ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2017 справа № 908/1269/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від02.08.2017 (підписано 07.08.2017)
у справі№ 908/1269/17 (суддя Носівець В.В.)
за позовомПриватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м. Авдіївка, Донецька область
доПублічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя
простягнення 12 939,76 грн. основного боргу за договором № 305/16Сб від 29.04.2016, 2 998,13 грн. неустойки, 319,06 грн. річних процентів та 2 996,85 грн. втрат від інфляції грошових коштів
В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року до господарського суду звернулось Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод", м. Авдіївка, Донецька область (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення з відповідача 12 939,76 грн. основного боргу за договором № 305/16Сб від 29.04.2016, 2 998,13 грн. неустойки, 319,06 грн. 3% річних та 2 996,85 грн. втрат від інфляції грошових коштів.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.08.2017 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача суму основного боргу в розмірі 12 939,76 грн., 2 998,13 грн. неустойки, 319,06 грн. 3% річних, інфляційні в розмірі 1 648,97 грн. та 1 487,99 грн. судового збору.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права України та при неповному з'ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладенні в рішенні господарського суду, не відповідають обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що оплата за поставлений товар була здійснена ним за фактично поставлений товар по сухій вазі, яка при отриманні виявилась меншою ніж було зазначено в акті приймання-передачі товару та рахунку-фактурі.

Представник Позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника Відповідача, що не скористався своїм правом участі у судовому засіданні без поважних причин, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 29.04.2016 був укладений договір № 305/16Сб (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого Позивач зобов'язався поставити і передати у власність Відповідача продукцію коксохімічного виробництва у відповідності з сортаментом, якістю, строками, в обсязі, за цінами і на умовах, передбачених у додатках (Специфікаціях) до даного Договору, які є його невід'ємною частиною, а Відповідач прийняти та оплатити товар згідно умов Договору.

Відповідно до п. 9.5 Договору, він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2016, і відповідно, по грошовим розрахункам, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Згідно п. 2.1 Договору, Позивач зобовязується здійснити поточні поставки товару на умовах, обумовлений в додатках до даного Договору (згідно з правилами Інкотермс-2010), що підтверджується залізничними накладними (квитанціями). Моментом виконання зобовязань з поставки (дата поставки) товару вважається дата календарного штемпелю станції Авдіївка на залізничній накладній.

За змістом п. 2.7 Договору, Позивач вважається таким, що виконав свої зобовязання по поставці товару з моменту передачі його у розпорядження транспортної організації (перевізнику) у місці передачі згідно п. 2.1 Договору. При цьому зі вказаного моменту (відтиск штемпелю на залізничній накладній станції відправлення) від Позивача до Відповідача переходить право власності на товар, а також всі ризики, повязані зі втратою та пошкодженням товару. Позивач не несе відповідальності за недостачу товару, яка виникла після його передачі транспортній організації (перевізнику).

Ціна товару, загальна сума договору та порядок розрахунків узгоджено розділом 3 Договору, п. 3.3 якого передбачено, що оплата кожної партії товару, яка поставляється по даному договору, здійснюється Відповідачем протягом 30-банківських днів від дати відвантаження товару.

На виконання умов Договору сторонами була підписана Специфікація № 3 від 01.06.2016, якою сторони узгодили поставку товару горішок коксовий 10-25 мм, марка ОК 2, ОК 3 ТУ У 19.1-0:2012 в кількості 6100 тон, на загальну суму 25 765 155,60 грн. разом з ПДВ, строк поставки червень 2016 року, умови поставки FCA, залізнична станція Авдіївка Донецької залізниці, згідно правилам Інкотермс-2010.

Встановлено, що Позивачем на адресу Відповідача у залізничних вагонах №№ 61016150, 53146577, 55768402, 56619067 за залізничною накладною № 49105703 від 28.06.2016 (а.с. 18) зі станції Авдіївка Донецької залізниці, було відвантажено горішок коксовий. Відповідно відомості вагонів до залізничної накладної № 49105703 вага вантажу у вагоні № 61016150 зазначена 39300 кг, у вагоні № 53146577 46350 кг, у вагоні № 55768402 46850 кг, у вагоні № 56619067 42050 кг, загальна маса вантажу 174550 кг.

На оплату поставленого товару Позивачем виставлено рахунок-фактуру № 90967107 від 28.06.2016 на суму 700 637,68 грн. (а.с. 19).

Відповідачем отриманий товар був оплачений частково в розмірі 687 697,92 грн.

Через невиконання Відповідачем своїх договірних обовязків в повному обсязі у останнього перед Позивачем утворилась сума заборгованості в розмірі 12 939,76 грн., доказів оплати якої суду не надано.

У відповідності до норм ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2. ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського Кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач посилається на те, що в ході приймання партії товару на території останнього при зважуванні та здійсненні контрольного випробування масової частки загальної вологості були виявлені невідповідності у вантажовідправних документах та документі, який підтверджує якість товару.

Представниками сторін складено акт прийому-передачі № 90967107 від 28.06.2016 (а.с. 20), за яким Позивач передав, а Відповідач прийняв на умовах Договору товар у кількості 174,550 тон загальною вартістю 700 637,68 грн. (з ПДВ), до акту додавались, зокрема, рахунок-фактура № 90967107 від 28.06.2016, сертифікати якості 21125 та 17437. Вказаний акт представником Відповідача підписано з застереженням, що продукція прийнята зі зниженням вартості на 12 939,76 грн. з ПДВ, тому вартість прийнятої продукції складала 687 697,92 грн.

Листом від 02.07.2016 № 45/2-7/1 Відповідач повідомив Позивача про невідповідність якісних характеристик сировини, що поступила, у звязку з чим просив направити представників Позивача для проведення спільного приймання (а.с. 65).

Листом від 04.07.2016 № 04/07/1445-3780 Позивач відмовив у направленні своїх представників у звязку з тим, що згідно умов Договору відбір проб та проведення випробувань горішку коксового здійснюється за участі незалежного сюрвейєра інспекторами SGS; вагони, які направлялися, супроводжувалися сертифікатами якості; відхилення по вологості, отримані при вхідному контролі продукції можливо обумовлені несприятливими метеоумовами.

Відповідно до п. 5.1 Договору, Відповідач здійснює приймання товару за якістю у Позивача із залученням незалежного сюрвейєра ІП "СЖС Україна" з наступним оформленням звіту про інспекцію якості товару, попередньо здійснивши огляд порожнього рухомого складу, у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 зі змінами та доповненнями. В разі виявлення неякісного товару відвантаження неякісної партії товару не відбувається. Якісні показники, зазначені у звіті про інспекцію якості (% вологи, фракційний склад, вміст зольності), визначені при вихідному контролю якості у Позивача є кінцевими при взаєморозрахунках для обох сторін.

До матеріалів справи сторонами додано звіт про результати випробувань, складений ІТ "СЖС України", відповідно до якого проведено інспекцію з метою ідентифікації вантажу, спостерігання за відбором проб, за проведенням випробувань в лабораторії підприємства, засвідчення штампом СЖС свідоцтва якості підприємства.

Відповідач в обґрунтування заперечень зазначив, що з метою встановлення фактичних показників якості та кількості відвантаженого товару ним здійснене комісійне приймання вагонів №№ 53146577, 55768402, 56619067 на території підприємства Відповідача, за участю представників ІП "СЖС-Україна" та експерта Запорізької ТПП.

Як вбачається, за умовами п. 5.3 Договору, суха маса товару у Відповідача визначається на підставі результатів провішування з урахуванням частки загальної вологи, визначеної у Позивача та зазначеної в сертифікаті якості останнього, засвідчені незалежною експертною компанією СЖС Україна та в звіті про інспекцію якості товару, вказаного в п. 5.1.

Зазначені доводи судова колегія вважає безпідставними, оскільки в порядку п. 5.1 Договору Відповідачем вже прийнятий зазначений товар на складі Позивача, в тому числі, за якісними показниками, які зазначені у звіті про інспекцію якості (% вологи, фракційний склад, вміст зольності), сторонами підписаний акт прийому-передачі від 28.06.2016 товару, отже спроба Відповідача повторно прийняти товар та надати відповідні претензії Позивачу не базується на умовах Договору.

Також, Відповідачем, як вантажоодержувачем, не предявлялося претензій до залізниці щодо недостачі товару, як і залізницею не встановлено невідповідності маси вантажу даним, зазначеним в залізничній накладній при прийманні товару від вантажовідправника, про що свідчить відсутність у залізничній накладній № 49105703 від 28.06.2016 відомостей про складення акту загальної форми та/або комерційного акту.

За таких підстав, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідачем спірний товар, прийнятий в повному обсязі за умовами спірного Договору, тому повинен бути оплачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а частиною 2 цієї статті встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відтак, чинним законодавством України передбачено, що договір може містити умови, що передбачають порядок зміни ціни товару і обов'язок боржника сплатити кредитору змінену (у т.ч. зменшену) ціну товару, проте і в Договорі, і в Специфікації № 3 такі умови відсутні.

За таких підстав судова колегія вважає доводи апеляційної скарги не заснованими на законі та розцінює їх як спробу відповідача ухилитися від виконання зобовязання по оплаті поставленого товару.

Отже висновок суду першої інстанції про стягнення суми основного боргу у розмірі 12 939,76 грн. є вірним.

За порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути неустойку в розмірі 2 998,13 грн. за період з 11.08.2016 по 10.06.2017 та 319,06 грн. 3% річних за вказаний період.

Крім того Позивачем були заявлені до стягнення інфляційні в розмірі 2 996,85 грн. за період з вересня 2016 року по квітень 2017 року.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 8.2 Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати товару, Відповідач сплачує Позивачу пеню за кожен день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період виникнення прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції (з урахуванням неможливості виходу за межі позовних вимог) щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 319,06 грн. 3% річних та неустойки в розмірі 2 998,13 грн., судова колегія вважає його вірним

Перевіривши, здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача інфляційних в розмірі 1 648,97 грн., з урахуванням вірно визначеного судом першої інстанції сукупного індексу інфляції за спірний період.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 02.08.2017 у справі № 908/1269/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.08.2017 у справі № 908/1269/17 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3