ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Справа № 904/10737/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),
Могил С.К., Палій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року у справі № 904/10737/16 за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до дочірнього підприємства "Софіївкатеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" про стягнення боргу, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з відповідача 7,22 грн. основної заборгованості, 6011,25 грн. пені, 434,19 грн. 3 % річних та 4657,98 грн. інфляційних втрат через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №1166/15-КП-3 купівлі-продажу природного газу від 12.12.2014 року в частині повного та своєчасного розрахунку за спожитий природний газ.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2017 року (судді: Золотарьова Я.С., Загинайко Т.В., Фещенко Ю.В.) позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 6011,25 грн. пені, 434,19 грн. 3 % річних, 4246,13 грн. інфляційних втрат, в решті позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року (судді: Чимбар Л.О., Антонік С.Г., Березкіна О.В.) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано частково; у задоволені позову відмовлено повністю.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняту ним постанову скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає, що постанова у справі є законною, та просить залишити її без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 12.12.2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу 1166/15-КП-3, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2015 році природний газ ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п.1.2. договору).

У пункті 5.2 договору, сторони узгодили ціни на газ. В подальшому, між позивачем та відповідачем укладались додаткові угоди до договору, якими сторони змінювали ціну газу.

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з пунктом 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу природний газ вартістю 42249,95 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач, в порушення умов договору, за поставлений природний газ розрахувався несвоєчасно, як вбачається з тексту позовної заяви, в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 7,22грн., що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Оскільки відповідачем умови договору щодо сплати отриманого природного газу виконані несвоєчасно, позивач, окрім основного боргу, заявив вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Предметом даного судового розгляду є вимоги продавця до покупця про стягнення боргу за спожитий природний газ, 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 6011,25 грн. пені, 434,19 грн. 3 % річних та 4 246,13 грн. інфляційних втрат, господарський суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникло право на списання заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних з 30.11.2016 року, але не автоматично, як він зазначає у відзиві на позовну заяву, а відповідно до певної процедури, яка має засвідчуватись певними документами. Для списання пені, 3% річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому вищевказаним Законом, відповідач має набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру.

У задоволені основної заборгованість у розмірі 7,22 грн. місцевим господарським судом було відмовлено, оскільки відповідачем ця заборгованість була сплачена 24.10.2016 року відповідно до виписки з рахунку відповідача, а також відповідно до наданих позивачем довідки про операції та сальдо відповідача, тобто до порушення провадження у справі.

Відмовляючи у задоволені позову у повному обсязі, суд апеляційної інстанції зазначив, що для списання нарахованих пені, інфляційних та процентів річних не має необхідності включати відповідача до реєстру за умови відсутності у нього основної заборгованості, оскільки це б суперечило нормам Закону, а саме частині 3 статті 7, яка прямо передбачає списання з дня набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Статтями 525, 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі не виконання покупцем умов п. 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016 року, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Частиною 3 статті 7 вказаного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши надані сторонами докази та врахувавши вимоги чинного законодавства, а також той факт, що до 30.11.2016 року відповідачем була сплачена сума основного боргу, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат в силу ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у позові є законним і обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду.

За таких обставин, прийнята у справі постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і тому її слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року - без змін.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді С.Могил

В.Палій