ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.10.2017 Справа №905/3473/16

Суддя господарського суду Донецької області Кротінова О.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, ,

про стягнення 9474244,26 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю, -

Згідно приписів ст.77 Господарський процесуальний кодекс України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 01.06.2017р. по 14.06.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №17/17 0953юр від 08.12.2016р. до Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 9474244,26 грн., у тому числі: заборгованості за договором купівлі продажу №30333дс від 08.01.2015р. у розмірі 6718155,66 грн., інфляційних витрат у розмірі 2426770,75 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 329317,85 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/3473/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 12.12.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/3473/16.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу №30333дс від 08.01.2015р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх грошових зобовязань в частині оплати вартості вугілля, скорегованого у результаті зміни курсу Національним банком України гривні до долару США на момент отримання поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування інфляційних витрат та 3% річних.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: договір купівлі-продажу №30333дс від 08.01.2015р. разом із додатковою угодою №1 від 08.01.2015р. до нього, експрес-накладні №081461 від 27.05.2015р., №087704 від 19.10.2015р., претензія №17/17-0731юр від 19.10.2015р., лист ТОВ «ФЕМ Експрес Сервіс» №119 від 27.10.2015р., опис вкладення до накладної №087704, датований 19.10.2015р., листи Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод №581/32 від 25.05.2015р., №1268/26 від 13.10.2015р., акт звірки взаємних розрахунків станом за період 01.10.2014р.-01.10.2015р., рахунки №902 від 10.01.2015р., №1001 від 11.01.2015р., №1101 від 12.01.2015р., №1201 від 13.01.2015р., №1303 від 14.01.2015р., №1405 від 15.01.2015р., №1502 від 16.01.2015р., №1603 від 17.01.2015р., №1701 від 18.01.2015р., №2024 від 21.01.2015р., №2024кор від 25.03.2015р., №3090 від 31.01.2015р., №3090кор від 25.03.2015р., акти корегування ціни продукції №902кр від 02.02.2015р., №902кр1 від 05.02.2015р., №902кр2 від 06.02.2015р., №1001кр від 06.02.2015р., №1101кр від 17.02.2015р., №1001кр1 від 17.02.2015р., №1201кр від 17.02.2015р., №1303кр від 17.02.2015р., №1303кр1 від 02.03.2015р., №1405кр від 02.03.2015р., №1405кр1 від 05.03.2015р., №1502кр від 05.03.2015р., корегування до акту №1603 від 25.03.2015р., №1701 від 25.03.2015р., правоустановчі документи підприємства позивача, довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 625, 629 Цивільного кодексу України.

16.01.2017р. до канцелярії господарського суду Донецької області надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, №2013/16 від 30.12.2016р. до Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, про визнання недійсним п.2 та п.3 додаткової угоди №1 від 08.01.2015р. до договору №30333дс.

Ухвалою суду від 16.01.2017р. відповідачу відмовлено у прийнятті означеного позову.

Ухвалою господарського суду першої інстанції від 23.01.2017р. провадження у справі зупинено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, на ухвалу господарського суду Донецької області від 16.01.2017р. у справі №905/3473/16 залишено без задоволення, справу №905/3473/16 повернуто до господарського суду Донецької області.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, на ухвалу господарського суду Донецької області від 16.01.2017р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2017р. у справі №905/3473/16 залишено без задоволення.

16.05.2017р. позивачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано пояснення №17/17 0108юр від 15.05.2017р., у яких зазначено про можливість поновити провадження по справі №905/3473/16 та призначити судове засідання для розгляду позову по суті.

16.05.2017р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано заперечення №764/28 від 15.05.2017р. на позовні вимоги по справі №905/3473/16, у яких заперечив проти задоволення позовних вимог; зауважено, що його підприємство здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що відповідач був змушений в односторонньому порядку, враховуючи суттєву зміну обставин, що мали місце, відстрочити виконання зобовязання за договором з метою не вчинення протиправного суспільно-небезпечного діяння; вказано, що 3% річних та інфляційні витрати є такими, що суперечать положенню законодавства та не підлягають задоволенню; звернуто увагу суду, що при предявленні вимог позивачем не надано підтвердження про належне повідомлення щодо проведення коригування рахунків за спірним договором та надання корегованих рахунків, також в наданих позивачем актах корегування ціни товару відсутнє узгодження останніх зі сторони відповідача; зазначено, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, а саме долари США, індексації не підлягає.

Ухвалою суду від 16.05.2017р. поновлено провадження по справі №905/3473/16 та призначено судове засідання.

01.06.2017р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано супровідний лист б/н б/д, до якого додано документи, наведені у переліку.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.06.2017р. продовжено строк розгляду спору по справі №905/3473/16 на 15 днів по 21.06.2017р. в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України, за наявності відповідного клопотання позивача.

06.06.2017р. до канцелярії господарського суду Донецької області надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, б/н від 01.02.2017р. до Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, про зміну умови п.3 додаткової угоди №1 до договору №30333дс від 08.01.2015р., виклавши його у такій редакції: Виставлення рахунків на відвантаження за цією додатковою угодою здійснюється у гривні по курсу НБУ, що діє на 00.00 годин дати відвантаження.

Ухвалою суду від 06.06.2017р. відповідачу відмовлено у прийнятті означеного позову.

12.06.2017р. до господарського суду Донецької області надійшла апеляційна скарга 947/28 від 09.06.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, на ухвалу господарського суду Донецької області від 06.06.2017р. по справі №905/3473/16.

Ухвалою суду від 12.06.2017р. провадження по справі №905/3473/16 зупинено до усунення обставин, що зумовили його зупинення.

27.06.2017р. позивачем електронною поштою надіслано копію листа №17/17-0121юр від 26.06.2017р., за змістом якого пояснено, що у природному стані коксова продукція містить у собі певний відсоток вологи, який зазначається, як один з якісних показників, у сертифікатах якості, при навантаженні на залізничні вагони та визначенні ваги вантажу до залізничних накладних заносяться дані фактичної ваги такого вантажу, саме виходячи з цих особливостей визначення фактичної ваги при відвантаженні та визначення ціни вантажу не за фактичною, а за сухою вагою, і пояснюється відображення у рахунках на оплату та актах приймання-передачі продукції двох різних числових значень ваги (кількості) вантажу; розяснено розрахунок коригування ціни товару у звязку зі зміною курсу долару США за кожним рахунком та актом приймання-передачі продукції.

Разом із листом надіслано пояснення №17/17-0122юр від 26.06.2017р., у яких вказано, що у звязку зі зміною курсу валют на день проведення оплати Покупець проводить коригування рахунку, що фактично виражається у здійсненні розрахунку удорожчання іноземної валюти відносно національної, та відповідно удорожчання товару від дня його відвантаження до дня його оплати, таким чином, коригування рахунку на оплату фіксує гривневу різницю між сумою отриманої оплати за товар та вартістю цього товару на день такої оплати, тобто, коригувальний рахунок фіксує суму у національній валюті, яку потрібно сплатити Покупцю для компенсації втрат, яких зазнав Продавець у звязку із знеціненням національної валюти протягом часу, що минув від дня виставлення основного рахунку до дня його оплати; звернуто увагу, що коригувальний рахунок фіксує зобовязання Покупця у гривні та не підлягає повторному коригуванню, тобто зобовязання Покупця вже не має привязки до курсу іноземної валюти; вважає вимоги щодо стягнення інфляційних витрат є обґрунтованими та цілком відповідають вимогам законодавства щодо застосування відповідальності за порушення зобовязань.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.06.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Донецької області від 06.06.2017р. у справі №905/3473/16 залишено без змін.

17.08.2017р. через канцелярію господарського суду Донецької області надійшли оригінали листа №17/17-0121юр від 26.06.2017р. та пояснень №17/17-0122юр від 26.06.2017р., які були надіслані 27.06.2017р. електронною поштою.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.09.2017р. ухвалу господарського суду Донецької області від 06.06.2017р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. залишено без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод залишено без задоволення.

20.09.2017р. господарським судом Донецької області від касаційної інстанції отримано справу №905/3473/16.

Листом господарського суду Донецької області №905/3473/16 від 26.09.2017р. призначено розгляд питання про поновлення провадження по справі №905/3473/16 на 12.10.2017р. о 12:40 год.

Ухвалою суду від 12.10.2017р. поновлено провадження по справі №905/3473/16 за позовом Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 9474244,26 грн., у тому числі: заборгованості за договором купівлі продажу №30333дс від 08.01.2015р. у розмірі 6718155,66 грн., інфляційних витрат у розмірі 2426770,75 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 329317,85 грн., розгляд справи призначено на 18.10.2017р. о 12:40 год.

12.10.2017р. представником відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області подано заяву б/н б/д (в порядку ст.22 ГПК України), у якій просить, у разі ухвалення рішення про задоволення (повне або часткове) позовних вимог позивача по цій справі, розглянути питання про розстрочення виконання судового рішення по справі №905/3473/16 шляхом його виконання (сплати) рівними частинами протягом 60 місяців з дати набрання таким рішенням чинності.

Представник позивача в судовому засіданні 18.10.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні; надав пояснення щодо розрахунку позовних вимог; заперечив проти розстрочення виконання рішення, представив суду лист б/н б/д, за змістом якого заперечує проти надання такого розстрочення.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.10.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі; просив розстрочити виконання рішення суду у разі ухвалення рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо наступного.

08.01.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод (Покупець) та Приватним акціонерним товариством Донецьксталь - Металургійний завод (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №30333дс, строком дії відповідно до п.7.1 договору до 31.12.2015р.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, розділу 1 договору Продавець на умовах цього договору у 2015 року зобовязався передати, а Покупець прийняти та оплатити коксову продукцію, іменовану у подальшому товар. Номенклатура, кількість, якість, ціни, строки поставки Товару обумовлюються сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами п.3.1 договору ціна товару обумовлюються сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору. Ціна товару встановлюється без ПДВ, є незмінною протягом всього строку дії додаткових угод та на весь узгоджений обєм, вказаний у відповідній додатковій угоді.

Оплата кожної партії Товару здійснюється Покупцем у гривнях шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок Продавця протягом 15-ти календарних днів від дати поставки, вказаної на штемпелі станції відправлення (п.3.2 договору).

Ціна за договором відповідає рівню звичайних цін. Сторони обізнані про ціни, шо склались на ринку (п.3.3 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах FCA ст. відправлення (Інкотермс 2000 року). Станція відправника узгоджується сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 від 08.01.2015р. до договору купівлі-продажу №30333дс від 08.01.2015р. Продавець зобовязався передати, а Покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору кокс доменний марки КДП 2 виробництва ПАТ «ЯКХЗ» та ПрАТ «Макіївкокс» згідно ТУ У 23.1-6:2006 зі змінами 1, іменований у подальшому товар, у наступній кількості: січень 2015р. 5000 т. (+/- 10%) сухої ваги.

Ціна товару складає еквівалент 205 доларів США/тону сухої ваги без урахування ПДВ та залізничного тарифу у національній валюті України на умовах FCA станція Кринична/Хадженково/Макіївка/Ясинувата, Донецької залізниці (п.2 додаткової угоди до договору).

Виставлення рахунків на відвантаження за цією додатковою угодою здійснюється у гривні по курсу НБУ, що діє на 00 годин дати відвантаження. Розрахунки за цією додатковою угодою здійснюються у гривні по курсу НБУ, що діє на 00 годин дати оплати рахунку. Після отримання оплати на свій поточний рахунок Продавець здійснює коригування рахунків (п.3 додаткової угоди до договору).

Предметом спору є стягнення 6718155,66 грн., що фактично є корегуванням (курсовою різницею) вартості вугілля, поставленого згідно актів приймання-передачі продукції №1001 від 11.01.2015р., №1101 від 12.01.2015р., №1201 від 13.01.2015р., №1303 від 14.01.2015р., №1405 від 15.01.2015р., №1502 від 16.01.2015р., та зазначеної у відповідних рахунках на відвантаження цього товару, у звязку зі зміною еквіваленту гривні по курсу Національного Банку України до долару США на день оплати.

Як свідчать представлені суду акти приймання-передачі продукції №1001 від 11.01.2015р., №1101 від 12.01.2015р., №1201 від 13.01.2015р., №1303 від 14.01.2015р., №1405 від 15.01.2015р., №1502 від 16.01.2015р., що підписані та скріплені печатками з обох сторін, та залізничні накладні №49008212 від 11.01.2015р., №49012396 від 11.01.2015р., №49012438 від 11.01.2015р., №49012446 від 11.01.2015р., №49031271 від 12.01.2015р., №49035421 від 12.01.2015р., №49035439 від 12.01.2015р., №49035447 від 12.01.2015р., №49053192 від 13.01.2015р., №49053200 від 13.01.2015р., №49050651 від 13.01.2015р., №49050685 від 13.01.2015р., №49074685 від 14.01.2015р., №49074743 від 14.01.2015р., №49074776 від 14.01.2015р., №49074792 від 14.01.2015р., №49074800 від 14.01.2015р., №49074818 від 14.01.2015р., №49107220 від 15.01.2015р., №49107287 від 15.01.2015р., №49132905 від 16.01.2015р., №49132913 від 16.01.2015р., №49132947 від 16.01.2015р. позивачем поставлено відповідачу обумовлену договором №30333дс від 08.01.2015р. продукцію:

- 11.01.2015р. у загальній кількості 544,636 т.;

- 12.01.2015р. у загальній кількості 354,745 т.;

- 13.01.2015р. у загальній кількості 559,177 т.;

- 14.01.2015р. у загальній кількості 783,002 т.;

- 15.01.2015р. у загальній кількості 299,898 т.

Правовою підставою здійснення господарських операцій з поставки товару у перелічених актах приймання-передачі визначено договір купівлі-продажу №30333дс від 08.01.2015р.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленої продукції, а також порядку поставки суду не представлено.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем акти приймання-передачі є належним доказом здійснення поставки відповідачу продукції та прийняття її останнім в межах договору №30333дс від 08.01.2015р.

Зазначені обставини у порядку статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України не спростовані.

Отже, за викладених обставин, позивачем належним чином доведено факт виконання обовязку щодо передачі продукції у відповідності до норм статті 664 Цивільного кодексу України та умов, визначених означеним договором купівлі-продажу.

За змістом рахунків:

- №1001 від 11.01.2015р., застосовано курс гривні Національного банку України до долару США станом на 00:00 год. 11.01.2015р. у розмірі 15,749587 грн., внаслідок чого 11.01.2015р. загальна вартість поставленої продукції визначена у сумі 2110139,89 грн. з ПДВ.;

- №1101 від 12.01.2015р. застосовано курс гривні Національного банку України до долару США станом на 00:00 год. 12.01.2015р. у розмірі 15,749587 грн., внаслідок чого 12.01.2015р. загальна вартість поставленої продукції визначена у сумі 1374425,45 грн. з ПДВ.;

- №1201 від 13.01.2015р. застосовано курс гривні Національного банку України до долару США станом на 00:00 год. 13.01.2015р. у розмірі 15,757965 грн., внаслідок чого 13.01.2015р. загальна вартість поставленої продукції визначена у сумі 2167625,04 грн. з ПДВ.;

- №1303 від 14.01.2015р. застосовано курс гривні Національного банку України до долару США станом на 00:00 год. 14.01.2015р. у розмірі 15,767906 грн., внаслідок чого 14.01.2015р. загальна вартість поставленої продукції визначена у сумі 3037189,58 грн. з ПДВ.;

- №1405 від 15.01.2015р. застосовано курс гривні Національного банку України до долару США станом на 00:00 год. 15.01.2015р. у розмірі 15,771240 грн., внаслідок чого 15.01.2015р. загальна вартість поставленої продукції визначена у сумі 1163520,26 грн. з ПДВ.;

- №1502 від 16.01.2015р. застосовано курс гривні Національного банку України до долару США станом на 00:00 год. 16.01.2015р. у розмірі 15,776095 грн., внаслідок чого 16.01.2015р. загальна вартість поставленої продукції визначена у сумі 2372324,89 грн. з ПДВ.

Беручи до уваги довідку відділення «Центральне Харківське» ПАТ «ВТБ Банк» №140/400-2 від 23.01.2017р., відповідачем проведено оплати, зокрема: 1931064,80 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1001 від 11.01.2015р. ПДВ 321844,13 грн.», 179075,09 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1001 від 11.01.2015р. ПДВ 29845,85 грн.», 1448600,02 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1603 від 17.01.2015р. ПДВ 241433,34 грн.», 2372324,89 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1502 від 16.01.2015р. ПДВ 395387,48 грн.», 241684,84 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1405 від 15.01.2015р. ПДВ 40280,81 грн.», 2758315,16 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1303 від 14.01.2015р. ПДВ 459719,19 грн.», 921835,42 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1405 від 15.01.2015р. ПДВ 153639,24 грн.», 2372324,89 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1502 ПДВ 395387,48 грн.», 705839,69 грн. з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.902кр, 902кр1, 1001кр, 902кр2, 1001кр1, 1101кр 143450,82 ПДВ 117639,95 грн.».

Відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004р. реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Згідно п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відтак, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу (правова позиція Вищого господарського суду України у постановах від 15.09.2011 №5015/1494/11, від 15.02.2007 №12/615).

Як свідчать умови договору №30333дс від 08.01.2015р., право самостійної зміни позивачем призначення платежу ним не передбачено.

З огляду на таке, слідує, що за актами:

- №1001 від 11.01.2015р. оплату проведено 06.02.2015р. у розмірі 1931064,80 грн. та 17.02.2015р. у розмірі 179075,09 грн.,

- №1303 від 14.01.2015р. оплату проведено 02.03.2015р. у сумі 2758315,16 грн.,

- №1405 від 15.01.2015р. оплату проведено 02.03.2015р. у сумі 241684,84 грн. та 05.03.2015р. у сумі 921835,42 грн.,

- №1502 від 16.01.2015р. оплату проведено 17.02.2015р. у сумі 2372324,89 грн.

При цьому, виходячи з пояснень позивача, викладених у листі №17/17-0121юр від 26.06.2017р., оскільки рахунок №1603 від 17.01.2015р. фактично скасовано, оплату відповідача проведену платіжним дорученням №3562 від 17.02.2015р. у сумі 1448600,02грн., з призначенням платежу: «перераховується згідно дог. 30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рах.1603 від 17.01.2015р. ПДВ 241433,34 грн.», віднесено позивачем до повної оплати рахунку №1101 від 12.01.2015р., внаслідок чого залишок за вказаним платежем склав 74174,45 грн., який враховано у часткову сплату рахунку №1303 від 14.01.2015р.

Таке рознесення позивачем оплат відповідача останнім не заперечується.

Одночасно твердження позивача, як зарахування оплати, проведеної згідно платіжного доручення №3561 від 17.02.2015р. у сумі 2372324,89 грн. в рахунок сплати за рахунком №1201 від 13.01.2015р. у повному обсязі та рахунком №1303 від 14.01.2015р. частково, не можуть бути прийняті судом, оскільки, як зазначалось вище, означений платіж мав призначення за рахунок №1502 від 16.01.2015р., і відображене у ньому (цьому рахунку) зобовязання у дату оплати (17.02.2015р.) існувало, не скасовано.

Наразі у довідці відділення «Центральне Харківське» ПАТ «ВТБ Банк» №140/400-2 від 23.01.2017р. відображено оплату, проведену 05.03.2015р., у сумі 2372324,89грн., з призначенням платежу за рахунок №1502.

Відтак, оскільки відповідачем виражено намір погашення зобовязання, відображеного у рахунку №1502 від 16.01.2015р., а саме визначено цільове призначення коштів, сплачених 17.02.2015р., як оплата за рахунок №1502, цілком вірним та логічним є віднесення оплати, здійсненої 05.03.2015р., у сумі 2167625,04 грн. у погашення існуючого боргу за рахунком №1201 від 13.01.2015р., та залишку за вказаним вище платежем у розмірі 204699,85 грн. у часткову сплату рахунку №1303 від 14.01.2015р., додержуючись порядку обліку, визначеного позивачем.

Так, датою оплати поставленої продукції за актом:

- №1001 від 11.01.2015р. є 06.02.2015р. у сумі 1931064,80 грн., 17.02.2015р. у сумі 179075,09 грн., курс Національного Банку України гривні до долару США на 00:00 год. 06.02.2015р. складав 17,999763, на 00:00 год. 17.02.2015р. - 26,049893 грн.;

- №1101 від 12.01.2015р. є 17.02.2015р., курс Національного Банку України гривні до долару США складав - на 00:00 год. 17.02.2015р. - 26,049893 грн.;

- №1201 від 13.01.2015р. є 05.03.2015р., курс Національного Банку України гривні до долару США на 00:00 год. 05.03.2015р. складав 23,771263;

- №1303 від 14.01.2015р. є 17.02.2015р. у сумі 74174,57грн., 02.03.2015р. у сумі 2758315,16 грн. та 05.03.2015р. сумі 204699,85 грн., курс Національного Банку України гривні до долару США складав: на 00:00 год. 17.02.2015р. - 26,049893 грн., на 00:00год. 02.03.2015р. 27,763120 грн., на 00:00 год. 05.03.2015р. 23,771263;

- №1405 від 15.01.2015р. є 02.03.2015р. у сумі 241684,84 грн. та 05.03.2015р. сумі 921835,42 грн., курс Національного Банку України гривні до долару США складав: на 00:00год. 02.03.2015р. 27,763120 грн., на 00:00 год. 05.03.2015р. 23,771263;

- №1502 від 16.01.2015р. є 17.02.2015р., курс Національного Банку України гривні до долару США складав - на 00:00 год. 17.02.2015р. -26,049893 грн.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як випливає з п.3 додаткової угоди №1 від 08.01.2015р., останній встановлює вирахування ціни товару у гривнях в еквіваленті у визначеної угодою у доларах США суми та повязує з визначенням її на першу подію, як виставлення рахунку, та подальше коригування на дату оплати такого рахунку.

Зі змісту приведеної умови слідує встановлення обовязку відповідача провести розрахунок, з урахуванням курсової різниці, яка становитиме з дати виставлення рахунку (дати відвантаження) на фактичну дату оплати рахунку.

Такий обовязок відповідача розрахуватись, з урахуванням курсової різниці, не повязано з іншою подією, ніж дата платежу, а відтак, не вбачається підстав попереднього повідомлення про потребу у здійсненні цих дій або висунення позивачем вимоги чи складання актів/рахунків корегування.

Пункт 3 означеної вище додаткової угоди до договору визначає, що після отримання оплати на свій поточний рахунок Продавець здійснює корегування рахунків, і це є відображенням факту зазначеного вище розрахунку, що більше, у своїй мірі, потрібно для бухгалтерського обліку підприємства та податкового звітування.

Так, оскільки проведення платежів у гривні, з урахуванням зміни іноземної валюти по курсу Національного Банку України, не передбачає будь-яких передумов, за висновками суду, оплата, з врахуванням корегування, повинна бути проведена у дату її здійснення, отже, складання актів/рахунків корегування, як і їх направлення на адресу відповідача, та наступне схвалення, не зумовлюють настання вищезазначеного обовязку.

Відтак, заперечення відповідача у цій частині відхилено судом, з огляду на приведені висновки.

Виходячи з викладеного, відповідач мав провести розрахунок за поставлений товар:

- 11.01.2015р. (акт приймання-передачі продукції №1001 від 11.01.2015р., залізничні накладні №49008212 від 11.01.2015р., №49012396 від 11.01.2015р., №49012438 від 11.01.2015р., №49012446 від 11.01.2015р.) у сумі 2110139,89 грн. та, беручи до уваги курс долару США по відношенню до гривні на дату оплати 06.02.2015р., з урахуванням різниці, в сумі 275891,20 грн., та на дату оплати залишку 17.02.2015р. - в сумі 117115,56 грн.;

- 12.01.2015р. (акт приймання-передачі продукції №1101 від 12.01.2015р., залізничні накладні №49031271 від 12.01.2015р., №49035421 від 12.01.2015р., №49035439 від 12.01.2015р., №49035447 від 12.01.2015р.) у сумі 1374425,45 грн. та, беручи до уваги курс долару США по відношенню до гривні на дату оплати 17.02.2015р., з урахуванням різниці, в сумі 898878,42грн.;

- 13.01.2015р. (акт приймання-передачі продукції №1201 від 13.01.2015р., залізничні накладні №49053192 від 13.01.2015р., №49053200 від 13.01.2015р., №49050651 від 13.01.2015р., №49050685 від 13.01.2015р.) у сумі 2167625,04 грн. та, беручи до уваги курс долару США по відношенню до гривні на дату оплати 05.03.2015р., з урахуванням різниці, в сумі 1102292,20 грн.;

- 14.01.2015р. (акт приймання-передачі продукції №1303 від 14.01.2015р., залізничні накладні №49074685 від 14.01.2015р., №49074743 від 14.01.2015р., №49074776 від 14.01.2015р., №49074792 від 14.01.2015р., №49074800 від 14.01.2015р., №49074818 від 14.01.2015р.) у сумі 3037189,58 грн. та, беручи до уваги курс долару США по відношенню до гривні на дату оплати 17.02.2015р., з урахуванням різниці, в сумі 48366,65 грн., на дату оплати 02.03.2015р. - в сумі 2098360,45 грн. та на дату оплати 05.03.2015р. - в сумі 103895,05грн.;

- 15.01.2015р. (акт приймання-передачі продукції №1405 від 15.01.2015р., залізничні накладні №49107220 від 15.01.2015р., №49107287 від 15.01.2015р.) у сумі 1163520,26 грн. та, беручи до уваги курс долару США по відношенню до гривні на дату оплати 02.03.2015р., з урахуванням різниці, в сумі 183767,80 грн., та на дату оплати залишку 05.03.2015р. - в сумі 467607,53 грн.;

- 16.01.2015р. (акт приймання-передачі продукції №1502 від 16.01.2015р., залізничні накладні №49132905 від 16.01.2015р., №49132913 від 16.01.2015р., №49132947 від 16.01.2015р.) у сумі 2372324,89 грн. та, беручи до уваги курс долару США по відношенню до гривні на дату оплати 17.02.2015р., з урахуванням різниці, в сумі 1544919,65 грн.

Дане дає підстави дійти висновку, що в актах корегування ціни продукції №1201кр від 17.02.2015р., №1303кр від 17.02.2015р., №1303кр1 від 02.03.2015р., №1502кр від 05.03.2015р. невірно відображено курс валюти, що був встановлений та діяв у дату платежу, а отже, не може бути прийнято судом.

Відомості, що містять акти №1001кр від 06.02.2015р., №1001кр1 від 17.02.2015р., №1101кр від 17.02.2015р., №1405кр від 02.03.2015р., №1405кр1 від 05.03.2015р. не суперечать встановленому судом.

Беручи до уваги призначення платежу за 05.03.2015р. з посиланням на договір №30333ДС від 08.01.2015р. за кокс доменний по рахунках №902кр, 902кр1, 1001кр, 902кр2, 1001кр1, 1101кр проведено оплату курсової різниці у розмірі 705839,69 грн., зокрема, по рахунку 1001кр у сумі 275891,20 грн., по рахунку 1001кр1 у сумі 117115,56 грн. та в рахунок часткової сплати товару по рахунку 1101кр у сумі 143450,82 грн.

Відтак, не оплачений залишок по рахунку 1101кр становить 755427,60 грн.

Проте, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, розрахунок в сумі 6304636,93 грн. відповідачем не проведено.

Доказів, що свідчать про сплату в повному обсязі чи частково у період розгляду суду не представлено.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, до Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, є обґрунтованими та доведеними належним чином в частині стягнення за договором купівлі продажу №30333дс від 08.01.2015р. суми у розмірі 6304636,93 грн., а отже, підлягають частковому задоволенню.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині застосування приведеної норми матеріального права, а саме щодо нарахування інфляційних витрат на спірну суму, слід зазначити про таке.

Пунктами 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей (ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Відповідно до п.8.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993р. валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Так, норми ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошових зобовязань, визначених у гривнях.

Разом з цим, суд врахував правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду України від 28.03.2012р. у справі № 6-36736вов10, постанові Верховного Суду України від 27.01.2016р. у справі № 6-771цс15, дійшов висновку щодо неправомірності одночасного стягнення з боржника інфляційних нарахувань на означені суми та сум курсової різниці.

Відтак, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, до Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, в частині стягнення інфляційних витрат є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню судом.

При цьому, здійснив перерахунок 3% річних, за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, у межах бази нарахування та періоду, визначеного позивачем, виходячи з встановленого судом, а саме на суму 275891,20грн. за період з 24.02.2015р. по 04.03.2015р., на суму 755427,60 грн. за період з 05.03.2015р. по 30.11.2016р., на суму 1102292,20 грн. за період з 05.03.2015р. по 30.11.2016р., на суму 152261,70 грн. (48366,65 грн. + 103895,05 грн.) за період з 05.03.2015р. по 30.11.2016р., на суму 2098351,61 грн. за період з 18.03.2015р. по 30.11.2016р., на суму 183767,80 грн. за період з 18.03.2015р. по 30.11.2016р., на суму 467607,53 грн. за період з 23.03.2015р. по 30.11.2016р., на суму 1202270,87 грн. за період з 23.03.2015р. по 30.11.2016р., судом встановлено дійсний розмір цих вимог у розмірі 306993,00 грн.

З огляду на таке, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, до Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково у сумі 306993,00 грн.

Одночасно відповідач у заяві б/н б/д (в порядку ст.22 ГПК України) просить, у разі ухвалення рішення про задоволення (повне або часткове) позовних вимог позивача по цій справі, розглянути питання про розстрочення виконання судового рішення по справі №905/3473/16 шляхом його виконання (сплати) рівними частинами протягом 60 місяців з дати набрання таки рішенням чинності.

В обґрунтування заявленого клопотання вказує, що одночасне стягнення всієї грошової суми, яка підлягає задоволенню у такому великому розмірі призведе до невідворотного банкрутства підприємства, що може зробити взагалі неможливим саме виконання рішення суду та призведе до повної зупинки підприємства та втрати робочих місць для більш, ніж 1000 осіб, що в умовах недостатнього рівня зайнятості в регіоні, буде мати значний соціальний резонанс. Водночас, надання розстрочки виконання рішення суду надасть можливість працювати підприємству та акумулювати грошові кошти для розрахунків за рішенням суду з метою його виконання.

За приписом ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймаючи рішення має право розстрочити або відстрочити його виконання.

Розстрочка виконання судового рішення в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач у листі б/н б/д заперечує проти надання розстрочення виконання рішення, з огляду на те, що відповідачем не подано доказів загрози банкрутства у разі виконання рішення в загальному порядку; відповідач протягом часу, що минув, не скористався можливістю звернутися до позивача з пропозицією укладання мирової угоди; винесення рішення без надання розстрочки його виконання не обмежує права і можливості сторін щодо пошуку прийнятого для обох сторін шляху його виконання; строк, що минув з моменту порушення прав позивача, тобто з моменту настання прострочення виконання своїх грошових зобовязань за договором, до моменту винесення рішення по справі перевищує 2,5 роки, отже, фактично відповідач вже отримав відстрочку у виконанні власного зобовязання майже на три роки.

Виходячи з приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17 жовтня 2012 року Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищеозначену норму процесуального законодавства, висновки, викладені у п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17 жовтня 2012 року, суд не вбачає винятковості обставин, на які посилається заявник як на підставу розстрочення виконання цього судового рішення, оскільки не доведено неможливість сплати присудженої до стягнення суми одноразово, до того ж, не представлено доказів (документів) щодо неможливості зарахування коштів на його рахунок у подальшому, не надано доказів, підтверджуючих відсутність грошових коштів у заявника у вищеозначених сумах, що постановлені до стягнення, як на момент виникнення заборгованості, так і на даний час, з фактичних обставин таке не вбачається, не надано плану подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо, не представлено доказів у підтвердження негативного фінансового стану підприємства.

Боржником належним чином не обґрунтовано термін у 60 місяців, на який слід розстрочити виконання судового рішення.

Отже, посилання у цьому спірному випадку на важке фінансове становище боржника не є переконливим та законним підґрунтям для невиконання господарських зобовязань.

Інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для розстрочки виконання рішення суду заявником не надано, судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод про розстрочення виконання рішення суду по справі №905/3473/16 є необґрунтованими, а тому такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод, м.Донецьк, до Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення 9474244,26 грн., у тому числі: заборгованості за договором купівлі продажу №30333дс від 08.01.2015р. у розмірі 6718155,66 грн., інфляційних витрат у розмірі 2426770,75 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 329317,85 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський феросплавний завод (84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Дмитра Мазура, буд.18, , п/р № в ПАТ «Мегабанк» м.Харків, МФО 351629) на користь Приватного акціонерного товариства Донецьксталь - Металургійний завод (юридична адреса: 83062, Донецька область, м.Донецьк, вул.Івана Ткаченка, буд.122, поштова адреса: 85333, Донецька область, Покровський район, с.Сергіївка, пров.Верхній, 44, , п/р №3821 в ПАТ «ВТБ Банк» м.Київ, МФО 321,93 грн., у тому числі 6304636,93 грн. суми основного боргу, 306993,00 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 99174,45 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. У судовому засіданні 18.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2017р.

Суддя О.В. Кротінова