ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Справа № 916/4392/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Корнілової Ж.О.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргизаступника прокурора Одеської області
напостанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.17 та рішення господарського суду Одеської області від 02.02.17
у справігосподарського суду Одеської області №916/4392/14
за позовомзаступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України
доюридичного департаменту Одеської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю "Примор'є"
про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,
представники сторін:

від ГПУ - Попенко О.С.,

від ТОВ "Прімор'є" - Носенко І.П.,

від інших осіб - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

03.11.2014 заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України з позовною заявою, у якій просив суд скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Рубан М.О. від 08.04.2014 №12259714 про державну реєстрацію за ТОВ "Прімор'є" права власності на магазин загальною площею 147,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 у м. Одесі, зобов'язати ТОВ "Прімор'є" знести самочинно збудований магазин площею 147,9 кв.м., розташований за цією ж адресою, зобов'язати ТОВ "Прімор'є" привести у придатний до використання стан земельну ділянку, на якій у теперішній час розташований самочинно збудований магазин за вказаною адресою.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що при проведенні прокуратурою Одеської області перевірки було встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю"Прімор'є" здійснило самочинну добудову приміщень загальною площею 67,9 кв. м. до магазину, розташованого по АДРЕСА_1 у м. Одесі, без належних дозвільних документів та за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку. У свою чергу, державний реєстратор прав на нерухоме майно Рубан М.О. у порушення норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прийняв рішення про реєстрацію права власності за ТОВ "Прімор'є" фактично на самочинно збудований об'єкт нерухомості на земельній ділянці, що не відводилася для цієї мети, яким порушено інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, яка позбавлена можливості розпоряджатися земельною ділянкою під зазначеним об'єктом.

У свою чергу товариство з обмеженою відповідальністю "Прімор'є" позов не визнали зазначаючи, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.1995, укладеного між представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Організацією орендарів орендного підприємства „Об'єднання №1", правонаступником якого є ТОВ „Прімор'є", останні придбали у власність комунальне майно у вигляді орендованого майна, розташованого за адресами: м.Одеса, АДРЕСА_3; АДРЕСА_1; м. Одеса, АДРЕСА_2; м.Одеса, АДРЕСА_4; м.Одеса, АДРЕСА_5; м. Одеси, АДРЕСА_6, який був посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі за №1-9738.

Справа розглядалась судами неодноразово.

20.06.2017 рішенням господарського суду Одеської області (суддя Рога Н.В.), залишеним без змін 20.06.2017 постановою Одеського апеляційного господарського суду (судді Бєляновський В.В., Величко Т.А., Поліщук Л.В.) у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи такі рішення, попередні судові інстанції із застосуванням приписів ст.41 Конституції України, ст.321, ч.7 ст.376, ст.377 ЦК України, ст.ст.30, 120 Земельного кодексу України, виходили з того, що прокурором не було надано суду доказів перебудови нежитлового приміщення спірного магазину, що результати такої перебудови здійснені з істотним порушенням будівельних норм і правил, а також того, що неможливим є проведення перебудови приміщення у попередній стан і відповідач відмовляється здійснити таку перебудову. Також дійшли висновку, що здійснена державним реєстратором у 2014 році первинна реєстрація права власності відповідача на нерухоме майно, придбаного за договором купівлі-продажу від 19.12.1995, який не містить технічних характеристик об'єкта нерухомості, була правомірною.

У касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області посилався на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, які просив скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що 19.12.1995 між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (продавець) та Організацією орендарів орендного підприємства „Об'єднання №1", правонаступником якого є ТОВ "Прімор'є" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець продав, а покупець купив комунальну власність у вигляді орендованого майна, розташованого за адресами: м. Одеса, АДРЕСА_3; м. Одеса, АДРЕСА_1; м. Одеса, АДРЕСА_2; м. Одеса, АДРЕСА_4; м. Одеса, АДРЕСА_5; м. Одеси, АДРЕСА_6. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі під № 1-9738.

Зі змісту договору вбачається, що згідно акту оцінки вартості майна № 531 від 21.06.1995, приватизований об'єкт оцінено в 5 728 713 000 крб. При цьому ні договір купівлі-продажу від 19.12.1995, ані акт № 531 не містять технічних характеристик майна, що відчужувалося за цим договором, зокрема, площі відчуженого майна.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, чинній на час укладення договору) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

08.04.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. було прийнято рішення за №12259714 про державну реєстрацію права власності на магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ „Примор'є", на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності ТОВ „Примор'є" на об'єкт нерухомості - магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 147,9 кв.м. При цьому, площа об'єкта нерухомості внесена до реєстру на підставі технічного паспорту, виготовленого 17.03.2014р. фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7

Як установлено судами обох інстанцій, на підтвердження обставин здійснення самочинної добудови приміщень загальною площею 67,9 кв.м. до вказаного магазину, заступник прокурора долучив до матеріалів справи Інформаційну довідку про об'єкт від 27.12.1994, згідно з якою загальна площа окремо стоячої будівлі магазину № 8 "Продтовари" за адресою м. Одеса, АДРЕСА_1, складає 105 кв.м.; звіт про експертну оцінку торгових павільйонів магазинів № № 8, 15, 25 Одеської обласної служби Укрінвестекспертизи від 1995р., згідно з яким магазин № 8 по АДРЕСА_1 в м. Одесі розмірами в плані 10,0х8,0 м; та довідку ОП "Об'єднання № 1" від 04.09.1995р., згідно з якою магазин № 8 за вказаною адресою мав загальну площу 80 кв.м., а також технічний паспорт на окремо розташований магазин по АДРЕСА_1 в м. Одесі від 17.03.2014р., виготовлений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7, згідно з яким основна площа приміщень складає 98,3 кв.м., а загальна площа - 147,9 кв.м.

Відповідно до положень ст.376 ЦК України (у редакції на час виникнення спору) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд другої інстанції, зазначив про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, оскільки відсутні правові підстави для застосування ч.4 ст.376 ЦК України, згідно із якою, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. При цьому, господарськими судами із посиланням на ст.ст.30, 67, 78, 92, 95 Земельного кодексу (у редакції на час набуття відповідачем права власності на спірний об'єкт) зазначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Тому відсутність у такої особи переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки. При цьому дійшли висновку, що здійснюючи первісну реєстрацію права власності відповідача на нерухоме майно на підставі документів без зазначення технічних характеристик об'єкта нерухомості та відміток щодо самочинного будівництва цього об'єкта, у державного реєстратора були відсутні підстави вважати, що зазначений об'єкт міг бути реконструйованим, добудованим.

Проте колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись із такими висновками судів попередніх інстанцій, які зроблені через неповно встановлені фактичні обставини справи, визнаючи їх недостатньо обгрунтованими та передчасними, виходячи з наступного.

За вимогами статті 84 ГПК України судове рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Зазначеним вимогам оспорювані рішення не відповідають.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що головною причиною відмови у задоволенні вимог прокурора стало відсутність порушення прав Одеської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій знаходиться спірний об'єкт. Також підставою ухвалення таких рішень стало відсутність виявлення державною архітектурно-будівельною інспекцією України порушень будівельних норм і правил. Втім суди попередніх інстанцій оцінюючи вказані обставини справи, не надали належної правової оцінки твердженням заявника, що зі звіту Одеської обласної служби Укрінвестекспертизи від 1995 року про експертну вартість торговельних павільйонів магазинів №№8, 15 вбачається, що спірний магазин мав розміри 10х8 метрів, тобто його площа складала 80 кв.м. і була значно меншою, ніж площа зареєстрованого за ТОВ "Прімор'є" об'єкта у 2014 році - 147,9 кв.м. Крім того, не надано належної правової оцінки листам Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-19/4121-09-02 від 24.10.2014 з додатком та Управління Держземагентства у м. Одеса №10-1505-0.11-5190/2-14 від 24.10.2014, з яких убачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 у користування або власність ТОВ "Прімор'є" не передавалась.

Тобто усупереч ст.ст.32-34 ГПК України, які слід застосовувати ураховуючи вимоги ст.43 цього Кодексу щодо розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, господарські суди обмежившись фактом відсутності у матеріалах справи доказів проведення Державною архітектурно-будівельною інспекцією України перевірок з цього приводу, не надали оцінки доводам прокурора, що проведені ТОВ "Прімор'є" будівельні роботи, унаслідок яких площа магазину зросла з 80 кв.м. до 147,9 кв.м., здійснювались без дозвільних документів та за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що впливає на наявність підстав для застосування положень ч.1 ст.376 ЦК України.

Зазначені твердження заявника судами не спростовано, а надані у їх підтвердження докази залишено поза увагою. Клопотання прокурора щодо можливості призначення відповідної судової експертизи з метою їх підтвердження, було відхилено без наведення правових підстав усупереч ст.ст.41, 99 ГПК України.

В силу приписів ст.1117 ГПК України касаційна інстанція обмежена в праві встановлення обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним та вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що господарськими судами попередніх інстанцій в порушення положень ст.43 ГПК України не було всебічно, в повному обсязі та об'єктивно розглянуто всі обставин справи в їх сукупності.

Пунктом 3 частини 1 статті 1119 ГПК України визначено, що Вищий господарський суд України за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, рішення обох інстанцій підлягають скасування з направленням справи для нового розгляду, під час якого господарському суду необхідно всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін, і в залежності від установленого правильно застосувати норми матеріального та процесуального права, якими урегульовано спірні правовідносини, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та рішення господарського суду Одеської області від 02.02.2017 у справі №916/4392/14 скасувати, а справу направити для нового розгляду до суду першої інстанції.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЖ.О. Корнілова
СуддяН.М. Нєсвєтова