ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 жовтня 2017 року Справа № 920/200/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Картере В.І., Козир Т.П.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз"
на ухвалу та ухвалуГосподарського суду Сумської області від 04.07.2017 Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2017
у справі№ 920/200/16 Господарського суду Сумської області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз"
простягнення 11156248 грн. 16 коп.

ВСТАНОВИВ:

Подана Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" до Вищого господарського суду України касаційна скарга на ухвалу Господарського суду Сумської області від 04.07.2017 та ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 920/200/16 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на:

1) рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду;

2) ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Тобто, зі змісту статті 107 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що ухвала місцевого господарського суду може бути оскаржена у касаційному порядку виключно після її перегляду в апеляційному порядку.

Як передбачено п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України", якщо касаційну скаргу подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, які не переглядалися в апеляційному порядку, то відповідна обставина виключає перегляд судових рішень у касаційному порядку.

В такому випадку Вищий господарський суд України відмовляє у прийнятті касаційної скарги і виносить з цього приводу відповідну ухвалу з посиланням на статті 107, 11113 ГПК України.

Матеріали справи свідчать, що ухвала Господарського суду Сумської області від 04.07.2017 в апеляційному порядку не переглядалась, що виключає її перегляд в касаційному порядку і є підставою для відмови у прийняті касаційної скарги в цій частині.

В частині оскарження ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України та підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції на дату подання касаційної скарги, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" в сумі 1600,00 грн.

У наданих скаржником до Вищого господарського суду України матеріалах касаційної скарги відсутні докази сплати судового збору в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

Разом з тим, скаржником подано клопотання про відстрочення від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, вказаною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення заявника від сплати судового збору.

З аналізу положень чинного в Україні законодавства вбачається, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. При цьому, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Сумигаз", обґрунтовуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору вказує на те, що скаржник є одним товариством яке на території Сумської області має ліцензію на розподіл природного, нафтового газу та здійснюючи відповідну діяльність щодо розподілу природного газу товариство зобов'язано забезпечити безперебійне та безаварійне надання послуг, утримувати газові мережі, споруди на них, системи газопостачання та газифікації в належному стані. Єдиним джерелом коштів на потреби, що не передбачені чинними тарифами, є прибуток очищений від податку на прибуток та за мінусом коштів, що мають бути спрямовані на капітальні інвестиції. Вказує на те, що скрутне матеріальне становище виникло внаслідок кризи неплатежів в паливно-енергетичному комплексі кінцевими споживачами природного газу.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи скаржника необґрунтованими, оскільки наведені скаржником обставини не свідчать про неможливість сплатити судовий збір за подання касаційної скарги на оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, розмір якого становить 1600,00 грн.

Крім того, касаційна скарга разом із матеріалами справи надійшла до суду касаційної інстанції 12.10.2017, а отже скаржник після прийняття ухвали апеляційним судом і до вказаної дати мав можливість у встановленому порядку сплати судовий збір, подавши докази сплати безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Як визначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відтак, колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи положення статті 129 Конституції України, якою визначено одну із засад судочинства - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, відхиляє клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Подання Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" касаційної скарги без надання доказів сплати судового збору, є підставою для повернення касаційної скарги згідно п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, касаційна інстанція зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, скаржник не позбавлений можливості повторного подання касаційної скарги після усунення зазначених недоліків в загальному порядку, тобто з дотриманням вимог процесуального законодавства, зокрема, положень розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 42, 43, 107, 111, 11113,п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" у прийняті касаційної скарги в частині оскарження ухвали Господарського суду Сумської області від 04.07.2017 у справі № 920/200/16.

Відмовити Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 у справі № 920/200/16 повернути скаржнику.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: В. Картере

Т. Козир