РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2017Справа №910/12129/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛВЕР-СЕРВІС"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології"

про стягнення 28683,34 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача не з?явився

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЛВЕР-СЕРВІС" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" про стягнення 28 683,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12129/17 та призначено розгляд на 08.09.2017.

30.08.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі.

В судове засідання 08.09.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

Ухвалою суду від 08.09.2017 відкладено розгляд справи на 06.10.2017.

В судове засідання 06.10.2017 представники сторін не з'явилися, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направили.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Судом винесено рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

05.06.2013 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №УП100037 про надання послуг з інформаційних технологій, відповідно до умов якого виконавець виконує для замовника комплекс робіт та надає замовник послуги з інформаційних технологій, а замовник приймає та сплачує послуги по підключенню та послуги відповідно до умов даного договору та додатків до нього, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.3.2 замовник зобов'язується оплачувати послуги на умовах Договору. Приймати всі необхідні заходи для проведення своєчасної оплати за послуги у випадку неотримання рахунків.

Відповідно до розділу 7 Договору вартість та перелік послуг на умовах даного Договору вказується у відповідних замовленнях, які складають невід'ємну частину Договору.

Згідно п. 7.1 Договору сторони узгодили, що 100 (сто) відсотків вартості «Послуги по підключенню» сплачується замовником авансом протягом 10 (десяти) робочих днів з дати ступу замовлення в силу. Оригінал рахунка направляється замовником разом з оригіналом замовлення, копія рахунку передається по електронній пошті за адресою .

Оплата щомісячної вартості послуги здійснюється замовником до 17-го числа поточного місяця на умові передплати та на підставі рахунків, що направляються замовнику по електронній пошті. Акти виконаних робіт та наступні рахунки виставляються виконавцем з урахуванням зменшення оплати наданої послуги, якщо на протязі відповідного розрахункового місяця мали місце простої, які зафіксовані сторонами в Актах фіксації простоїв (п. 7.2 Договору).

Позивач зазначив, що починаючи з жовтня2015 року, відповідач періодично затримував оплату за надані послуги, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість в розмірі 24000,00 грн.

Між сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2017-лютий 2017 , відповідно до якого вбачається, що заборгованість відповідача становить 24 000 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі 24000 грн.. обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю

З огляду на прострочення відповідачем оплати за надані послуги, позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1681,86 грн., інфляційних втрат в розмірі 2628,00 грн., річних в розмірі 373,48 грн.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 9.8 Договору, при невиконанні п. 7.2 Договору, щодо оплати, замовник, на вимогу виконавця, сплачує пеню у розмірі річної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу від суми заборгованості сплата пені відбувається згідно окремо виставлених рахунків виконавця замовнику.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 1681,86 грн. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми та інфляційних, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 373,48грн. - 3% річних та 2628,00 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ НОВІТНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, будинок 5/1, літ. А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛВЕР-СЕРВІС» (08702, Київська область, місто Обухів, м-н Сосновий, будинок 2, квартира 21-1) основну заборгованість в розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн., пеню в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одну) грн., 86 коп., інфляційні нарахування в розмірі 2628 (дві тисячі шістсот двадцять вісім) грн., 3 % річних в розмірі 373 (триста сімдесят три) грн. 48 коп., судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.10.2017

Суддя Мельник В.І.