КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. Справа№ 910/969/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників:

від позивача (апелянта): Порхомчук Р.І. - за довір. б/н від 10.03.2017р.

від відповідача Гордієнко М.М. - за довір. б/н від 16.01.2017р,

Зігура О.М. - директор.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017р.

у справі №910/969/15-г (суддя Грєхова О.А.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентус"

про стягнення 900 485,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2017р. у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 447 526,22 грн. відмовлено, провадження у справі № 910/969/15-г за позовом Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентус" про стягнення 406 758,14 грн. припинено, з урахуванням поданої заяви позивачем про зменшення позовних вимог до суми 854 284,36 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що з наданої відповідачем виписки по особовому рахунку відповідача та довідки ПАТ «Юнекс Банк» № 63-30/62 від 09.12.2016р. вбачається, що станом на 23.02.2015р. на виконання умов Договору 02/03/2013 від 01.03.2013р. відповідачем було сплачено 6 667 199,27 грн., а поставлено товару на 7 165 888,38 грн., з яких відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 91 930,97 грн. Виходячи з вище наведеного станом на 23.02.2015р. у відповідача утворився борг на суму 406 758,14 грн. Доводи позивача, щодо наявності у відповідача станом на 23.02.2015р. заборгованості за спірним Договором у розмірі 854 284, 36 грн. спростовуються матеріалами справи. А тому, оскільки в процесі розгляду справи відповідачем було сплачено кошти в розмірі 838 700, 00 грн. з призначенням платежу за спірний договір,але без конкретизації тієї чи іншої поставки, суд дійшов висновку що провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 406 758,14 грн. підлягає припиненню, у зв'язку з їх оплатою відповідачем після подання позовної заяви та заяви про зменшення розміру позовних вимог, а позовні вимоги в частині стягнення 447 526,22 грн. задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду Приватне акціонерне товариство "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017р. та прийняти нове, яким припинити провадження у справі №910/969/15-г.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував товарно-транспортні накладні з моменту набрання чинності Договору поставки № 02/03/2013 від 01.03.2013р., а саме за період з 01 березня 2013р. до 11.липня 2013р.(дня першої товарно-транспортної накладної, яку вказав місцевий господарський суд). Також на думку апелянта, оплати які здійснив відповідач в період з 12.01.2015р. по 22.02.2015р. на суму 134 700, 00 грн. не відносяться до оплат заборгованості покупця за отриманий товар за період з березня 2013р. по жовтень 2014р., оскільки у січні-лютому 2015р. в рамках договору поставки №02/03/2013 від 01.03.2013р. постачальником здійснено дві поставки товару згідно накладної № від 05.01.2015р. на суму 59 269,06 грн. та накладної № від 02.02.2015р. на суму 29 230,20 грн.(на загальну суму 88 499,26 грн.) Позивач, в свою чергу, отримані від відповідача кошти сплачені за період січень-лютий 2015 в розмірі 134700,00 грн. розподілив так: 88 499,26 грн. як за оплату вищенаведених накладних від 05.01.2015р. та 02.02.2015р., а 46200,74 грн. (різниця між 134700,00 грн. та 88 499,26 грн.) направлена на погашення заборгованості що виникла до дня подачі позову по даній справі № 910/969/15-г тому на його думку правильним є твердження про те, що Відповідачем станом на 23.02.2015р. було сплачено на виконання умов Договору не 6 667 199, 27 грн як зазначає місцевий господарський суд, а 6 532 499, 27 грн. ( 6 667 199,27грн. - 134 700,00грн.)

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2017р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Яковлєва М.Л.,

Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2017р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017р. у справі №910/969/15-г прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено розгляд справи на 11.10.2017р.

09.10.2017р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 11.10.2017р. представник відповідача надав клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2017р. задоволено клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 17.10.2017р.

У судовому засіданні 17.10.2017р. представник позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі, просив суд задовольнити її, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017р. та прийняти нове, яким припинити провадження у справі №910/969/15-г.

У судовому засіданні 17.10.2017р. представники відповідача заперечили проти вимог викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в її задоволені та оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

01.03.2013 між Приватним акціонерним товариством "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вентус" (далі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 02/03/2013 (далі - Договір), за умовами якого покупець зобов'язувався придбати, а постачальник зобов'язувався протягом строку дії цього Договору забезпечувати поставку товарів - плівку поліпропіленову (далі - товар), за цінами згідно прайс-листа постачальника.

Відповідно до п. 1.1. Договору встановлено, що постачальник зобов'язувався здійснити поставку партії товарів на підставі підтвердженого постачальником замовлення покупця, в якому зазначається асортимент та кількість товару, протягом 30 календарних днів від дня погодження такого замовлення. З врахуванням технології виробництва кількісне відхилення фактично поставленого товару від кількості, що зазначена в замовленні в межах +- 10% .

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що ціною Договору вважається сукупна вартість всіх партій товарів (вартість партій, як зазначено у цьому Договорі), які поставляються по цьому Договору. Ціна одиниці товару визначається на підставі прайс-листів постачальника та вказується у замовленнях покупця та у видаткових накладних на поставку товару. Орієнтовна загальна сума цього контракту складає 5 000 000 грн.

Умовами пункту 2.2 Договору передбачено, що ціна кожної одиниці товарів включає в себе вартість пакування та маркування. Товар поставляється в тарі, яка повинна забезпечувати його зберігання при транспортуванні.

Відповідно до 3.1, 3.2 та 3.3 Договору встановлено, що кожна партія товарів оплачується покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки кожної партії товарів. Оплата за поставлений товар здійснюється покупцем за погодженням сторін у безготівковому порядку, або векселем. Покупець приймає на себе усі банківські, а також інші витрати по переказу грошових коштів на рахунок постачальника.

В п. 3.4 Договору визначено, що датою оплати вважається дата надходження коштів на рахунок постачальника.

Виходячи з положень п. 4.1, 4.2 та 4.3 Договору вбачається, що товар поставляється на умовах DDUБоярка, Україна згідно Інкотермс-2010. Датою поставки товарів буде дата надання товару покупцю в місце поставки. Строки поставки - 30 календарних днів з дати підтвердження постачальником замовлення покупця на поставку товарів, якщо інші строки не погоджені сторонами окремо в підтвердженому замовленні.

У відповідності до п. 4.4 Договору на дату поставки товару постачальник передає покупцю всі необхідні оригінали супровідних документів на товари, а саме: видаткову накладну; товарно-транспортну накладну (ТТН); сертифікат якості.

Пунктом 5.5 Договору сторонами погоджено, що приймання товару за кількістю і якістю здійснюється на умовах даного Договору. Не узгоджені даним договором питання приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 з доповненнями і змінами) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 з доповненнями і змінами). Сторони погодили, що у випадку суперечностей між умовами цього Договору та умовами Інструкції П-6 та П-7, перевага надається умовам цього Договору.

Згідно п. 8.1. Договору цей Договір набуває чинності з 01.03.2013. Договір укладений на необмежений строк і може бути припинений повністю або частково кожною зі сторін за умовами дотримання 6 місячного попередження про припинення, яке починає діяти з кінця календарного місяця, в якому воно було надано.

На виконання умов даного договору, позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

Як зазначає позивач, відповідач, у порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, оплату поставленого товару своєчасно та в повному обсязі не здійснив, в зв'язку з чим за ним, утворилася заборгованість, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка станом на 23.02.2015 складала 854 284,36 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанціїї дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товару за період з березня 2013 року по грудень 2014 року на загальну суму 7 165 888,38 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними. Зазначені видаткові накладні підписані уповноваженими особами сторін без заперечень.

Господарський суд першої інстанції також зазначив, що в матеріалах справи наявні не підписані відповідачем накладні № від 22.05.2013р. на суму 458 952,60 грн. та № від 11.01.2014р. на суму 16 119,84 грн., проте матеріали справи містять належні докази на підтвердження отримання відповідачем товару за зазначеними накладеними, а саме товарно-транспортні накладні, які в сою чергу підписані уповноваженим представником відповідача без зауважень та відповідно свідчать про отримання відповідачем товару.

Матеріали справи також містять докази на підтвердження здійснення поставки товару позивачем без видаткових накладних, на підставі товарно-транспортних накладних, які підписані також уповноваженим представником відповідача без заперечень та зауважень № 1221 від 22.07.2013 на суму 34 818,23 грн. та № 1372 від 15.10.2013 на суму 381 015,52 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що частина товару на суму 138 528,00 грн. поставлена за товарно-транспортною накладною № 1372 від 15.10.2013, прийнята відповідачем на підставі накладної № від 15.10.2013 на суму 138 528,00 грн., а відтак у суду відсутні підстави для подвійного віднесення суми у розмірі 138 528 грн. в рахунок заборгованості відповідача, с чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Також матеріали справи містять накладні про повернення товару відповідачем позивачу на суму 91 930,97 грн. згідно видаткової накладної (повернення) № ВП-000000 від 24.12.2014.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.1. договору, сторони погодили, що кожна партія товарів оплачується покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки кожної партії товарів.

Так, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

В свою чергу, за доводами позивача, за поставлений у період з березня 2013 по грудень 2014 року за Договором товар, відповідач у повному обсязі не розрахувався.

В той час як пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В матеріалах справи наявні довідка № 63-30/62 від 09.12.2016р. видана ПАТ "Юнекс Банк" та банківські виписки по особовому рахунку відповідача які були надані відповідачем на підтвердження здійснених останнім оплат за Договором.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанціїї погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що додана відповідачем банківська виписка по особовому рахунку відповідача є первинним документом, а відповідно і належним та допустимим доказом в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, тому приймається до уваги судом.

З наданої відповідачем виписки по особовому рахунку відповідача та Довідки ПАТ "Юнекс Банк" № 63-30/62 від 09.12.2016 вбачається, що відповідачем станом на 23.02.2015р. було сплачено на виконання умов Договору 6 667 199,27 грн.

Слід зазначити, що судом першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, взято до уваги лише ті оплати, у яких у призначення платежу вказано саме спірний Договір, або якщо призначенням платежу слугували накладні, по яким було здійснено поставку саме за спірним Договором, а також у разі, якщо рахунки були виставлені в період дії спірного Договору до моменту подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Також колегія суддів зазначає, що докази надані відповідачем в якості оплат за спірним Договором, у призначенні платежу яких, вказано інший Договір, або накладні та рахунки до дати укладення спірного Договору, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки жодним чином не впливають на відносини сторін саме за спірним Договором у період з березня 2013 року по грудень 2014 року.

Виходячи з вищевикладеного, станом 23.02.2015, відповідачем не було оплачено товар на суму 406 758,14 грн.

Доводи позивача щодо наявності у відповідача станом на 23.02.2015 заборгованості за спірним Договором у розмірі 854 284,36 грн. спростовуються матеріалами справи, протилежного сторонами суду не доведено.

Разом з тим, в процесі розгляду справи, відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти в розмірі 838 700,00 грн., у яких у призначенні платежу вказано спірний Договір, без конкретизації тієї чи іншої поставки, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку відповідача відкритому у ПАТ "Кредобанк".

З матеріалів справи, вбачається, що позивачем здійснювались також поставки товару по спірному Договору після подання позовної заяви, однак, зазначені поставки не є предметом даного позову.

Таким чином, з урахуванням викладеного, враховуючи наявну заборгованість у розмірі 406 758,14 грн., зазначені оплати у розмірі 838 700,00 грн. з загальним призначенням платежу по спірному Договору без конкретизації, мали бути зараховані позивачем в порядку черговості виникнення боргу за спірним Договором, а відтак станом на поточну дату, у відповідача відсутня заборгованість за період з березня 2013 року по грудень 2014 року за товар, поставлений по Договору від 01.03.2013р.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 406 758,14 грн. підлягає припиненню, у зв'язку з їх оплатою відповідачем після подання позовної заяви та заяви про зменшення розміру позовних вимог, позовні ж вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 447 526,22 грн. задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх недоведеністю.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не враховано товарно-транспортні накладні з моменту набрання чинності Договору поставки № 02/03/2013 від 01.03.2013р., а саме за період з 01 березня 2013р. до 11липня 2013р. (дня першої товарно-транспортної накладної, яку вказав місцевий господарський суд) Проте вищевказані накладні не стосуються Договору поставки № 02/03/2012 від 01 березня 2013р., який є предметом справи № 910/969/15-г. Оскільки поставки за накладними № від 04.03.2013р., № від 14.03.2013р., № від 28.03.2013р., № від 04.04.2013р., № від 09.04.2013р., № від 09.04.2013р., № від 13.05.2013р. здійснювались в рамках Договору поставки № 048/12 від 26.06.2012р., який не може слугувати підставою для стягнення у справі № 910/969/15-г. Факт поставки згідно вищевказаних накладних документально підтверджений, заборгованість по Договору поставки №048/12 від 26.06.2012р. існує, про що свідчить акт звірки від 2015р., проте не може бути стягнутий в рамках розгляду справи №910/969/15-г, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Також на думку апелянта, оплати які здійснив відповідач в період з 12.01.2015р. по 22.02.2015р. на суму 134 700, 00 грн. не відносяться до оплат заборгованості покупця за отриманий товар за період з березня 2013р. по жовтень 2014р., оскільки у січні-лютому 2015р. в рамках договору поставки №02/03/2013 від 01.03.2013р. постачальником здійснено дві поставки товару згідно накладної № від 05.01.2015р. на суму 59 269,06 грн. та накладної № від 02.02.2015р. на суму 29 230,20 грн.(на загальну суму 88 499,26 грн.) Позивач, в свою чергу, отримані від відповідача кошти сплачені за період січень-лютий 2015 в розмірі 134 700,00 грн. розподілив так: 88 499,26 грн. - як за оплату вищенаведених накладних від 05.01.2015р. та 02.02.2015р., а 46200,74 грн. (різниця між 134700,00 грн. та 88 499,26 грн.) направлена на погашення заборгованості що виникла до дня подачі позову по даній справі № 910/969/15-г тому на його думку правильним є твердження про те, що Відповідачем станом на 23.02.2015р. було сплачено на виконання умов Договору не 6 667 199, 27 грн. як зазначає місцевий господарський суд, а 6 532 499, 27 грн. ( 6 667 199,27грн. - 134 700,00грн.) З цим твердженням апелянта колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з огляду на наступне, а саме в матеріалах справи містяться копії банківських виписок відповідача, з яких вбачається, що відповідачем було здійснено оплати 12.01.2015р., 14.01.2015р., 19.01.2015р., 22.01.2015р., 11.02.2015р. та 22.02.2015р. на загальну суму 134 700,00 грн. з призначенням платежу згідно договору від 01.03.2013р. без зазначення за якою саме поставкою здійснюється оплата. Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо того, оскільки зазначені оплати у розмірі 838 700,00 грн. з загальним призначенням платежу по спірному договору без конкретизації, у відповідності до ст. 534 ЦК України, мали бути зараховані позивачем в порядку черговості виникнення боргу за спірним Договором, а відтак станом на поточну дату, у відповідача відсутня заборгованість за період з березня 2013р. по грудень 2014р. за товар поставлений по Договору від 01.03.2013р.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене стягнення з відповідача у сумі 406 758,14 грн. підлягає припиненню, у зв'язку з їх оплатою відповідачем після подання позовної заяви та заяви про зменшення розміру позовних вимог, позовні ж вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 447 526,22 грн. задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх недоведеністю.

Отже виходячи з вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що інші доводи Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК" викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017р. у справі №910/969/15-г відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017р. у справі №910/969/15-г є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Спільне українсько-словацьке підприємство "ТЕРІХЕМ-ЛУЦЬК" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017р. у справі №910/969/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/969/15-г повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна