ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2017 р.Справа № 916/752/17

За позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

до відповідача: Колективного підприємства Одеська пересувна механізована колона № 8;

про стягнення 464068,86 грн. та виселення

Головуючий - Щавинська Ю.М.

Судді - Д`яченко Т.Г.

ОСОБА_1

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 01-36/65 від 13.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність №б/н від 16.06.2017р.

СУТЬ СПОРУ: 29.03.2017р. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Колективного підприємства Одеська пересувна механізована колона № 8, в якій просить суд стягнути з останнього на його користь заборгованість з орендної плати у розмірі 18525,65 грн., пеню за несвоєчасну сплату орендної плати у розмірі 5163,09 грн. та неустойку в сумі 440380,12 грн.; виселити відповідача з орендованих нежитлових приміщень першого та другого поверхів, загальною площею 192,1кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 84, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 8561,03 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе за договором оренди нежитлового приміщення №49/37 від 27.10.2014 року зобовязань в частині повної та своєчасної сплати орендної оплати, а також на незвільнення приміщення після відмови орендодавця від договору оренди.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.04.2017р. порушено провадження у справі №916/752/17 із призначенням до розгляду в засіданні суду 26.04.2017р.

В судовому засіданні 26.04.2017р. позивачем було надано письмові пояснення щодо розрахунку неустойки (а.с.43), згідно яких Департамент комунальної власності Одеської міської ради зазначає, що відповідачем на протязі 3 місяців поспіль не здійснювалася сплата орендних платежів; договір оренди є розірваним з моменту одержання КП «Одеська пересувна механізована колона № 8 повідомлення про відмову від договору оренди, яке було вручено 18.04.2016р.

Відтак, посилаючись на положення п. 4.7 договору, вказує, що неустойка нараховується з 03.05.2016р. (18.04.2016р.+15 днів), а її сума за період з 03.05.2016р. по 28.02.2017р. складає 440143,86 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2017р., приймаючи до уваги клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке надійшло до суду 24.04.2017р. за вх.№9476/17, невиконання вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового витребування доказів, розгляд справи було відкладено на 24.05.2017р.

Ухвалою суду від 24.05.2017р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів.

В засіданні суду 24.05.2017р. оголошено перерву до 12.06.2017р.

Ухвалою суду від 12.06.2017р. справу №916/752/17 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів.

За результатами автоматичного розподілу справи №916/752/17, вказану справу розподілено колегії суддів у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Гуляк Г.І., суддя Рога Н.В.

Ухвалою суду від 12.06.2017р. справу № 916/752/17 прийнято до провадження у вищевказаному складі суду із призначенням розгляду в засіданні суду 10.07.2017р.

В засіданні суду 10.07.2017р., з урахуванням усного клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи для надання їм можливості врегулювати спір в позасудовому порядку, оголошено перерву до 02.08.2017р.

Судове засідання у справі, призначене на 02.08.2017р., у звязку із перебуванням суддів Роги Н.В. та Гуляк Г.І у відпустці, не відбулося.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 02.08.2017р., приймаючи до уваги перебування членів колегії суддів Рога Н.В. та Гуляк Г.І. у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/752/17, за результатами якого дану справу розподілено колегії суддів у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Д`яченко Т.Г., суддя Никифорчук М.І.

Ухвалою суду від 02.08.2017р. справу № 916/752/17 прийнято до провадження у вищевказаному складі суду із призначенням розгляду в засіданні суду 05.09.2017р.

В судовому засіданні 05.09.2017р., з урахуванням усного клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для надання йому можливості зясувати позицію нового керівництва підприємства щодо спору, оголошено перерву до 19.09.2017р.

У судовому засіданні 19.09.2017р. представник позивача під час розгляду справи по суті надав усні пояснення по справі, згідно яких просив суд при прийнятті рішення врахувати здійснені відповідачем проплати, зауважив, що фактично договір є розірваний з 19.05.2017р., та зазначив, що ним не було враховано строк, який вказаний у попередженні.

Представник відповідача в свою чергу заперечував проти факту отримання відповідачем повідомлення про відмову позивача від договору, зауважуючи про ненадання позивачем жодних доказів щодо вручення відповідачу такого повідомлення.

При цьому представник відповідача частково визнав позов в частині вимог щодо виселення, зазначивши про відсутність у відповідача потреби у користуванні приміщенням.

Ухвалою суду від 19.09.2017р., у звязку із необхідністю додаткового витребування та дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 02.10.2017р.

26.09.2017р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позов (а.с.95-97), згідно якого останній, частково заперечуючи проти задоволення позову, позов в частині виселення підприємства з орендованих приміщень визнає.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 464068,86 грн., з яких 18 525,65 грн. заборгованості по орендній платі; 5 163,09 грн. пені за несвоєчасну оплату оренди та 440 380,12 грн. неустойки, зазначає таке.

Так, вказує, що позивачем не було належним чином вручено відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди, а орендні правовідносини між ним та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради залишилися без змін та згідно з п. 1.3. договору № 49/37 від 27.10.2014 року договір діяв до 01.10.2017 року, з урахуванням чого вважає, що в силу положень ст. 785 ЦК України у орендодавця не виникає права вимагати сплати неустойки.

Відповідачем у відзиві на позов наведено контррозрахунок пені, згідно якого останній вважає, що вірним її розміром є 1025,17 грн.

Так, вказує, що 24.04.2016р. ним було сплачено суму у розмірі 129474,35 грн., яка неправомірно була зарахована у рахунок неустойки, яка односторонньо, без узгодження з відповідачем, була нарахована Департаментом. При цьому відповідач не погоджується із неустойкою з огляду на неналежне повідомлення відповідача про розірвання договору.

Крім того, КП Одеська пересувна механізована колона № 8 вказує на те, що позивачем неправомірно було зараховано платежі у рахунок погашення неустойки, а саме платіж від 24.04.2017р. у сумі 129474,35 грн. та платіж від 12.05.2017р. у розмірі 149000 грн.

Відтак, відповідач вважає, що його боргові зобовязання перед департаментом складають 18525,65 грн. заборгованості з орендної плати та 1025,17 грн. пені за несвоєчасну оплату орендної плати.

В судовому засіданні 02.10.2017р. представником позивача було надано письмові пояснення по справі (а.с.99-100), згідно яких позивач зазначає, що Департаментом 15.04.2016р. на адресу відповідача було надіслано повідомлення №01-13/1695 про відмову від договору оренди № 49/37 від 27.10.2014 р. з вимогою здійснити фактичне повернення за актом прийманняпередачі орендованих приміщень, а також сплатити заборгованість з орендної плати та пені. Оскільки вказане повідомлення було отримано відповідачем 18.04.2016 р., позивач вважає, що саме з цієї дати договір оренди є розірваним.

Позивач, з урахуванням приписів п.4.7 договору, вважає, що відповідач зобовязаний був у строк до 03.05.2016р. повернути приміщення за актом приймання-передачі.

Крім того, зазначає, що під час розгляду справи відповідачем було здійснено декілька платежів, які в свою чергу були враховані департаментом в рахунок погашення заборгованості з орендної плати та частково враховані в рахунок погашення неустойки. Відтак, на думку позивача, з відповідача повинна бути стягнена неустойка у сумі 300562,97 грн. та пеня в сумі 5134,02 грн. (згідно з розрахунком, доданим до пояснень (а.с.101-102).

Ухвалою суду від 02.10.2017р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів, в засіданні суду з урахуванням необхідності додаткового дослідження доказів оголошено перерву до 05.10.2017р.

В судовому засіданні 05.10.2017р. представником відповідача було надано черговий відзив на позов (а.с.109-112), згідно якого останній, визнаючи позов в частині виселення, повторно наголошує на тому, що позивачем не було належним чином вручено відповідачу повідомлення про розірвання договору оренди, а орендні правовідносини між ним та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради залишилися без змін та в силу п. 1.3. договору № 49/37 від 27.10.2014 року договір діяв до 01.10.2017 року, у звязку з чим у орендодавця не виникає права вимагати сплати неустойки.

При цьому відповідач, крім відомостей, які містяться в попередньому відзиві на позов, вказує, вказує, що позивачем 22.09.2017р. на його адресу було надіслано лист №01-13/4655 із пропозицією передати ключі та нежилі приміщення у звязку із відсутністю наміру продовжувати договір оренди № 49/37 від 25.01.2002 року (нова редакція - 27.10.2014 року), згідно якого позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради вказує про те, що «строк дії даного договору оренди (за текстом № 49/37 від 25.01.2002 року) закінчується 01.10.2017 року».

Відтак, на думку відповідача, таким листом позивач визнає орендні відносини з КП «ОПМК № 8» такими, що тривають по вказану у листі дату - 01.10.2017 року.

Відповідач вважає, що його боргові зобовязання перед Департаментом комунальної власності Одеської міської ради складають 18 525,65 грн. - сума боргу по орендній платі та 1 025,17 грн.- сума пені за несвоєчасну сплату орендної плати.

Крім того зазначає, що здійснений ним платіж 24.04.2017 року на суму 148 000,00 та 12.05.2017 року платіж на суму 149 000,00 грн. (разом - 297 000,00 грн.), не було включено позивачем до розрахунку заборгованості за позовними вимогами.

Таким чином, стверджує, що, оскільки сума боргових зобовязань КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» перед позивачем становить 19550,82 грн., а сума сплат, зарахованих до погашення неустойки замість погашення орендних зобовязань та зарахування до орендних зобовязань за наступні місяці становить 297000,00 грн., позовні вимоги у частині стягнення не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» в частині виселення; у позовних вимогах про стягнення заборгованості відмовити.

В засіданні суду 05.10.2017р. з урахуванням подання представником відповідача додаткових доказів, які потребували дослідження, оголошено перерву до 12.10.2017р.

В судовому засіданні 12.10.2017р., з огляду на необхідність додаткового дослідження доказів, оголошено перерву до 13.10.2017р.

В засіданні суду 13.10.2017р. представник позивача підтримав позицію щодо того, що договір є розірваним з моменту отримання повідомлення, та надав лист від 13.10.2017р. (а.с.134) про відкликання листа від 22.09.2017р. як помилково направленого.

В судовому засіданні 13.10.2017р. оголошено перерву до 17.10.2017р.

В засідання суду 17.10.2017р. зявилися представники сторін, які в повному обсязі підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в попередніх судових засіданнях. Представник позивача також зазначив, що заступник директора ОСОБА_4 не мав відповідних повноважень на підписання листа від 22.09.2017р.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, суд встановив наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2014р. між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) та Колективним підприємством Одеська пересувна механізована колона № 8 (Орендар) було укладено договір оренди № 49/37 від 27.10.2014р. (а.с.10-11), згідно п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення першого та другого поверхів, загальною площею 192,1кв.м., що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мечникова, буд. 84,

Згідно п. 1.3 договору термін його дії встановлено до 01.10.2017р.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України „Про оренду державного і комунального майна, ОСОБА_1 розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету міністрів України 04.10.1995р. зі змінами та доповненнями; рішень Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради.

За орендоване приміщення Орендар зобовязується сплачувати орендну плату, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 12038,98 грн. (без ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (п.2.2 договору).

Приписами п. 2.4 сторони погодили, що Орендар зобовязаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця незалежно від результатів його господарської діяльності.

Згідно п. 3.3 договору, Орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання договору оренди у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обовязків, передбачених цим договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.7 договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобовязаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх і оренду та відшкодувати Орендодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) обєкта оренди.

Пунктом 4.10 договору встановлено, що у випадку припинення дії цього договору, у звязку із закінченням строку чи дострокового розірвання договору, Орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання акта приймання передачі приміщення.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обовязку припиняється через рік з дня, коли обовязок повинен був бути виконаний.

Відповідно до положень п.5.3 договору, у разі невнесення Орендарем орендної плати на протязі 3 місяців з дати закінчення платежу, Орендодавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення обєкта оренди. У разі відмови Орендодавця від договору оренди, договір є розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від договору.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 13.04.2016р. Департаментом комунальної власності Одеської міської ради на адресу Колективного підприємства Одеська пересувна механізована колона № 8 було направлено повідомлення про відмову від договору оренди №49/37 від 27.10.2014р. (а.с.13), згідно якого позивач запропонував відповідачу в строк до 19.05.2016р. сплатити заборгованість з орендної плати у розмірі 117150,33 грн.; пеню у сумі 14824,24 грн., а також здійснити фактичну передачу спірних приміщень співробітникам департаменту за актом приймання передачі.

Зазначений документ було отримано КП Одеська пересувна механізована колона №8 18.04.2016р., про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.14).

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, відповідач у встановлений Департаментом строк приміщення не звільнив, проте 26.05.2016р. сплатив орендну плату у сумі 100050,33 грн. (а.с.115).

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 02.07.2016р. за вих. №01-13/3/24 (а.с.85), у відповідності до якої, врахувавши сплачену суму, про що свідчить доданий до претензії розрахунок (а.с.86), зазначив, що підприємство порушує умови договору оренди, внаслідок чого у нього станом на 21.06.2016р. виникла заборгованість по орендній платі у сумі 61294,55 грн., на яку було нараховано пеню за період з 16.09.2015р. по 21.06.2016р. у сумі 19129,49 грн.

Дана претензія була надіслана відповідачу та отримана адресатом 08.07.2016р. (а.с.87).

Як встановлено судом, 19.01.2017р. позивач на адресу відповідача направив ще одну претензію (а.с.15), в якій зазначив, що оскільки він відмовився від договору та з урахуванням того, що відповідне повідомлення про таку відмову було отримано відповідачем 18.04.2016р., то останній у відповідності до п. 4.7 договору зобовязаний був протягом 15 днів з дати розірвання договору, тобто до 03.05.2016р. за актом-приймання передачі повернути орендовані приміщення, чого, фактично, зроблено не було.

Відтак, оскільки у період з 03.05.206р. по 31.01.2017р. Орендар продовжував користуватися орендованими приміщеннями без правових підстав, це є підставою для нарахування та стягнення з відповідача неустойки за вказаний період у сумі 395297,32 грн.

Даною претензією позивач просив відповідача у строк 15 днів з моменту її отримання здійснити фактичне повернення орендованих приміщень та сплатити заборгованість з орендної плати у сумі 18525,65 грн., пеню у розмірі 7732,12 грн. та неустойку у вищевказаній сумі - 395297,32 грн.

Зазначений документ було направлено 20.01.2017р. та отримано підприємством 24.01.2017р., що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16).

Враховуючи, що дану претензію не було задоволено у добровільному порядку, позивач і звернувся до суду з відповідним позовом.

Як встановлено судом, після порушення провадження у справі відповідачем було частково сплачено заборгованість з орендної плати у загальному розмірі 297000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22 від 24.04.2017р. (а.с.114) та № 26 від 12.05.2017р. (а.с.113).

При цьому, в процесі розгляду справи, 22.09.2017р. Департамент на адресу відповідача направив лист (а.с.126), в якому зазначив, що строк дії договору оренди від 27.10.2014р. закінчується 01.10.2017р. та продовжуватися не буде, у звязку із чим запропонував відповідачу у термін до 15.10.2017р. передати Департаменту ключі на спірні приміщення площею 192,1, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 84, повідомивши про те, що у протилежному випадку він змушений буде звернутися до суду з позовом про виселення з незаконно займаного приміщення та стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування обєктом оренди за час прострочення передачі.

У свою чергу відповідач листом від 09.10.2017р. за вих. № 01-14/3765 (а.с.141) заявив про згоду стосовно передачі орендованого майна із подальшим підписанням відповідного акту приймання передачі.

Водночас, позивачем 13.10.2017р. до суду було подано копію листа від 13.10.2017р. (а.с.134), адресованого відповідачу, згідно якого останній просив вважати лист Департаменту від 22.09.2017р. стосовно непролонгації договору таким, що помилково направлений. Як вже було зазначено судом, представник позивача в останньому судовому засіданні 17.10.2017р., в якому здійснювалася технічна фіксація, зазначив про те, що у заступника директора ДКВ ОМР ОСОБА_4, який підписав вищевказаний лист, не було відповідних повноважень на його підписання.

Оцінивши надані докази у їх сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги, що укладений сторонами договір, за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди, а майно, яке виступає предметом договору, належить до комунальної власності, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України „Про оренду державного та комунального майна.

Згідно до ст. 193 ГК України, яка цілком кореспондується із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на те, що першочерговим є питання строку дії договору оренди від 27.10.2014р., а матеріали справи містять суперечливі докази щодо цього факту, суд вважає за необхідне перш за все зазначити наступне.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними та фізичними особами.

Згідно п. 1.1 Положення Про Департамент комунальної власності Одеської міської ради у новій редакції, яке знаходиться у вільному доступі, останній є виконавчим органом Одеської міської ради, який у відповідності до п. 1.2 вказаного Положення наділяється міською радою повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста. Визначення меж повноважень та умов їх здійснення регулюється зазначеним положенням.

Пунктом 1.3 положення зазначено, що Департамент керується у своїй діяльності Конституцією України, Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні, постановами Верховної Ради України, постановами та розпорядженнями Кабінету міністрів України, іншими нормативно-правовими та підзаконними актами, передбаченими чинним законодавством, рішеннями Одеської міської ради, її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови та іншими нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування, цим Положенням.

Таким чином, суд вважає, що на діяльність Департаменту комунальної власності, як виконавчого органу Одеської міської ради, повністю розповсюджуються вищевказані конституційні принципи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За переконанням суду, суперечливими діями Департаменту комунальної власності Одеської міської, які проявилися у непослідовності позиції щодо дії договору, було порушено принцип „належного урядування, який передбачає, що, якщо справа впливає на основоположні майнові права, органи місцевого самоврядування повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Такі органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків.

Суд зазначає, що підхід органу влади (Департаменту комунальної власності Одеської міської ради) до ситуації з відповідачем був непослідовним та нескоординованим, оскільки позивач, скориставшись своїм правом на відмову від договору, своїми подальшими діями, які мали місце після сплати орендної плати 26.05.2016р., фактично визначив свою позицію про продовження орендних правовідносин.

Фактично, конклюдентні дії сторін, а саме оплата відповідачем частини боргу з одного боку, прийняття такої оплати та надіслання нової претензії з визначенням нового зобов'язання - з іншого боку, дають суду підстави стверджувати про продовження орендних стосунків між сторонами.

Як було зазначено судом, орган місцевого самоврядування не може діяти суперечливо, а повинен діяти в якомога послідовніший спосіб (справа „Рисовський проти України).

При цьому, зазначені дії істотно впливають на основоположні майнові права відповідача, оскільки припинення дії договору та не звільнення приміщення зумовлює нарахування неустойки у розмірі подвійної орендної плати.

Про непослідовність підходу позивача свідчить як направлення суперечливих претензій, так і останній його лист, адресований відповідачу (а.с.134) стосовно помилковості листа від 22.09.2017р.

Слід зазначити при цьому, що жодних доказів, що свідчили б про відсутність у ОСОБА_4 відповідних повноважень, позивач в порядку ст.33 ГПК України та згідно п.4.4.7 Положення про Департамент суду не надав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору із врахуванням вимог чинних правових актів, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов'язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

У зв'язку з цим всі правила, які створюються сторонами чи законом, підпадають під контроль судів для того, щоб вирішити, чи не призведе їх застосування в конкретній справі до несправедливих результатів.

З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів у сукупності, суд вважає, що прийняття позиції позивача щодо наявності факту припинення договору 18.04.2016р., з огляду на подальші дії Департаменту, призведе до явно несправедливого щодо сторін договору результату.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Проаналізувавши усі докази в сукупності, з урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства, суд вважає, що орендні правовідносини за спірним договором оренди від 27.10.2014р. існували протягом строку, що безпосередньо вказаний у договорі, а саме до 01.10.2017р.

З урахуваннями встановлених обставин стосовно строку дії договору, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Також, відповідно до приписів ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, Орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Як слідує з прохальної частини позовної заяви та розрахунку Департаменту (а.с.17), позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у розмірі 18525,65 грн. станом на 2.05.2016р. та заборгованість з неустойки (подвійної орендної плати), яка виникла станом на 28.02.2017р.

При цьому суд приймає до уваги, що компетенція суду розповсюджується на всі правовідносини, а важливим забезпеченням права на справедливий суд є принцип правової визначеності, згідно з яким рішення суду по конкретній справі має вирішити усі спірні правовідносини, що входять до предмету встановлення, а не породжувати інші судові спори.

Таким чином, з урахуванням вказаного принципу та, виходячи з збалансованості інтересів обох сторін, а також з урахування встановленого строку дії договору, суд вважає що обґрунтованими в межах даного спору є вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати, нарахованої за визначений позивачем період - по 28.02.2017р.

При цьому з урахуванням строку дії договору, обґрунтованим в рамках даного позову є саме стягнення орендної плати у розмірі 238715,7 грн. (18525,65 грн. + 220190,05 грн.) станом на 28.02.2017р.

Крім того, суд вказує, що відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Суд, враховуючи вищезазначене, перевіривши розрахунок пені (а.с.17), яку було нараховано позивачем за березень 2017р., квітень 2017р. та травень 2017р., що є його процесуальним правом, встановив часткову неправильність її нарахування, у звязку із чим судом за допомогою системи „Ліга-Закон зроблено власний розрахунок пені, згідно якого вірним її розміром є 5072,67 грн.

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
22097.2716.03.2016 - 21.04.2016370.120 %982.91
22097.2722.04.2016 - 25.05.2016340.104 %780.05
22097.2716.04.2016 - 21.04.201660.120 %159.39
22097.2722.04.2016 - 25.05.2016340.104 %780.05
17100.0127.05.2016 - 23.06.2016280.098 %470.95
17100.0124.06.2016 - 28.07.2016350.090 %539.63
17100.0129.07.2016 - 15.09.2016490.085 %709.70
17100.0116.09.2016 - 15.10.2016300.082 %420.49
1425.6416.05.2016 - 26.05.2016110.104 %16.28
1425.6427.05.2016 - 23.06.2016280.098 %39.26
1425.6424.06.2016 - 28.07.2016350.090 %44.99
1425.6429.07.2016 - 15.09.2016490.085 %59.17
1425.6416.09.2016 - 27.10.2016420.082 %49.08
1425.6428.10.2016 - 15.11.2016190.077 %20.72
5072.67

При цьому суд зауважує, що контррозрахунок відповідача щодо пені не може бути прийнятий до уваги, оскільки ним помилково зазначено про погашення суми заборгованості у 2016р., а не у 2017р.

Разом з тим, як встановлено судом в процесі розгляду справи відповідачем було сплачено 297000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22 від 24.04.2017р. (а.с.114) та № 26 від 12.05.2017р. (а.с.113).

Отже, з урахуванням вищезазначеної сплати, провадження в частині стягнення 243788,37 грн. (238715,7 грн + 5072.67 грн) у відповідності до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України підлягає припиненню за відсутності предмету спору.

Разом з тим, решта вимог позивача щодо стягнення неустойки, нарахованої позивачем за період з 03.05.2016р. по 28.02.2017р., з урахуванням встановлення судом факту припинення дії договору 01.10.2017р., є неправомірними, а відтак задоволенню не підлягають.

Зазначене в свою чергу не позбавляє позивача звернутися до суду з окремим позовом про стягнення орендної плати за період, що не охоплений зазначеним позовом, тобто з 01.03.2017р. по день закінчення дії договору з урахуванням положень п. 4.7 договору.

Оцінюючи вимоги щодо виселення, суд вказує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Із вказаною нормою цілком кореспондуються також положення оренди №49/37 від 27.10.2014 року, яким встановлено, що після закінчення строку дії договору чи у випаду його дострокового розірвання, Орендар зобовязаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані ніж на момент передачі їх в оренду.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність станом на день прийняття рішення по справі правових підстав на зайняття Колективним підприємством Одеська пересувна механізована колона № 8 нежитлових приміщень першого та другого поверхів, загальною площею 192,1 кв.м., що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мечникова, буд. 84, а також приймаючи до уваги визнання позову в цій частині (а.с.109-112), позовні вимоги в частині виселення підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 78, п. 1-1 ч. 1 ст.ст.80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Виселити Колективне підприємство Одеська пересувна механізована колона № 8 (65020, м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 84, ) з орендованих нежитлових приміщень першого та другого поверхів, загальною площею 192,1 кв.м., що розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Мечникова, буд. 84

Стягувачем за наказом є Департамент комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська,1, ).

3. Провадження у справі в частині вимог про стягнення 243 788 /двісті сорок три тисячі сімсот вісімдесят вісім/ грн. 37 коп. припинити.

4. Стягнути з Колективного підприємства Одеська пересувна механізована колона № 8 (65020, м. Одеса, вул. Мечникова, буд. 84, ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська,1, ) витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 5256 /пять тисяч двісті пятдесят шість/грн. 83 коп.

5. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.10.2017р.

Головуючий суддя Ю.М. Щавинська

Суддя Т.Г. Дяченко

Суддя М.І. Никифорчук