ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 910/3468/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Малетича М. М.,

Демидової А.М.

розглянувши у відкритому судовому касаційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.05.2017

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017

за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

про вжиття заходів до забезпечення позову

у справі № 910/3468/17

господарського суду міста Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідачів 1) Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Україна"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротекс-Миколаїв",

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Світанок",

4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Райз-Південь",

про стягнення 237599082,85 грн.,-

за участю представників

позивача - Самокиша В.Ю.

відповідачів - 1 не з'явився

2 не з'явився

третіх осіб - 1 не з'явився

2 не з'явився

3 не з'явився

4 не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11 травня 2017 року (суддя Курдельчук І.Д.) залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року (судді Корсакова Г.В., Чорна Л.В., Хрипун О.О.) у справі № 910/3468/17 заяву Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено, з метою забезпечення позову Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-МВ" про стягнення 237599082,85 грн. вжито заходи до забезпечення позову, а саме: накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" на рахунках у банківських установах та на будь-яких інших виявлених рахунках, у межах розміру позовних вимог 237599082 грн. 85 коп.

Не погодившись з прийнятими ухвалою та постановою Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 11 травня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволення заяви позивача про забезпечення позову повністю.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-МВ" про стягнення солідарно 233537623,57 грн. заборгованості за кредитом згідно генерального договору від 01 серпня 2008 року № 805/6/18/8-101 про здійснення кредитування.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані невиконанням відповідачем 1 зобов'язань за генеральним договором від 01 серпня 2008 року № 805/6/18/8-101 про здійснення кредитування укладеного між позивачем та відповідачем 1. Враховуючи те, що в забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором був укладений договір поруки від 14 вересня 2010 року, сторонами якого з урахуванням договору від 12 травня 2014 року про внесення змін до договору поруки, є позивач (кредитор), відповідач 1 (позичальник) та відповідач 2 (поручитель), позивач заявив вищезазначені вимоги про солідарне стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 за генеральним договором від 01 серпня 2008 року № 805/6/18/8-101 про здійснення кредитування.

24 квітня 2017 року позивач подав до господарського суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти у сумі 237599082,85 грн. ТОВ "Агро-Альфа" та ТОВ "Агро-МВ".

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає про те, що у відповідачів існує значна заборгованість перед позивачем, яка перебуває в статусі проблемної заборгованості та групі високо ризику. В той же час, відповідачі мають реальну можливість вільно розпоряджатися своїми грошовими коштами, що може призвести до погіршення їх майнового стану, а відтак до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім цього, позивач посилається на те, що в порушення умов генерального договору та договорів застави майна від 21-22.12.2015 (сільськогосподарської продукції), що стане власністю заставодавця у майбутньому, з боку позичальників та заставодавців не виконано зобов'язання щодо надання позивачу застави сільськогосподарської продукції після збору врожаю. Таким чином, відсутнє забезпечення виконання зобов'язань за генеральним договором.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11 травня 2017 року у справі № 910/3468/17 заяву Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, з метою забезпечення позову Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-МВ" про стягнення 237599082,85 грн. вжито заходи до забезпечення позову, а саме: накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" на рахунках у банківських установах та на будь-яких інших виявлених рахунках, у межах розміру позовних вимог 237599082 грн. 85 коп.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову можливо на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, доцільно вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У позовному провадженні під час накладання арешту на грошові суми відповідача слід обмежувати арештовані кошти розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 233537623,57 грн., яка виникла у зв'язку із неналежним виконанням умов генерального договору від 01 серпня 2008 року № 805/6/18/8-101 під час здійснення кредитування.

Відповідачі не спростували доводів Банку та доказів належного виконання умов генерального договору від 01 серпня 2008 року № 805/6/18/8-101 про здійснення кредитування суду не подали.

З огляду на зазначене, та встановивши відсутність доказів виконання договорів застави майна (сільськогосподарської продукції), що стане власністю заставодавця в майбутньому (застава майбутнього врожаю), укладених Банком і третіми особами, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів може суттєво ускладнювати виконання рішення суду в разі задоволення заявлених позовних вимог або взагалі унеможливить його виконання.

Застосовані судом заходи забезпечення позову є пов'язаними з предметом позову, співрозмірні та адекватні з заявленими вимогами, а внаслідок їх вжиття не порушуються будь-які права та інтереси осіб, що не є учасниками судового процесу.

З огляду на зазначене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення заяви позивача про вжиття заходів щодо забезпечення позову у застосований спосіб, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає обґрунтованим, таким, що відповідає обставинам справи та нормам процесуального закону.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Альфа" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21 червня 2017 року у справі № 910/3468/17 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді М. М. Малетич

А. М. Демидова