ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 жовтня 2017 року Справа № 904/8907/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Поліщука В.Ю., Удовиченка О.С.
розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на ухвалуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017
у справі Господарського суду № 904/8907/16 Дніпропетровської області
за заявою ТОВ "Голдфрукт"
доПАТ "Царичанський завод мінводи"
про визнання банкрутом
розпорядник майна Андросова В.Є.
В С Т А Н О В И В :

подана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - скаржником) касаційна скарга від 12.07.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у справі №904/8907/16 не може бути прийнята Вищим господарським судом України до розгляду, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з таких підстав.

Статтею 110 ГПК України передбачено, що касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили. Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про повернення касаційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідно до частини 1 статті 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Відповідно до частини 1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з пункту 1 резолютивної частини касаційної скарги, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у справі №904/8907/16, обґрунтоване тим, що оскаржуване судове рішення було прийнято без участі сторін, а копію його тексту скаржник не отримував та дізнався про прийняття ухвали апеляційного суду від 22.05.2017 лише 05.07.2017 з Єдиного державного реєстру судових рішень, тому вважає, що ним було дотримано строків на касаційне оскарження, визначених статтею 110 ГПК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає про помилковість доводів заявника касаційної скарги про початок перебігу строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного господарського суду з моменту, коли скаржник ознайомився з її текстом у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, тому останнім днем процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у даній справі, з урахуванням положень частини 3 статті 51 ГПК України, є 12.06.2017, тоді як касаційну скаргу подано скаржником через суд апеляційної інстанції 13.07.2017, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду на 31 день.

При цьому, колегія суддів касаційного суду зазначає, що оскаржувана в касаційному порядку ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у справі №904/8907/16 зареєстрована 23.05.2017 та оприлюднена 25.05.2017 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформацію з якого слід вважати загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень", що дозволяло скаржнику ознайомитися з її текстом без одержання копії ухвали від суду апеляційної інстанції в максимально стислі строки. Однак, скаржник реалізував своє процесуальне право на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду від 22.05.2017 у даній справі лише 13.07.2017, тобто із спливом 52-х днів після набрання оскаржуваною ухвалою законної сили, що не узгоджується з принципом юридичної визначеності судового рішення.

Отже, доводи скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження зводяться до неправильного тлумачення норм процесуального права та не містять посилань на обставини, які б об'єктивно перешкоджали йому подати касаційну скаргу з дотриманням процесуального строку.

За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4, в порушення положень частини 3 статті 22 ГПК України, недобросовісно користувався належними йому процесуальними правами та звернувся із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду від 22.05.2017 у даній справі до Вищого господарського суду України з пропуском строку на касаційне оскарження, при цьому, не надав суду касаційної інстанції переконливих доказів наявності підстав для його поновлення.

З огляду на таке, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 у поновленні пропущеного процесуального строку, встановленого для подання касаційної скарги, та повернення поданої скаржником касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у справі №904/8907/16 на підставі пункту 5 частини 1 статті 1113 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 53, 86, 110, пунктом 5 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В :

1. Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 у поновленні пропущеного строку, встановленого для подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у справі №904/8907/16.

2. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 12.07.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у справі №904/8907/16 повернути скаржнику.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Ю. Поліщук

О.С. Удовиченко