ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р.Справа № 922/3023/17

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Шарко Л.В.
при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом АК "Харківобленерго" м. Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , см. Малинівка
про стягнення 16300,75 грн.
за участю представників:
позивача - Бородай К.П., довіреність №01-16/2231 від 19.04.2017 року;

відповідача - Сумцова Н.В., довіреність № 10010 від 29.12.2016 року;

третьої особи не з`явися.

ВСТАНОВИВ:

АК "Харківобленерго" м. Харків звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, м. Харків заборгованість за договором постачання електричної енергії №14113 від 30.06.04р. в сумі 16300,75 грн., з яких: 12489,97 грн. - пеня за період березень - червень 2017р.; 1443,93 грн. - 3% річних за період березень - червень 2017р.; 2366,85 грн. - інфляційні втрати за період квітень - травень 2017 року. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 11.09.17р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.09.17р. залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , см. Малинівка.

Від третьої особи надійшли письмові пояснення (вх.№33598 від 13.10.2017 року), в яких просить суд розглядати справу без їхньої участі. Суд, вважає за можливе задовольнити вимогу 3-ї особи про розгляд справи без участі їх представника.

17.10.17р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому просить суд визнати незадовільним майновий стан відповідача та зменшити пеню на 90%.

17.10.17р. представник позивача надав письмові заперечення на відзив відповідача та вказує, що відповідно до п. 5 Додатку № 2 до договору для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. У відповідності до положень Додаткової угоди від 23.02.2016 до договору № 14113 від 30.06.2004 цей рахунок має бути оплачений протягом 10 операційних днів з дня його отримання. В разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим з дня його відправлення.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 90%, то позивач зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність Відповідача, і не є підставою для звільнення від відповідальності, або зменшення розміру пені за порушення договірного зобов`язання, посилаючись на правову позицію викладену в Постанові Верховного суду України від 15.05.2012 у справі від 15.05.2012 № 11/446.

17.10.17р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 19 жовтня 2017 року о 12:15 год.

18.10.17р. представник відповідача надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Дане клопотання задоволено судом та долучено документи до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засідання 19.10.17р. підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.10.17р. просив суд зменшити розмір пені на 90%.

Представник 3-ї особи в судове засідання 19.10.17р. не з`явився.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

На підставі договору про постачання електричної енергії № 14113 від 30.06.2004 (далі - Договір), АК «Харківобленерго» (далі - Позивач) відпускає Військовій частині А - 2467 електричну енергію. На підставі п. 9.11 Договір пролонгований на 2017 рік.

Відповідно до ЗУ «Про електроенергетику» від 16.10.1997 № 575/97-ВР та «Правил користування електричною енергією», затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (далі «Правила»), Договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Зокрема укладення Договору означає, що між АК«Харківобленерго» та ВЧ А - 2467 досягнуто згоди з усіх його умов.

Відповідно до п. 2.1.2 якого передбачено, що Постачальник електричної енергії зобов`язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 Договору, відповідно до Додатку № 1 «Договірні величини споживання» та Додатку № 2 «Порядок розрахунків».

23.02.2016 між АК "Харківобленерго", Військовою частиною А - 2467 та Квартирно- експлуатаційним відділом м. Харкова укладено додаткові угоди до Договору, якою сторони змінили в п.4.1, п. 4.2, п. 4.4, п. 4.5, п. 5, п. 6, п. 8, п. 9 додатку № 2 до Договору "Порядок розрахунків" слова "Споживач" на "Платник".

Так, відповідно до умов цих додаткових угод Платник здійснює оплату за такі види нарахувань, як вартість електроенергії (в тому числі така, що надійшла на підставі визнаної претензії або за рішенням суду) з ПДВ, здійснюється Платником протягом 10 операційних днів з моменту отримання Споживачем рахунку та акту звіряння взаєморозрахунків.

Безоблікове споживання електричної енергії з ПДВ, по актах перевірки порушень ПКЕЕ (у т.ч. розкрадань) з ПДВ, підвищена плата за споживання електричної енергії понад договірну величину, підвищена плата за перевищення договірної величини потужності здійснюється Споживачем на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання Постачальника у відповідному банку.

У відповідності до цих додаткових угод плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3% річних, індекс інфляції, плата за надання Споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ та Глав КЕУ ЗС України) та інші платежі перераховуються Платником на поточний рахунок Постачальника в термін 10 операційних днів після отримання Споживачем рахунку, акту звіряння взаєморозрахунків або акту виконаних робіт.

Таким чином, оскільки рішення Господарського суду може вплинути на права та обов`язки Військової частини НОМЕР_1 , як споживача за Договором, на підставі ст. 27 ГПК України, просимо допустити до участі у справі Військову частину А-2467.

Зобов`язання щодо оплати електричної енергії повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та чинних нормативно-правових актів (ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України). Крім того самим Договором, а саме п. 2.2.1. передбачено обов`язок Відповідача виконувати його умови.

Оплата обсягу спожитої електричної енергії, відповідно до п. 1 ст. 275 ГК України та п.10.2 «Правил» є обов`язком Відповідача як Платника за вказаними Додатковими угодами.

Обсяг спожитої Споживачем (Військовою частиною ВЧ А-2467) електричної енергії було сплачено Платником (КЕВ м. Харкова) із запізненням.

Таким чином між Відповідачем та АК «Харківобленерго» утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2017 становить 16 300,75 грн., з яких: 12 489,97 грн. - пеня за період березень - червень 2017 року; 1 443,93 грн. - три відсотка річних за період березень - червень 2017 року; 2 366,85 грн. - інфляційні за період квітень - травень 2017 року, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

У відповідності до положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 543/96-ВР від 22.11.1996р. та відповідно до п. 4.2.1. укладеного між сторонами Договору, при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію Споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, свідчать про правомірність нарахування відповідачу пені та дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у сумі 12489,97 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, посилаючись на складне економічне становище підприємства відповідача, який є бюджетною установою та утримується за рахунок коштів державного бюджету, здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення, спрямоване па безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок забезпечення військових частин квартирним майном, відсутності основної заборгованості за спожиту електроенергію.

Суд, дослідивни заяву відповідача про зменшення пені на 90% зазначає наступне.

Згідно Бюджетного кодексу України (далі БК України) бюджетна установа орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими (абзац шостий частини 1 статті 2 БК України).

Як вбачається з матеріалів справи Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (Відповідач) є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Відповідно ч.4 ст. 48 БК України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а згідно зі ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання передбачено п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011 № 01-06/1623/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права" відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

У наведеній нормі йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені).

Крім того, зазначена норма ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штраф), непі), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (и. З ст. 83 ПІК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

З урахуванням вищенаведеного та враховуючи, що прострочення оплати основної заборгованості виникло не з вини відповідача, а також зважаючи на те, що основна заборгованість відповідачем була погашена, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача щодо зменшення суми нарахованої позивачем пені на 90% частково, а саме зменшити розмір пені на 50%.

З огляду на вищевикладене, стягненню підлягає пеня в сумі 6244,99 грн. В частині стягнення пені в сумі 6244,99 грн. - слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1443,93 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2366,85 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 1443,93 грн.

Що стосується заявленої вимоги Позивача про стягнення з відповідача 2366,85 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 2366,85 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6,8,19,124,129 Конституції України; ст.ст. 509, 598, 612, 625, 762 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст.1,4,12,33,43, 44-49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (адреса: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, п/р 00219 УДК в Х/о, МФО 851011, код 07923280) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, , за використану електроенергію на п/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 380805) пеню в сумі 6244,99 грн.; 1443,93 грн. - три відсотка річних; 2366,85 грн. - інфляційні втрати.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (адреса: 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, п/р 00219 УДК в Х/о, МФО 851011, код 07923280) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вул. Плеханівська, 149, м. Харків, 61037, , на п/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, ) судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 6244,99 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.10.2017 р.

Суддя Л.В. Шарко