ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2017 р.Справа № 916/1612/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Федорончук Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства

на рішення господарського суду Одеської області від 12.09.2017

у справі № 916/1612/17

за позовом Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Согос Шіппінг ЛТД»

про стягнення 377 471,14 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 25.10.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року Причорноморське державне регіональне геологічне підприємство (далі Підприємство, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Согос Шіппінг ЛТД» (далі Товариство, відповідач) про стягнення безпідставно отриманих грошей в розмірі 99 460,00 грн., 0,5 % пені 273 515,00 грн., 3% річних 4 496,14 грн. та 5 662,06 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено договір на виконання робіт з клієнтським обслуговуванням, лоцманським проведенням, послугами портнагляду та буксирним супроводом НДС «Искатель». Позивач 10.12.2015 оплатив на користь відповідача суму вартості обумовлених договором послуг в розмірі 99 460, 00 грн., але вважає ці кошти сплаченими безпідставно з огляду на те, що відповідачем не було виставлено дисбурсментський рахунок, який є передумовою оплати згідно умов укладеного між сторонами договору.

Заявою від 29.08.2017 позивач уточнив зміст позовних вимог та визначив заявлену до стягнення суму у розмірі 99 460, 00 грн. як заборгованість, а не як безпідставно отримані кошти, оскільки укладення між сторонами договору виключає застосування у даному випадку положень ст.1212 ЦК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.09.2017 (суддя Малярчук І.А.) в задоволенні позову - відмовлено.

Рішення суду мотивована тим, що позовні вимоги необґрунтовані та недоведені.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржене рішення незаконним та необґрунтованим, у звязку з чим просить рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні 25.10.2017 представник позивача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.10.2017 проти апеляційної скарги заперечував та просив суд, рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 11.12.2015 Підприємством (замовник) та Товариством (виконавець) було укладено договір №11-15, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт з клієнтським обслуговуванням, лоцманським проведенням, послугами портнагляду та буксирним супроводом НДС «Искатель», які наведені у додатку № 1 до договору. Замовник здійснює оплату виконавцю за виконані роботи згідно дисбурсментського рахунка агента та погоджених сторонами виставлених рахунків (п.п.1.1., 1.2. договору).

Пунктами 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. договору сторони узгодили, що початком виконання робіт вважається дата його підписання. Дисбурсментський рахунок є підставою для виставлення рахунків і здійснення розрахунків за виконані роботи. Вартість робіт згідно даного договору складає 99 460, 00 грн., у т.ч. ПДВ 16 576,67 грн. Протягом 3 банківських днів з моменту підписання цього договору замовник вносить платіж у розмірі 100% від вартості робіт. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання (п. 6.1. договору).

До договору підписано додаток №1 «Виконавчу відомість (агентування в ремонті)» (а.с. 39).

На підставі договору відповідач виставив позивачу рахунок фактуру № 21 від 07.12.2015 за агентські, лоцманські, буксирні та інші збори, повязані з переходом до ІСРЗ на суму 99 460,00 грн. (а.с. 41).

10.12.2015 платіжним дорученням № 663 позивач сплатив відповідачу вищевказану суму за рахунком-фактурою № 21 від 07.12.2015 (а.с. 11).

Господарський суд вірно встановив, що Товариство повністю виконало зобовязання за агентським обслуговуванням НДС «Искатель». 15.12.2015 судно було доставлено в «ІСРЗ» для проведення ремонтних робіт та по їх закінченню було виведено із заводу 20.01.2016. Будь-які боргові зобовязання у відповідача перед ПАТ «ІСРЗ» відсутні.

Надання послуг позивачу відповідачем підтверджується судновим журналом судна «Искатель» за 16.12.2015, 18.12.2015, 19.12.2015, 30.12.2015, 31.12.2015, 04.01.2016, 05.01.2016, 06.01.2017, 09.01.2016, 19.01.2016 - 22.01.2016, а також копією наказу №44/пр від 07.08.2017 «Про організацію проведення морських геолого-геофізичних робіт по тит. 402 з борту НДС «Искатель», рейсове завдання від 07.08.2017, які свідчать, що судно на даний час перебуває у морехідному стані.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що відповідач здійснював супроводження судна «Искатель» до ІСРЗ для постановлення на ремонт та у зворотному напрямку із наданням лоцманського проведення, послуг буксирування, одночасно врегульовуючи формальності з розрахунків за послуги потрнагляду, так як лист ПАТ «ІСРЗ» свідчить про відсутність заборгованостей, повязаних із заходом та виходом судна із заводу. Перелік даних послуг та їх вартість передбачили сторони у додатку №1 до договору №11-15 від 11.12.2015. Саме ці послуги були оплачені позивачем згідно платіжного доручення №663 від 10.12.2015 в обумовленій договором сумі, протилежного позивач суду не довів, з огляду на що є безпідставними вимоги про стягнення з відповідача 99 460, 00 грн. заборгованості.

Отже, господарський суд правомірно відмовив Підприємству в задоволенні позову в частині стягнення 99 460, 00 грн.

Судова колегія вважає вірним зауваження господарського суду, що недоречною є позиція Підприємства щодо стягнення з відповідача 99 460,00 грн. як заборгованості, оскільки із договору №11-15 від 11.12.2015 у відповідача виникли зобовязання по наданню послуг, тобто, не грошові зобовязання.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми пені та трьох відсотків річних, то судова колегія зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в цій частині задоволення позову, адже дані вимоги є похідними від основної вимоги позивача, в задоволенні якої судом було відмовлено.

Стосовно доводів апелянта щодо ненадання йому Товариством дисбурсментського рахунку, наявність якого передбачена договором, слід зазначити, що чинне законодавство України не містить вимог щодо дисбурсментського рахунку, як окремого виду платіжного документу, який має бути оформлений певним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1088 ЦК України при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору відповідач своєчасно надіслав позивачу рахунок на суму, яка відповідала узгодженої сторонами вартості робіт. Рахунок був прийнятий позивачем та сплачений у повному обсязі згідно умов договору. Отже, сторонами умови договору були виконані належним чином, тобто, відсутні підстави вважати, що відповідач отримав кошти від позивача за платіжним дорученням №663 від 10.12.2015 неправомірно.

Відсутність вказівки в найменуванні рахунку, який був виставлений відповідачем позивачу, що він є «дисбурсментським», за чинним законодавством не надає права вважати, що проведені за ним розрахунки, які відповідають узгодженим сторонами Договору обєму робіт та їх вартості, є отриманими без достатньої правової підстави.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 12.09.2017 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3