ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 909/754/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернозахід"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 15.05.2017
у справі№ 909/754/16
Господарського судуІвано-Франківської області
за позовомПершого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі - Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області; - Національної академії аграрних наук України
до- Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону національної академії аграрних наук України - Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернозахід"
провизнання недійсним договору № 26-09-14 від 26.09.2014 "Про надання послуг по вирощуванню товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції для виконання науково-дослідних робіт" та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" звільнити займані ним на підставі договору № 26-09-14 від 26.09.2014 земельні ділянки загальною площею 2521,7 га
за участю представників:
прокуратуриКравчук О.А.- посвідч. № 043796;
позивачів- не з'явився; - не з'явився;
відповідачів- Бакун А.О. предст. дов. від 17.01.2017;
- не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

05.09.2016 Перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Національної академії аграрних наук України подав до господарського суду позов до Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону національної академії аграрних наук України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" про визнання недійсним договору № 26-09-14 від 26.09.2014 "Про надання послуг по вирощуванню товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції для виконання науково-дослідних робіт", укладеного відповідачами, та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" звільнити займані ним земельні ділянки загальною площею 2521,7 га на підставі договору № 26-09-14 від 26.09.2014. Позов обґрунтовано статями 203, 215, 235, 407-412 Цивільного кодексу України, статтями 92, 95, 116, 122-124 Земельного кодексу України, статтею 207 Господарського кодексу України та вмотивовано порушенням спірним договором інтересів та прав держави, як власника об'єкту майнових прав, порушенням порядку укладення договорів державною установою, яка не узгоджувала та не погоджувала проект договору, уклала договір всупереч правам постійного землекористувача, визначеним статтею 95 Земельного кодексу України, та фактично здійснила розпорядження земельними ділянками з порушенням їх цільового призначення; спірний договір є удаваним правочином, що насправді приховує орендні відносини, при цьому договір укладено з порушенням законодавства, які регулюють орендні правовідносини, без рішення уповноваженої особи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" заперечило проти позову, вказавши, що укладений сторонами договір не містить елементів договору оренди, визначених статями 1, 15 Закону України "Про оренду землі ", істотних умов, характерних для договору оренди, натомість є змішаним договором, який поєднує елементи договорів підряду та договору про надання послуг, що не суперечить вимогам чинного законодавства; проте не містить ознак договору оренди; відповідач не отримував земельних ділянок у володіння та користування ні по факту, ні за умовами договору, факт зайняття ним земельних ділянок, які знаходяться у постійному користуванні Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції не доведено жодними доказами.

Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону національної академії аграрних наук України заперечила проти заявлених позовних вимог, вказавши, що укладений договір не суперечить визначеній статутом дослідної станції меті; дослідна станція, не маючи достатніх власних технічних ресурсів для реалізації такої мети, залучила потенціал іншої особи; чинне законодавство не містить обмежень на укладення директором договорів підряду та договорів про надання послуг.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 17.11.2016 (суддя Малєєва О.В.) позов задоволено; визнано недійсним договір № 26-09-14 від 26.09.2014 "Про надання послуг по вирощуванню товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції для виконання науково-дослідних робіт", укладений Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернозахід"; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" звільнити займані ним на підставі договору № 26-09-14 від 26.09.2014 земельні ділянки, загальною площею 2521,7 га.; стягнуто з відповідачів на користь Прокуратури Івано-Франківської області по 1378 грн судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 (судді: Малех І.Б. - головуючий, Гриців В.М., Кордюк Г.Т.) рішення господарського суду залишено без змін, як законне і обґрунтоване.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати прийняті у справі рішення, постанову суду, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: суди в порушення вимог статей 6, 11, 235, 627, 628 Цивільного кодексу України статті 180 Господарського кодексу України зробили неправильні висновки щодо удаваності спірного правочину, який не містить ознак договору оренди, а включає в себе елементи змішаного договору, спрямованого на сприяння здійсненню наукової діяльності та надання послуг з вирощування та збору урожаю; позовна заява не містить такої підстави недійсності правочину, як удаваність, що свідчить про самостійну зміну судом підстав позову, вимога про зобов'язання звільнити земельну ділянку не ґрунтується на матеріалах справи, що підтверджували б зайняття відповідачем земельної ділянки.

Прокурор в судовому засіданні заперечив доводи касаційної скарги, посилаючись на законність і обґрунтованість, прийнятих у справі рішень.

Позивачі та Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" не скористалися процесуальним правом на участь у судовому засіданні касаційної інстанції своїх представників.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" (в електронному вигляді) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість представити належним чином свої інтереси в судовому засіданні; також Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" повідомило про зміну своєї попередньої назви та адреси на Товариство з обмеженою відповідальністю "Корн Вест", розташоване за адресою Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Петрилів.

Після відкладення судом розгляду касаційної скарги та направлення повідомлень на кожну з наведених адрес Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" (Товариство з обмеженою відповідальністю "Корн Вест") не скористалося правом на участь представника в судовому засіданні.

Позивач не скористався правом на участь представника в судовому засіданні; представник Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону національної академії аграрних наук України заперечили проти позовних вимог

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та представника Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону національної академії аграрних наук України, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Господарські суди встановили, що Національна академія аграрних наук України у постанові від 25.09.2014 (протокол № 18) "Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства "Дослідне господарство "Перемога" Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН" та передачу її в постійне користування Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції НААН" з метою ефективного використання земель, здійснення науково-дослідницької діяльності, виробництва оригінального та елітного насіння, а також пропаганди та впровадження у виробництво досягнень науки надала згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства "Дослідне господарство "Перемога" Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН та передачу останній в постійне користування земельних ділянок, загальною площею 1030,5322 га, з них: - на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 719,8322 га, у тому числі сільськогосподарські угіддя - 675,0822 га; - на території Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 310,7 га, сільськогосподарські угіддя 289,0 га.

Також відповідно до змісту постанови від 25.09.2014 (протокол № 18) "Про вилучення землі із землекористування Державного підприємства "Дослідне господарство "П'ядицьке" Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН" та передачу її в постійне користування Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції НААН" Національна академія аграрних наук України надала згоду на вилучення із землекористування та передачу Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції НААН таких земельних ділянок загальною площею 1845,272 га, з них: - на території Малокам'янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 503,9 га, у тому числі сільськогосподарські угіддя - 467,2 га; - на території Великокам'янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 475,5 га, у тому числі сільськогосподарські угіддя - 451,1 га; - на території Годи-Добровідської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 301,5 га, у тому числі сільськогосподарські угіддя - 282,2 га; - на території Коломийської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області 564,372 га, у тому числі сільськогосподарські угіддя - 541,532 га.

Відповідно до актів прийняття-передачі від 26.09.2014 вказані земельні ділянки передані Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції (далі - Станції).

26.09.2014 Станція (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" (підприємство) уклали договір про надання послуг по вирощуванню товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції для виконання науково-дослідних робіт № 26-09-14.

Згідно з пунктом 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених даним договором, підприємство зобов'язується виростити та зібрати урожай товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції рослинництва згідно з погодженою сторонами структурою посівних площ на земельних ділянках замовника, а замовник під час виконання сільськогосподарських робіт підприємства, зобов'язується виконати науково-дослідні роботи щодо модернізації технології вирощування зернових та технічних культур для умов Карпатського регіону.

З метою здійснення діяльності, визначеної пунктом 1.1 даного договору, замовник виділяє сільськогосподарські угіддя загальною площею 2521,70 га, які територіально розташовані: м. Коломия - 810,00 га; Коломийський район - 908,30 га: с. Велика Кам'янка - 368,40 га; с. Годи-Добродівка - 282,80 га; с. Мала Кам'янка - 307,10 га; Тисменицький район - 803,40 га: с. Підлужжя - 218,80 га; с. Підпечари - 584,60 га. (пункт 1.2 договору викладений в редакції додатку № 2 до договору від 30.09.2014).

Сторони узгоджують виробничу програму з виділення земельних ділянок, структури посівних площ, строки збирання товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції та терміни дії і умови взаєморозрахунків у додатках до договору щорічно, що є невід'ємною частиною даного договору (пункт 1.3 договору).

Сільськогосподарські роботи підприємства включають в себе: проведення робіт по передпосівній підготовці земельних ділянок під сільськогосподарські культури; посів, садіння і підживлення сільськогосподарських культур; обробіток сільськогосподарських культур засобами захисту; збирання врожаю, доведення врожаю до нормативних якісних показників, зберігання тощо (пункт 1.4 договору).

Результатом сільськогосподарських робіт підприємства є вирощений урожай товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції рослинництва (пункт 1.5 договору).

Результатом науково-дослідних робіт замовника є результати наукових досліджень Станції (робочі матеріали) щодо модернізації технології вирощування зернових та технічних культур для умов Карпатського регіону (пункт 1.6 договору).

До обов'язків замовника віднесено, зокрема, обов'язок надати земельні ділянки сільськогосподарського призначення визначеною договором площею для вирощування товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції рослинництва згідно з умовами договору (пункт 2.2 договору), за обов'язковою участю представників підприємства та за власний рахунок здійснювати науково-дослідні роботи на земельних ділянках, виділених для вирощування товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції рослинництва згідно з умовами договору, що включає науково-консультаційний супровід з виконання даного проекту (пункт 2.3 договору); забезпечити надання науково-консультаційних послуг з метою виконання науково-дослідних робіт по апробації та впровадженню технологій з вирощування зернових та технічних культур в умовах Івано-Франківської області (пункт 2.4 договору).

Договором передбачені права замовника використовувати результати досліджень у наукових цілях: публікувати в наукових виданнях та використовувати для написання дисертаційних робіт та монографій; вимагати виплати доходу незалежно від результатів виконання договору підприємством (пункти 2.7-2.8 договору).

Підприємство в свою чергу зобов'язалося, зокрема, керуватися в своїй діяльності виробничою програмою, погодженою з замовником; виконати за власні кошти та на власний ризик роботи з вирощування товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції рослинництва, що включають закупівлю насіння відповідних сільськогосподарських культур, мінеральних добрив, засобів захисту рослин, вести необхідний комплекс робіт згідно технології вирощування та інших агротехнічних заходів, а також збирання урожаю на землях, визначених пунктом 1.2 даного договору. При цьому вирощування товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції включає проведення науково-дослідних робіт з апробації та впровадження технології вирощування зернових та технічних культур в умовах Івано-Франківської області на основі розроблених замовником рекомендацій з посіву, системи живлення рослин, обробітку ґрунту засобами захисту сільськогосподарських культур тощо для забезпечення технологічного процесу. Крім того, дотримуватися нормативних вимог землекористування у сільському господарстві, умов техніки безпеки, здійснити виплату замовнику доходу, передбаченого пунктом 4.1 даного договору, за узгодженим графіком платежів, встановлених договором, з урахуванням строків використання землі для реалізації предмету договору.

Крім того, відповідно до пункту 3.8 договору до обов'язків підприємства віднесено здійснення до 30.08.2015 фінансування витрат на виготовлення технічної документами на землекористування земельних ділянок Станції, згідно з поданою замовником первинної документації на користування земельними ділянками. Погодження меж сервітутних обмежень виконується замовником.

Додатком № 2 до договору викладено пункт 3.8 в такій редакції: "Здійснити до 31.12.2015 фінансування витрат на виготовлення технічної документації на землекористування земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають у користуванні замовника згідно з поданою ним первинною документацією в рахунок надання замовником послуг з науково-консультаційного супроводу виконання даного проекту. Погодження меж та сервітутних обмежень, а також виконання всіх процедурних дій здійснює замовник. Вартість виготовлення технічної документації та послуг з науково-консультаційного супроводу сторони узгоджують у додатках до договору."

Підприємство має право залучати до виконання умов договору третіх осіб, залишаючись відповідальним перед замовником за виконання умов договору; розпоряджатися вирощеною на умовах цього договору сільськогосподарською продукцією на власний розсуд, в тому числі здійснити її реалізацію третім особам (пункти 3.9-3.10 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору з метою забезпечення майнових інтересів замовника сторони встановлюють фіксований гарантований рівень доходу замовника від реалізації даного договору, який у вартісному вираженні становить 2013290,28 грн за період, що становить календарний 2015 рік, з розрахунку 868,20 грн за 1 га у Коломийському районі та 825,05 грн за 1 га у Тисменицькому районі та м. Коломия, який використовується замовником самостійно, в тому числі на здійснення науково-дослідних робіт згідно умов цього договору, комплексу природоохоронних заходів, відновлення властивостей ґрунту та інших витрат пов'язаних з утриманням земель.

Надалі додатком № 2 від 30.09.2014 до договору в цей пункт внесені зміни - гарантований рівень доходу замовника у вартісному вираженні визначено в розмірі 2119721,73 грн за період, що становить календарний рік, з розрахунку 868,20 грн за 1 га у Коломийському районі та 825,05 грн за 1 га у Тисменицькому районі та м. Коломия.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що дохід замовника від реалізації даного договору, визначений пунктом 4.1., є гарантований та не залежить від результату виконання договору підприємством. Виплата доходу замовнику здійснюється у грошовій формі у строки, встановлені договором (пункт 4.2 договору).

Згідно з умовами договору вирощена товарна науково-технічна сільськогосподарська продукція є власністю підприємства на всіх етапах її вирощування (створення). Підприємство самостійно та на власний розсуд розпоряджається вирощеною товарною науково-технічною сільськогосподарською продукцією (пункт 4.5 договору). В свою чергу, результати наукових досліджень (робочі матеріали) замовника щодо модернізації технології вирощування зернових та технічних культур для умов Карпатського регіону є власністю замовника та можуть бути використані ним на власний розсуд (пункт 4.6 договору). Підприємство здійснює виплату доходу замовнику щомісячно, згідно з погодженим графіком за період фактичного здійснення діяльності з вирощування товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції. У разі розірвання чи закінчення терміну дії договору, а також частковому вилученні земельних ділянок з реалізації даного договору, виплата доходу здійснюється по дату фактичного використання сторонами договору таких земельних ділянок (пункт 4.7 договору).

Сторони договору узгодили строки сплати доходу замовнику від реалізації даного договору з розрахунку за повний календарний місяць 2015 року, щомісячно з розрахунку: за січень - березень 2015 року - до 30.04.2015 в сумі - 503322,57 грн; в подальшому до 15 числа наступного місяця за попередній місяць в сумі 167774,19 грн.

Згідно з пунктом 6.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє з 15.01.2015 по 31.12.2017 з урахуванням сівозміни культур та збору урожаю, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Термін використання земельних ділянок сторонами з метою реалізації предмету договору не може бути меншим, як визначено технологічними вимогами вирощування сільськогосподарської продукції з урахуванням погодних факторів до повного збору урожаю згідно з виробничою програмою (пункт 6.2 договору).

Додатком 1 до договору сторони погодили виробничу програму на 2015 сільськогосподарський рік, в якій визначили назву сільськогосподарської культури, план посіву та терміни збору урожаю. У виробничу програму вносились зміни відповідно до додатку № 2 від 30.09.2014.

Надалі до договору вносились зміни відповідно до додатку № 3, зокрема, сторони досягли згоди здійснити частковий розрахунок виконання замовником науково-дослідних робіт згідно з умовами договору шляхом надання підприємством спеціалізованих сільськогосподарських послуг (виконання робіт).

Зокрема, підприємство зобов'язується за завданням замовника здійснити виконання сільськогосподарських робіт спеціалізованою технікою власними силами та/або шляхом залучення третіх осіб - підрядників, що володіють відповідними технічними ресурсами (пункт 1.1 договору). Виконання сільськогосподарських робіт включає обробіток ґрунту, послуги посіву, внесення добрив та засобів захисту рослин, збір урожаю, транспортні перевезення тощо (пункт 1.2 договору). Виконання сільськогосподарських робіт може здійснюватися з використанням як власних матеріалів замовника, так і матеріалів підприємства, що відображається в специфікації послуг, робіт (пункт 1.3 договору). За результатами фактично наданих послуг (виконаних робіт) сторони складають акти приймання-здачі наданих робіт, в яких визначається загальна вартість наданих послуг, що являється підставою для зарахування вартості послуг в рахунок доходу замовника від реалізації договору. Даним додатком сторони визначили розмір оплати за надання послуг (виконання робіт), які підприємство зобов'язується надати, а замовник зобов'язується прийняти (пункт 2 договору).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд оцінив зміст та умови укладеного відповідачами спірного договору та дійшов висновку про удаваність укладеного договору, умови якого передбачають вирощування підприємством для власних потреб сільськогосподарських культур на земельних ділянках замовника за визначену плату та зобов'язують підприємство здійснювати замовнику фіксовані платежі, що відповідає умовам договору оренди та не узгоджується з умовами договору про надання послуг; з'ясувавши дійсну природу спірного правочину, суд зазначив про його невідповідність вимогам статей 93, 116 Земельного кодексу України та статті 4 Закону України "Про оренду землі" щодо особи орендодавця та укладення договору оренди на підставі рішення уповноваженого органу. Оскільки внаслідок недійсності спірного договору відсутні правові підстави для користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" земельними ділянками та враховуючи відсутність доказів їх звільнення, суд задовольнив вимоги про зобов'язання Товариства звільнити земельні ділянки.

Переглядаючи справу у повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду попередньої інстанції та також зазначив, що станція не наділена повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками, враховуючи відсутність рішення повноваженого органу виконавчої влади щодо передачі земельної ділянки відповідно до вимог частини першої статті 116 Земельного кодексу України та інші вищевказані обставини, встановлені судом, наявні підстави для визнання правочину недійсним згідно з приписами частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

Судова колегія зазначає, що за приписами статті 1 Господарського процесуального кодексу України, статей 15 та 16 Цивільного кодексу України особа звертається до господарського суду за захистом свого порушеного майнового чи особистого немайнового права, охоронюваного законом інтересу.

За змістом статей 2, 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який несе обов'язки і користується правами сторін, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва, визначити, в чому саме полягає порушення інтересів держави та обґрунтувати необхідність її захисту. В позовній заяві прокурор мотивував звернення з позовом потребою захистити інтереси держави, та уникнути незаконного землекористування землями державної власності у іншому порядку та способі, ніж передбачено Земельним Кодексом України.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту частин першої та другої статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Визначення договору підряду наведено в частині першій статті 837 Цивільного кодексу України. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частина друга вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Натомість, як вірно встановили суди, зміст укладеного договору не містить елементів договору підряду, оскільки не передбачає обов'язку передати результат роботи замовнику та оплати за результатом такої роботи, проте навпаки містять визначений гарантований дохід за вирощену для замовника продукцію для власних потреб останнього незалежно від результату роботи, відповідно зміст спірного договору не є таким, що притаманний змісту договору підряду та договору про надання послуг.

Суди також перевірили та відхилили доводи про належність спірного договору до договорів про спільну діяльність, зазначивши, що за статтею 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові, а оспорюваний договір не передбачає досягнення сторонами певної спільної мети, кожна сторона договору є власником визначеного результату своїх дій, дохід Станції є фіксованим та не залежить від результату.

Відповідно до статті 792 Цивільного кодексу України, статті 13 Закону України "Про оренду землі" за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк за плату.

За змістом статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Аналізуючи зміст спірного договору, суди встановили, що пунктом 1.2 договору сторони узгодили, які саме сільськогосподарські угіддя замовник виділяє підприємству; пунктом 2.2. договору вказано на обов'язок замовника після підписання договору надати земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею, визначеною пунктом 1.2, для вирощування товарної науково-технічної сільськогосподарської продукції рослинництва; пунктом 1.4. договору встановлено розмір та порядок виплати підприємством Станції фіксованого гарантованого рівня доходу, який визначено за 1 га землі, (при цьому він є гарантованим та не залежить від результату виконання договору підприємством (пункт 4.2. договору)), тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" вирощувало науково-технічну сільськогосподарську продукцію на земельних ділянках Станції за визначену плату.

Відтак, суди дійшли висновку, що умови спірного договору спрямовані на врегулювання сторонами платного користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" земельною ділянкою, належній Станції на праві постійного користування.

Таким чином, спірний правочин містить ознаки, притаманні договору оренди землі, та водночас не відповідає вимогам законодавства щодо надання в орендне користування земельної ділянки та належного оформлення таких правовідносин.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 Цивільного кодексу України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

За частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За статтею 116 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою набувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону; статтею 122 цього Кодексу визначено порядок надання земельних ділянок у користування після виокремлення зазначеної земельної ділянки в натурі та з передачею землекористувачу права користування як складової права власності.

Також за частиною першою статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку; відповідно Станція не наділена повноваженнями власника землі щодо розпорядження нею та не вправі виступати орендодавцем земельних ділянок державної форми власності, які їй надані на праві постійного користування.

Таким чином, внаслідок укладення спірного договору порушено вимоги чинного законодавства щодо порядку надання у використання земельної ділянки, не виконано вимоги щодо належного оформлення такого землекористування, чим водночас порушено права держави у сфері земельних відносин, застосовано невірний механізм користування земельною ділянкою, а саме щодо дотримання законодавчих засад надання земельних ділянок в оренду та надходження до бюджету коштів від користування земельними ділянками.

Скаржник не спростував обґрунтованих висновків судів щодо приховування сторонами за укладеним удаваним правочином, фактичних орендних правовідносин; також не відповідають дійсності доводи касаційної скарги про вихід судом при прийнятті рішення за межі підстав поданого позову, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позов подано з підстав невідповідності спірного договору, що приховує договір оренди землі, чинному законодавству про оренду землі в частині порушення порядку надання земельної ділянки та відсутності у Станції права самостійно розпоряджатися земельними ділянками, які є в її постійному користуванні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди попередніх інстанцій в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи та дійшли законного та обґрунтованого висновку щодо наслідків вирішення спору, виходячи з наведених підстав позовних вимог та мотивування, викладеного у цій постанові.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами та не беруться колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України; підстав для скасування законних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернозахід" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 у справі №909/754/16 Господарського суду Івано-Франківської області та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.11.2016 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Т. Дроботова