РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017Справа № 910/11483/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Зарудній О.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Столичний»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфрано Юніон»

про стягнення 138 072,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Ярош-Сейн - представник за довіреністю б/н від 22.09.2017 р.

від відповідача: Стусова Ю.М. - представник за довіреністю

Жадаєв Д.Д. - директор (на підставі витягу з ЄДР)

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Столичний» (далі - ТОВ «ЖЕК «Столичний», позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфрано Юніон» (далі - ТОВ «Діфрано Юніон», відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в сумі 138 072,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ «ЖЕК «Столичний» обґрунтовує тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за сервісним договором № 10012015 від 10.01.2015 р. на гідровузлі, розташованому у нежитловому (підвальному) приміщенні за адресою: м. Васильків, вул. Декабристів, 151, що перебуває у користуванні позивача, сталась аварія, яка пошкодила насосне обладнання. Проведення ремонтних робіт, а також робіт по демонтажу (заміні) вказаного насосного обладнання спричинило товариству матеріальні збитки.

У позові ТОВ «ЖЕК «Столичний» просить суд стягнути з відповідача 138 072,00 грн. у якості матеріальної шкоди, спричиненої неналежним виконанням сервісного договору № 10012015 від 10.01.2015 р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили, зазначили, що трубопровід, поламка якого стала причиною аварії, не входить до складу комплексу, який відповідач зобов'язаний обслуговувати на підставі сервісного договору № 10012015 від 10.01.2015 р. Вважали, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні аварії, а також на підтвердження розміру збитків. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що позивач - ТОВ «ЖЕК «Столичний» на підставі договору оренди нежилих приміщень № 240914 від 24.09.2014 р. є орендарем гідровузла «А», що знаходиться у нежилому приміщенні підвалу «під А» загальною площею 276 кв.м., розташованому за адресою: м. Васильків, вул. Декабристів, 151, корпус 9 (приміщення № 2 за договором).

Згідно п. 2.1 зазначеного договору оренди № 240914 від 24.09.2014 р. вказане приміщення передається разом з обладнанням, перелік якого зазначається у відповідному акті прийому-передачі.

З акту приймання-передачі об'єкта нерухомості в оренду від 24.09.2014 р. вбачається, що разом з приміщенням № 2 ТОВ «ЖЕК «Столичний» прийняло у користування, в тому числі, наступне обладнання:

- станція підвищення тиску SUGHV40/33SV3G075T QFDS A VK - 1 шт.;

- насосна станція пожежогасіння SUGEN20/FHE80-160/185 PFS DOL - 1 шт.;

- насос СО350/11 3х400 В - 2 шт.;

- щит PDL-1.1 кВТ - 1шт.

Судом також встановлено, що 10.01.2015 р. між ТОВ «ЖЕК «Столичний» (замовник) та ТОВ «Діфрано Юніон» (виконавець) був укладений сервісний договір № 10012015 (далі - сервісний договір), згідно з умовами якого виконавець бере на себе зобов'язання з сервісного обслуговування комплексу підготовки води, розташованого на об'єкті будівництва за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, 151 (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 сервісного договору до складу комплексу підготовки води, який приймається на обслуговування, входить обладнання, визначене у додатку № 1 до даного договору.

З додатку № 1 до сервісного договору вбачається, що на сервісне обслуговування відповідачу були передані:

- станція знезалізнення води в зборі (продуктивність 30 м.куб/год) - 1 шт.;

- станція виробництва та дозування гіпохлориту натрію на базі генератора Сіваш «ЕГР-0050» з автоматичним контролем по хлору - 1 шт.

Крім того, матеріали справи свідчать, що 27.05.2017 р. на гідровузлі за адресою: вул. Декабристів, 151 відбулась аварія. Про вказану подію був складений відповідний акт № 01/05/гідровузол-2017 від 30.05.2017 р., підписаний комісією у складі голови комісії - головного інженера ТОВ «ЖЕК «Столичний» ОСОБА_3, диспетчера ТОВ «ЖЕК «Столичний» ОСОБА_4 та майстра ТОВ «ЖЕК «Столичний» ОСОБА_5

Так, з указаного акту № 01/05/гідровузол-2017 від 30.05.2017 р. вбачається, що після прибуття на гідровузол за повідомленням мешканців будинку головний інженер ТОВ «ЖЕК «Столичний» виявив затоплення підвального приміщення та обладнання водопідготовки, автоматики свердловин, підкачувальної станції та станції пожежогасіння. Шляхом візуального огляду було встановлено, що причиною аварії (залиття), що трапилась на системі водопостачання в гідровузлі, було руйнування затяжної гайки (американки) трубопроводу на фільтрі-колоні № 2 системи водо підготовки.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ЖЕК «Столичний» стверджує, що аварія відбулась внаслідок неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за сервісним договором, що полягали у недобросовісному обслуговуванні обладнання, несвоєчасному і неповному виконанні планових сервісних робіт, а тому просить відшкодувати завдані йому збитки, стягнувши з ТОВ «Діфрано Юніон» грошові кошти в розмірі 138 072,00 грн., які були сплачені за відновлювальний ремонт насосного обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

Крім того, ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитками є грошове вираження майнової шкоди (постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 р. по справі № 3-18гс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин (постанова Верховного суду України від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Суд зазначає, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. по справі № 3-383гс15 для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки 2) збитків 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками 4) вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Розглянувши спір по суті, суд вважає, що позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження порушень відповідачем своїх обов'язків за сервісним договором, а також вини відповідача у виникненні аварії і не довів належним чином розмір збитків.

Як встановлено судом, відповідно до умов сервісного договору до складу комплексу підготовки води, який приймається на обслуговування, входять станція знезалізнення води в зборі (продуктивність 30 м.куб/год) та станція виробництва та дозування гіпохлориту натрію на базі генератора Сіваш «ЕГР-0050» з автоматичним контролем по хлору. При цьому, трубопровід, на якому сталась аварія, та інші конструкції згідно умов вказаного сервісного договору не входять до складу комплексу, який обслуговує відповідач - ТОВ «Діфрано Юніон».

В силу приписів ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, позивач в якості доказів вини відповідача посилається, на акт № 01/05/гідровузол-2017 від 30.05.2017 р. підписаний працівниками позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, пояснювальну записку ОСОБА_3, журнал обслуговування гідровузла, де є запис, зроблений працівником ТОВ «Діфрано Юніон» ОСОБА_6, про здійснення аварійної заміни кріплення 26.05.2017 р. (за один день до аварії), фотографії ніби то з місця аварії, рахунки-фактури, виставлені ПАТ «Шведсько-Українська група «SU Group» та претензію від 08.06.2017 р.

Суд критично оцінює надані позивачем докази - пояснення працівника позивача ОСОБА_3 і складений працівниками позивача акт, в яких вказані особи висловлюють свою думку щодо причин аварії, оскільки в розумінні ст. 34 ГПК України ці докази не можуть вважатись належними, що підтверджують вину ТОВ «Діфрано Юніон» в настанні аварії та наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями працівника ТОВ «Діфрано Юніон» і наслідками аварії.

Також слід зазначити, що причини аварії, зазначені в акті, який підписав ОСОБА_3, не співпадають з причинами аварії, зазначеними в його поясненнях. Так, у поясненнях ОСОБА_3 зазначає про механічний вплив на затяжну гайку (американку), який був здійснений внаслідок проведення робіт працівником ТОВ «Діфрано Юніон», водночас, вже в акті ОСОБА_3 зазначає, що аварія просто сталась на об'єкті, який обслуговує ТОВ «Діфрано Юніон», тобто з причин неналежного обслуговування.

При цьому представник позивача не надав суду висновки експертного дослідження щодо причин аварії, яка сталась 27.05.2017 р. Навпаки, матеріали справи містять докази того, що аварія відбулась на трубопроводі, який не входив до складу комплексу підготовки води, що обслуговується відповідачем, а сам ОСОБА_3 в своїй пояснювальній записці вказує, що аварія сталась поряд з місцем ремонту - на трубопроводі, який не обслуговувався відповідачем. Крім того, у відповідності до п. 6.1 сервісного договору саме позивач зобов'язується утримувати обладнання комплексу підготовки води в робочому стані.

Не міститься в матеріалах справи і належних доказів невиконання відповідачем своїх обов'язків за сервісним договором. Як видно зі змісту самого договору, сторони встановили графік щомісячного обслуговування та визначили обсяг послуг лише на 2015 рік. Всі інші роботи за договором згідно його умов були позаплановими та оплачувались на підставі виставлених відповідачем рахунків.

Щодо тверджень позивача про неналежне надання відповідачем послуг за сервісним договором протягом тривалого часу, то вони спростовуються підписаними позивачем актами надання послуг № 1442 від 13.12.2016 р., № 72 від 24.01.2017 р., № 341 від 10.03.2017 р., № 651 25.04.2017 р., а також здійсненими ним оплатами наданих відповідачем послуг згідно платіжних доручень № 842 від 08.12.2016 р., № 711 від 17.08.2016 р., № 882 від 23.01.2017 р., № 893 від 07.03.2017 р., що свідчить про відсутність у позивача будь-яких претензій до відповідача щодо виконання останнім послуг з сервісного обслуговування обладнання.

Крім того, сервісний договір не передбачає обов'язку відповідача вести журнал обслуговування та записувати в нього всі виконані згідно договору роботи. Тому не заслуговують на увагу посилання позивача на журнал, як на доказ неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за сервісним договором. До того ж зі змісту журналу вбачається, що обслуговування виконувалось працівниками відповідача регулярно.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за сервісним договором, а також про недоведеність зв'язку між діями відповідача та подальшою аварією, при цьому оскільки відповідач згідно з умовами сервісного договору зобов'язувався здійснювати сервісне обслуговування комплексу підготовки води, а не трубопроводу, то він не несе відповідальності за аварію на трубопроводі.

Суд також зазначає, що на підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи рахунки фактури № SU-0001600 та № SU-0001605 від 29.05.2017 р., № SU-0001982 від 26.06.2017 р. на загальну суму 138 072,00 грн., що були виставлені для оплати відновлювальних робіт на насосній станції та ремонту електродвигуна з виїздом на об'єкт і комплектуючими, а також оплати шаф керування та монтажних і пусконалагоджувальних робіт зазначених шаф керування

Водночас, позивач не надав доказів, які підтверджують виконання робіт з ремонту пошкодженого насосного обладнання та здійснення ним витрат у вказаному розмірі, а саме - 138 072,00 грн., тобто не довів фактичну наявність збитків.

Відтак, позивач не довів наявність ще одного з елементів складу цивільного правопорушення - наявність фактично понесених ним збитків.

Окрім усього, суд зазначає, що позивач не є власником насосного обладнання, що вийшло з ладу та потребувало ремонту внаслідок аварії на гідровузлі, тому право на відшкодування збитків, пов'язаних із втратою або пошкодженням майна, у нього не виникає, адже зазначене обладнання йому не належить.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами.

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 36 ГПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів одночасну наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, що є обов'язковою умовою застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків. Відповідно, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність особи. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 138 072,00 грн. є передчасною, необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Столичний» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфрано Юніон» про стягнення 138 072,00 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 12 жовтня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 19 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.