ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Справа № 911/2317/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Вет

до Товариства з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська

про стягнення 57807,01 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 30/6 від 30.06.2017 р.);

від відповідача: не зявився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю Альфа-Вет (далі ТОВ Альфа-Вет, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (далі ТОВ «Птахофабрика Київська», відповідач) про стягнення 57807,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань щодо здійснення повного та своєчасного розрахунку з позивачем за поставлений товар відповідно до договору поставки № 13-1023/1 від 23.10.2013 р., у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 49877,28 грн. основного боргу, 6597,09 грн. пені, 1331,64 грн. 3% річних, а також судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

11.09.2017 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано клопотання б/н, б/д (вх. № 18951/17 від 11.09.2017 р.) про витребування доказів, за змістом якого відповідач просить суд витребувати у ТОВ Альфа-Вет оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду та належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи, зокрема, договору № 13-1023/1 від 23.10.2013 р., видаткових накладних, банківських виписок, актів звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2017 р. та статуту.

Стосовно клопотання відповідача про витребування доказів слід зазначити таке.

Згідно з приписами статті 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Клопотання відповідача про витребування доказів в частині надання позивачем оригіналів доданих до позовної заяви документів було залишено судом без задоволення з огляду на те, що ухвалою господарського суду від 02.08.2017 р. зазначені документи вже були витребувані судом.

11.09.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 11.09.2017 р. (вх. № 18950/17 від 11.09.2017 р.) про продовження строку вирішення справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.09.2017 р. було продовжено строк розгляду спору у даній справі. Розгляд справи відкладено на 12.10.2017 р. на 15:00.

04.10.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання б/н, б/д (вх. № 20812/17 від 04.10.2017 р.), в якому він просив суд забезпечити участь представника ТОВ Птахофабрика Київська під час розгляду господарським судом Київської області справи № 911/2317/17, яка призначена на 12.10.2017 р. о 15:00, в режимі відеоконференції та доручити проведення засідання по справі № 911/2317/17 в режимі відеоконференції Броварському міськрайонному суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2017 р., у зв'язку з перебуванням судді Бабкіної В.М. у відпустці, дане клопотання було передано до розгляду судді Карпечкіну Т.П.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.10.2017 р. було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська про розгляд справи 12.10.2017 р. в режимі відеоконференції.

12.10.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано відзив на позовну заяву б/н, б/д (вх. № 21507/17 від 12.10.2017 р.), за змістом якого відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Як вбачається з поданого відзиву б/н, б/д (вх. № 21507/17 від 12.10.2017 р.), ТОВ Птахофабрика Київська просить суд застосувати строк спеціальної позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 6597,09 грн. пені, 1331,64 грн. 3% річних та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12.10.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано клопотання б/н, б/д (вх. № 21510/17 від 12.10.2017 р.) про призначення судово-економічної експертизи у даній справі, за змістом якого відповідач просить суд призначити у даній справі судово-економічну експертизу, місцем проведення якої просить визначити Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України, та поставити на розгляд експертів наступні питання: 1) Чи підтверджується документально розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, щодо нарахування ТОВ Альфа-Вет суми заборгованості за договором поставки № 13-1023/1, укладеним між ТОВ «Птахофабрика Київська» та ТОВ Альфа-Вет, станом на 30.06.2017 р.? 2) Чи підтверджується документально розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, щодо нарахування ТОВ Альфа-Вет суми заборгованості по пені за несвоєчасну сплату коштів за договором поставки № 13-1023/1, укладеним між ТОВ «Птахофабрика Київська» та ТОВ Альфа-Вет, станом на 30.06.2017 р.? 3) Чи підтверджується документально розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, щодо нарахування ТОВ Альфа-Вет суми заборгованості по 3% річних за несвоєчасну сплату коштів за договором поставки № 13-1023/1, укладеним між ТОВ «Птахофабрика Київська» та ТОВ Альфа-Вет, станом на 30.06.2017 р.? 4) Якщо подані позивачем в судову справу розрахунки заборгованості за договором поставки № 13-1023/1, пені за несвоєчасну сплату, інфляційних збитків станом на 30.06.2017 р. проведені невірно і не відповідають умовам договору, проведені з помилками, то навести правильний розрахунок за спірний період з визначенням суми заборгованості за договором поставки № 13-1023/1, пені за несвоєчасну сплату, інфляційних збитків станом на 30.06.2017 р. згідно з договором поставки № 13-1023/1 від 23.10.2013 р.

Клопотання відповідача про призначення у справі судово-економічної експертизи залишено судом без задоволення з огляду на таке.

Згідно з приписами статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як слідує з питань, запропонованих відповідачем для експертизи, перед експертами відповідач просить поставити запитання щодо документального підтвердження та обґрунтованості арифметичних розрахунків, здійснених позивачем щодо заявлених до стягнення сум основного боргу (49878,28 грн.), пені (6597,09 грн.), 3% річних (1331,64 грн.), посилаючись на те, що необхідність проведення експертизи зумовлена значною сумою позову, складними розрахунками, складністю обчислень, для яких потрібні спеціальні знання в галузі економіки.

Дослідивши мотиви клопотання, суд дійшов висновку, що наведені в ньому мотиви не містять обґрунтування необхідності призначення у даній справі судової експертизи, зокрема, не зазначено, які саме спеціальні знання необхідні для визначення дійсного розміру заборгованості відповідача перед позивачем, перевірки розрахунку боргу за договором, а також розрахунків заявлених до стягнення сум пені та 3% річних, і чому таку перевірку не може здійснити суд, у звязку з чим підстави для задоволення клопотання про призначення експертизи у даному випадку є відсутніми.

12.10.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано клопотання б/н, б/д (вх. № 21505/17 від 12.10.2017 р.) про залучення до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача учасників (засновників) ТОВ «Птахофабрика Київська», а саме - ГРІЗЛІ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД, ДІГОМАКС ЛІМІТЕД, СІТІТЕ ЛІМІТЕД, ПРОСКАР ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД, ПЕНТАМОРФО ЛІМІТЕД, для цілей захисту власного права та законного інтересу на отримання прибутку (дивідендів), оскільки даний спір компанія ТОВ «Птахофабрика Київська» вважає ризиковим та таким, що може прямо вплинути на розмір дивідендів, які підлягають до виплати учасникам (засновникам) товариства. Таким чином, на думку відповідача, у випадку стягнення судом грошових коштів з ТОВ «Птахофабрика Київська», ГРІЗЛІ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД, ДІГОМАКС ЛІМІТЕД, СІТІТЕ ЛІМІТЕД, ПРОСКАР ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД, ПЕНТАМОРФО ЛІМІТЕД буде позбавлено значної суми дивідендів.

Клопотання відповідача про залучення ГРІЗЛІ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД, ДІГОМАКС ЛІМІТЕД, СІТІТЕ ЛІМІТЕД, ПРОСКАР ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД, ПЕНТАМОРФО ЛІМІТЕД до участі у справі в якості третіх осіб було залишено судом без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства, внаслідок прийняття рішення у господарській справі саме у третьої особи можуть виникнути чи змінитися права або обовязки щодо позивача чи відповідача у даній справі.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено суду, як саме і в який спосіб рішення господарського спору у даній справі може вплинути на права або обов'язки учасників (засновників) ТОВ «Птахофабрика Київська», а саме - ГРІЗЛІ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД, ДІГОМАКС ЛІМІТЕД, СІТІТЕ ЛІМІТЕД, ПРОСКАР ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД, ПЕНТАМОРФО ЛІМІТЕД у даній справі.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для залучення ГРІЗЛІ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД, ДІГОМАКС ЛІМІТЕД, СІТІТЕ ЛІМІТЕД, ПРОСКАР ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД, ПЕНТАМОРФО ЛІМІТЕД до участі у даній справі в якості третіх осіб.

12.10.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подано клопотання б/н від 12.10.2017 р. (вх. № 21612/17 від 12.10.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, а саме копії опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії від 21.03.2017 р., копії статутів ТОВ «Альфа-Вет» від 10.12.2012 р. та від 21.03.2017 р., копії виписки з ЄДРЮОФОПГФ, копії довідки АА № 630093 з ЄДРПОУ, копій довіреностей № 332 від 20.09.2016 р., № 510 від 30.01.2017 р., копії видаткової накладної № РН-000696 від 30.04.2015 р., копії податкової накладної та квитанції № 1, лист № 18-09/17 від 18.09.2017 р. про надання інформації з доказами направлення на адресу відповідача.

Слід зазначити, що розгляд справи № 911/2317/17 12.10.2017 р. в режимі відеоконференції не відбувся, оскільки Броварським міськрайонним судом Київської області, якому ухвалою суду у даній справі було доручено проведення засідання, призначеного на 12.10.2017 р. о 15:00, в режимі відеоконференції, не було забезпечено відеоконференцзвязку у встановлений час.

Представник позивача у судовому засіданні 12.10.2017 р. в приміщенні господарського суду Київської області позовні вимоги підтримував у повному обсязі; проти задоволення поданих відповідачем клопотань про призначення експертизи та залучення третіх осіб до участі у справі заперечував.

Представник відповідача у судове засідання 12.10.2017 р. до господарського суду Київської області не зявився.

У судовому засіданні 12.10.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

23.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Вет» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (покупець) було укладено договір поставки № 13-1023/1, відповідно до п. 1.1 якого продавець відповідно до умов цього договору зобов'язується поставити кормові добавки, ветеринарні препарати, вакцини, біопрепарати, вітамінні та лікарські препарати, іншу ветеринарну продукцію, а покупець - прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних (видаткових), що виписуються на кожну партію товару.

Згідно з п. 2.2 договору покупець зобовязаний перерахувати на поточний рахунок продавця вартість поставленої йому партії товару протягом 30 календарних днів з моменту отримання партії товару, згідно накладних. (Моментом отримання партії товару вважається момент підписання покупцем видаткової накладної).

Пунктом 2.3 договору встановлено, що зобовязання покупця щодо оплати товару вважається виконаним з моменту зарахування грошових коштів за товар на поточний рахунок продавця.

Згідно з п. 2.4 договору загальна вартість товару, що поставляється за даним договором, визначається загальною сумою всіх видаткових накладних на відпуск товару покупцю за весь період дії цього договору.

На виконання умов договору ТОВ «Альфа-Вет» за період з 23.10.2013 р. по 16.03.2017 р. здійснило постачання ТОВ «Птахофабрика Київська» ветеринарної продукції на загальну суму 803841,28 грн., отримання якої підтверджується видатковими накладними, які підписані повноважними представниками сторін, та довіреностями на отримання товару видані повноважним представникам відповідача (копії долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто судом).

Проте, ТОВ «Птахофабрика Київська» частково розрахувалось за отриманий товар на загальну суму 753963,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача за період з 15.11.2013 р. по 06.03.2017 р. (копії долучено до матеріалів справи).

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «Птахофабрика Київська» неналежним чином виконувало взяті на себе зобовязання в частині своєчасної оплати починаючи із зобовязань за видатковою накладною № РН-0001042 від 06.05.2014 р.

Окрім того, судом встановлено, що ТОВ «Птахофабрика Київська» частково не оплачено видаткову накладну № РН-0000175 від 30.01.2017 р. у сумі 10458,28 грн. та взагалі не оплачено видаткові накладні № РН-0000242 від 07.02.2017 р. на суму 11910,00 грн., № РН-0000374 від 24.02.2017 р. на суму 11910,00 грн., № РН-0000467 від 09.03.2017 р. на суму 10080,00 грн., № РН-0000539 від 16.03.2017 р. на суму 5520,00 грн.

Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем за договором № 13-1023/1 від 23.10.2013 р. становить 49878,28 грн.

Оскільки ТОВ «Птахофабрика Київська» несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувалось з позивачем за отриманий товар відповідно до договору № 13-1023/1 від 23.10.2013 р., останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказів погашення заборгованості за договором поставки № 13-1023/1 від 23.10.2013 р. в сумі 49878,28 грн. відповідач суду не надав, однак і наявність основного боргу у розмірі 49878,28 грн. за вказаним вище договором відповідачем не заперечувалась.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязання за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 13-1023/1 від 23.10.2013 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем, у сумі 49877,28 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позовна заява містить вимогу щодо стягнення з відповідача 6597,09 грн. пені, передбаченої п. 6.3 договору № 13-1023/1 від 23.10.2013 р.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, штрафні санкції є видом господарських санкцій, які застосовуються у сфері господарювання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.3 договору, за прострочення оплати за п. 2.2 договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості, за кожен день прострочення. При цьому пеня нараховується на весь період прострочення виконання зобовязання покупцем по оплаті товару - до повного погашення заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи слідує, що позивачем було визначено розмір пені в сумі 6597,09 грн. за зобовязаннями відповідача за період з 27.05.2016 р. по 30.06.2017 р., нарахованої на заборгованість останнього з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення з відповідача пені, останню було розраховано за період, що перевищує шість місяців, на що у відзиві звертав увагу суду відповідач.

Проте, як зазначалося вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено нарахування пені за період, що перевищує зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України строк.

Водночас, як вбачається з відзиву відповідача, ТОВ «Птахофабрика Київська» просило суд застосувати відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені та 3% річних.

Слід зазначити, що згідно з приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної даності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною третьою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поряд з цим, згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Даною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Правова природа пені є такою, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. у справі № 6-116цс13.

Також і у п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вказано, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Як встановлено судом, строк позовної давності у даному спорі в частині вимог про стягнення пені в розмірі 1301,13 грн. сплив до звернення позивача з позовом, який було подано до господарського суду у липні 2017 року, про що відповідачем до винесення рішення у справі зроблено заяву про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності.

Беручи до уваги визначений законодавством строк спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені тривалістю в один рік, а також те, що з позовом до суду позивач (згідно штемпеля вхідної кореспонденції суду) звернувся 31.07.2017 р., до стягнення з відповідача у даній справі підлягає пеня у загальному розмірі 5295,96 грн. за видатковою накладною № РН-0000819 від 29.04.2016 р. за період з 31.07.2016 р. до 12.02.2017 р. (у межах строку спеціальної позовної давності), № РН-0000043 від 11.01.2017 р. за період з 11.02.2017 р. до 05.03.2017 р., № РН-0000175 від 30.01.2017 р. за період з 02.03.2017 р. по 30.06.2017 р., № РН-0000242 від 07.02.2017 р. за період з 09.03.2017 р. по 30.06.2017 р., № РН-0000374 від 24.02.2017 р. за період з 26.03.2017 р. по 30.06.2017 р., № РН-0000467 від 09.03.2017 р. за період з 09.04.2017 р. по 30.06.2017 р., № РН-0000539 від 16.03.2017 р. за період з 16.04.2017 р. по 30.06.2017 р.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 5295,96 грн.

Окрім того, позивачем було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача 3% річних.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 1331,64 грн. за зобовязаннями відповідача за період з 30.06.2014 р. по 30.06.2017 р., нарахованих на заборгованість останнього з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище, ТОВ «Птахофабрика Київська» просило суд застосувати позовну давність і до вимоги про стягнення 3% річних.

Згідно з п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

При цьому, нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, здійснюються з першого дня (місяця) прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Їх розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа вказаних нарахувань така, що позовна давність до вимог про їх стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування інфляційних втрат та процентів річних. Право на позов про стягнення зазначених нарахувань за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму до повного її погашення, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Що ж до стягнення 3% річних, то позивач має право на їх нарахування до моменту фактичного виконання грошового зобовязання відповідачем, однак право на їх стягнення зберігається протягом трьох років до подання позову.

Наведена правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України, зокрема, від 10.08.2011 р. у справі № 7/23, від 15.03.2007 р. у справі № 15/231-06, від 01.04.2015 р. у справі № 914/3078/14.

Беручи до уваги визначений законодавством загальний строк позовної давності до вимог про стягнення 3% річних тривалістю в три роки, а також те, що з позовом до суду позивач (згідно штемпеля вхідної кореспонденції суду) звернувся 31.07.2017 р., до стягнення з відповідача у даній справі підлягають 3% річних у загальному розмірі 1284,68 грн. за період з 31.07.2014 р. по 30.06.2017 р.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Альфа-Вет» у даній справі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (07413, Київська обл., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Радгоспна, код 05513187) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Вет» (03062, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 96, оф. 2, код 37616771) 49877 (сорок девять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 28 коп. основного боргу, 5295 (пять тисяч двісті девяносто пять) грн. 96 коп. пені, 1284 (одну тисячу двісті вісімдесят чотири) грн. 68 коп. 3% річних, 1562 (одну тисячу пятсот шістдесят дві) грн. 72 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 25.10.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна