідок чого відбулось збільшення обсягу відповідальності останнього), господарський суд апеляційної інстанції вказав про хибність тверджень відповідача про збільшення обсягу відповідальності Поручителя внаслідок укладення додаткової угоди № 4 до Кредитного договору.

Апеляційний господарський суд у постанові при розгляді даної справи № 903/1302/14, з'ясовуючи обставини щодо договору поруки № 1-0099/13/38-Р від 29.03.2013, які є предметом розгляду в даній справі, досліджував постанову Вищого господарського суду України від 13.04.2017 в іншій справі № 910/1407/15-г, якою встановлено, що "… як вбачається з постанови Верховного Суду України від 18.11.2015 в іншій справі № 910/1407/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання припиненою поруки за договором поруки, укладеним в забезпечення виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" за кредитним договором від 29.03.2013, суди допустили помилку у порівнянні графіків погашення заборгованості за додатковими договорами до кредитного договору і враховуючи те, що суми чергових платежів і залишки за кредитом за договором про внесення змін № 4 є меншими за суми чергових платежів і залишки за кредитом, встановлені за додатковим договором № 1, збільшення обсягу відповідальності поручителя не відбулося. Зазначені зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України… При цьому, … позовні вимоги про припинення поруки заявлено позивачем також із підстави, передбаченої ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України…".

Тобто з тексту постанови Вищого господарського суду України в іншій справі № 910/1407/15-г, на яку послався господарський суд апеляційної інстанції у даній справі, вбачається, що предметом дослідження в іншій справі № 910/1407/15-г були обставини щодо припинення на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України поруки за договором поруки № 1-0099/13/38-Р від 29.03.2013, на підставі якого стягується заборгованість у даній справі.

Проте, господарський суд апеляційної інстанції у даній справі, зазначивши про постанову Вищого господарського суду України від 13.04.2017 в іншій справі № 910/1407/15-г, не надав правової оцінки встановленим у вказаній постанові обставинам щодо припинення поруки.

Водночас, відповідно до приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснено у пп. 2.6 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Як вбачається зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, в іншій господарській справі № 910/1407/15-г встановлювались обставини щодо осіб, які беруть участь у даній справі (№ 903/1302/14), і предметом позову в іншій справі № 910/1407/15-г було визнання припиненою на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України поруки за договором поруки № 1-0099/13/38-Р від 29.03.2013, тобто спір в іншій справі № 910/1407/15-г стосувався того ж самого договору поруки, що й у даній справі (№ 903/1302/14).

При цьому, провадження у даній справі № 903/1302/14 неодноразово зупинялось у зв'язку із розглядом пов'язаної з нею іншої справи № 910/1407/15-г.

Обставин скасування рішення господарського суду міста Києва від 24.10.2016, постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 13.04.2017 в іншій справі № 910/1407/15-г судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи № 903/1302/14 не встановлено.

Таким чином, обставини, встановлені у судових рішеннях в іншій справі № 910/1407/15-г, які набрали законної сили та є чинними, а саме у рішенні господарського суду міста Києва від 24.10.2016, постанові Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та постанові Вищого господарського суду України від 13.04.2017, є преюдиціальними, тобто такими, що не потребують доказування при розгляді даної справи № 903/1302/14. Відтак, відсутні підстави ставити під сумнів факти та обставини, які в них встановлені.

Однак, виклавши текст вищевказаної постанови Вищого господарського суду України в іншій справі № 910/1407/15-г, апеляційний господарський суд при розгляді даної справи № 903/1302/14 не надав належної правової оцінки встановленим в іншій справі № 910/1407/15-г обставинам (фактам) відповідно до ст. 35 ГПК України, а саме не дослідив обставин щодо строків припинення поруки, встановлених у зазначеній постанові Вищого господарського суду України в іншій справі № 910/1407/15-г.

Таким чином, у порушення приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України апеляційний господарський суд при розгляді даної справи № 903/1302/14 залишив поза увагою обставини щодо строків припинення поруки, встановлені вищевказаними судовими рішеннями в іншій справі № 910/1407/15-г, які мають преюдиціальне значення.

Стосовно припинення місцевим господарським судом провадження у даній справі № 903/1302/14 в частині стягнення 697 634,37 дол. США, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Господарський суд першої інстанції, припиняючи провадження у справі в частині стягнення з відповідача 697 634,37 дол. США на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України, виходив з того, що ТОВ "Золотий екватор" здійснило часткове погашення заборгованості та процентів.

Разом з тим, припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі (пп. 4.4 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Проте, у порушення вимог ст. 43 ГПК України, місцевий господарський суд у своєму рішенні не встановив, чи існував у цій частині позовних вимог предмет спору на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи, або ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, тоді як з'ясування вказаної обставини має вирішальне значення для застосування норми п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також, господарський суд першої інстанції не вказав, на підставі яких саме доказів він дійшов висновку про здійснення ТОВ "Золотий екватор" часткового погашення заборгованості та процентів за Кредитним договором.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 697 634,37 дол. США зроблений без належного з'ясування обставин, що мають правове значення, а отже є передчасним.

Щодо зазначення в рішенні місцевого господарського суду сум, що підлягають до стягнення, в іноземній валюті та в гривневому еквіваленті, з чим не погодився позивач, оскарживши це рішення у касаційному порядку, колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з позовної заяви, позивачем у даній справі було заявлено до стягнення заборгованість в іноземній валюті - доларах США.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості з повернення кредитних коштів у розмірі 31 310 736,48 дол. США, що еквівалентно 496 412 815,21 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 791 985,59 дол. США, що еквівалентно 12 556 453,17 грн.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що суму боргу в іноземній валюті слід визначити в гривнях за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на день подання позовної заяви - 22.12.2014.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлений Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 (далі - Декрет), статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Верховний Суд України в постановах від 04.07.2011 у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі № 3-141гс11 вказав, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Як роз'яснено у пп. 8.1 п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії НБУ відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

У постанові від 10.02.2016 у справі № 6-1680цс15 Верховний Суд України виклав правову позицію про те, що якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-190цс15.

При цьому, згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 5 Декрету неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Отже, виходячи з правової позиції Верховного Суду України та положень Декрету, у разі пред'явлення банком позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд має у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, а також має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті навіть без наявності у банку ліцензії НБУ, у разі якщо ліквідацію неплатоспроможного комерційного банку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (абз. 2 ч. 2 ст. 5 Декрету).

Таким чином, висновки місцевого господарського суду про те, що сума боргу в іноземній валюті підлягає визначенню в гривнях за офіційним курсом НБУ станом на день подання позовної заяви, є такими, що не узгоджуються з вищевикладеною правовою позицією Верховного Суду України.

Отже, суди попередніх інстанцій припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень.

Враховуючи встановлені ст. 1117 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають права касаційній інстанції встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржувані судові акти підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід: дослідити питання стосовно припинення поруки у спірних правовідносинах, у тому числі, щодо початку перебігу шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, з урахуванням обставин, встановлених у судових рішеннях у справі № 910/1407/15-г, які є чинними; з'ясувати обставини щодо часткового - у розмірі 697 634,37 дол. США, погашення ТОВ "Золотий екватор" заборгованості та процентів із наведенням відповідних доказів; у разі задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, врахувати вищенаведену правову позицію Верховного Суду України та положення Декрету стосовно розгляду позову банку про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Таким чином, під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене у даній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, дати належну правову оцінку зібраним у справі доказам, доводам та запереченням учасників судового процесу і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог закону, вирішити спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 та рішення господарського суду Волинської області від 06.03.2017 у справі № 903/1302/14 скасувати.

Справу № 903/1302/14 передати на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук