ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Справа № 914/102/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівАлєєвої І.В., Корсака В.А.
за участю представників
позивача Остапенко В.М.
відповідачаБулаєва О.В.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017
у справі№ 914/102/17 Господарського суду Львівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"
простягнення 19 930 707,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про стягнення 19 930 707,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору №3-1-2014/061-ПР купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 своєчасно не оплатив вартості отриманого газу. Внаслідок несвоєчасного погашення боргу відповідачу нараховано 16 327 748,81 грн. пені, 1 559 556,42 грн. - 3% річних та 2 043 402,01 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 (суддя Петрашка М.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 (головуючий суддя Кравчук Н.М., судді Матущак О.І., Мирутенко О.Л.) рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 19 930 707,24 грн., у тому числі: 16 327 748,81 грн. пені, 1 559 556,42 грн. 3% річних та 2 043 402,01 грн. інфляційних втрат. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017, а рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 залишити в силі. Касаційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що, в свою чергу, призвело до порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Алєєва І.В., Корсак В.А.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.09.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження, призначено до розгляду, зупинено виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 до закінчення касаційного провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та присутніх у судовому засіданні 18.10.2017 представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу у справі з огляду на таке.

Як вбачаться з матеріалів справи, 23.12.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго" (покупець) було укладено договір №3-1-2014/061-ПР купівлі-продажу природного газу, згідно із умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (пункт 1.2 договору).

Обсяги постачання природного газу у 2015 році сторонами погоджено у пункті 2 договору. Ціна природного газу визначена у пункті 5.1 договору.

Відповідно до пункт 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно з пунктом 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору, він у безспірному поряду повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до пукту 9.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Сторонами у додаткових угодах №1 від 05.02.2015, №2 від 18.03.2015 та №4 від 05.05.2015 викладено пункт 5.2 договору в новій редакції, зокрема, внесено зміни в частині ціни природного газу.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 136 860 764,10 грн., що підтверджується: актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 в обсязі 4697,907 тис. м куб. на суму 35 993 672,20 грн.; актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 в обсязі 5043,106 тис. м куб. на суму 38 638 462,65 грн.; актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 в обсязі 2589,648 тис. м куб. на суму 19 207 004,86 грн., актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 в обсязі 3455,490 тис. м куб. на суму 25 628 816,45 грн., актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 в обсязі 212,878 тис. м куб. на суму 2 412 682,61 грн., актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 в обсязі 1321,740 тис. м куб. на суму 14 980 125,33 грн.

Судами встановлено, що відповідач свої зобов'язання з оплати отриманого природного газу у строк передбачений договором виконав несвоєчасно, однак у повному обсязі, про що свідчать виписки із банківського рахунку.

За неналежне виконання грошових зобов'язань позивач нарахував відповідачу 16 327 748,81 грн. пені, 1 559 556,42 грн. 3% річних та 2 043 402,01 грн. інфляційних втрат, стягнення яких є предметом даного спору.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не передбачено автоматичного списання зазначених сум. Судом також зазначено, що оскільки стосовно відповідача відсутнє рішення керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженої ним посадової особи про включення або про відмову у включенні Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, то відповідно до нього не розповсюджується дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (зокрема частина 3 статті 7 Закону).

Суд касаційної інстанції, вважає висновки апеляційного господарського суду, покладені в основу прийнятого у справі судового рішення, помилковими з наступних підстав.

За приписами процесуального законодавства, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленою господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору,і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами чинного законодавства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" взяті на себе зобов'язання з поставки природного газу виконало за умовами договору, а Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго", в свою чергу, виконало свій обов'язок з оплати вартості природного газу у повному обсязі, але із простроченням.

У зв'язку із неналежним виконанням грошових зобов'язань відповідачем, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з останнього 16 327 748,81 грн. пені, 1 559 556,42 грн. - 3% річних та 2 043 402,01 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач не погоджуючись з даними позовними вимогами посилається на положення частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є такими, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Закон набрав чинності 30.11.2016.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з позовом після набрання чинності Законом. Провадження у даній справі було порушено 16.01.2017.

До того ж, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується представниками сторін, до набрання законної сили Закону відповідачем погашено заборгованість за переданий природній газ у січні - березні 2015 року на умовах договору.

З огляду на те, що відповідач є теплогенеруючою компанією, основний борг якої був погашений до набрання чинності Закону, нараховані пеня, інфляційні та проценти річних за несвоєчасну оплату суми основного боргу, підлягають списанню з 30.11.2016. Списання відбувається автоматично, на підставі норми зазначеного частини 3 статті 7 Закону.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У пункті 1.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Відтак, підприємства та організації, зокрема, теплопостачальні та теплогенеруючі, включаються до реєстру з метою участі у процедурі врегулювання заборгованості за спожитий природний газ (стаття 1 Закону), тобто основного зобов'язання, і до нього не відносяться пеня та передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інші нарахуванння у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань, оскільки вони не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Пеня, інфляційні втрати, проценти річних нараховуються в силу та на підставі договору купівлі-продажу природного газу і статті 625 Цивільного кодексу України, і здійснення таких нарахувань, їх списання тощо, не можна ставити в залежність від включення чи не включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, як про це зазначає позивач.

Разом з тим, Закон пов'язує не нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань, процентів річних та списання нарахованих з датою набрання ним чинності та за умови погашення заборгованості до набрання цим Законом чинності, а не з включенням чи не включенням відповідача до реєстру.

Таким чином, у відповідності до положень статті 7 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" якщо заборгованість була погашена до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають автоматичному списанню з дня набрання чинності цим Законом незалежно від включення чи не включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Судом першої інстанції правомірно зауважено про те, поставлений за цим договором природний газ використаний відповідачем саме для виробництва електричної та теплової енергії (підтверджується наявними у справі звітами про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії за січень-березень 2015 року); в матеріалах справи відсутні будь - які докази існування інших правовідносин щодо купівлі-продажу природного газу в період січня - березень 2015 року ніж за умовами договору. До того ж, відповідно до п.2.2. Статуту Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго", виробництво електричної енергії та теплової енергії є основними видами діяльності товариства, і у матеріалах справи містяться ліцензії на виробництво електричної енергії та теплової енергії.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Колегія суддів зауважує і на тому, що частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів касаційної інстанції, вирішуючи даний спір опиралась не тільки на суперечливі і взаємовиключні юридичні обґрунтування сторін, а перш за все на базовий правовий принцип - принцип правової визначеності.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів, розглянувши дану справу у касаційному порядку, встановила, що рішення господарського суду першої інстанції є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, в свою чергу, постанова апеляційного господарського суду від 21.06.2017, на думку колегії суддів, прийнята всупереч норм права, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, що є підставою для її скасування.

З огляду на викладене, касаційна інстанція приймає до уваги доводи касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" та приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення, в зв'язку з чим оскаржувана постанова апеляційного суду у даній справі підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Колегія суддів зазначає, що ухвалу Вищого господарського суду України від 25.09.2017 про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 слід вважати такою, що втратила чинність.

Керуючись пунктом 6 статті 1119, статтями 1117, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі №914/102/17 скасувати, рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2017 залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького,6, код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, буд.15, код 23269555) 288000,00 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді І.Алєєва

В.Корсак