ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2017р. Справа № 917/1443/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м.Полтава, ідент. код 00131819

до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія", вул. ОСОБА_1Богаєвського, 10/30, м.Кременчук, 39617, ідент. код 08564280

про стягнення 402 166, 21 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов.№ 10-74/1941 від 15.02.2017 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов.№ 9/117 від 17.10.2017 року

Розглядається позовна заява публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" про стягнення 402166,21 грн. заборгованості за Договором № 233 від 01.06.2010 року про постачання теплової енергії в гарячій воді та Додатковою угодою № 5 від 15.02.2017 року до даного Договору, яка складається з: 240161,1 грн. - вартість спожитої теплової енергії, 35859,78 грн. - пені, 111733,43 грн. - інфляційних, 14411,9 грн. - 3% річних.

Суд ухвалою від 01.09.2017 року порушив провадження у справі №917/1443/17 та призначив її до розгляду у судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 19.10.2017 року виклав зміст позовних вимог та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшло заперечення (вх.№ 12741 від 19.10.2017 року) на позовну заяву, в якому заявлене прохання зменшити суму основного боргу за спожиту теплову енергію в гарячій воді до 19114,12 грн. та прийняти рішення щодо зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають сплаті.

Крім цього, від позивача надійшло клопотання (вх.№ 12733 від 19.10.2017 року) про зменшення позовних вимог в частині стягнення вартості спожитої теплової енергії з 240161,1 грн. на 13424,82 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

В п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що у разі прийняття судом зміни (у бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом. Розгляд справи проводиться в межах зменшених позовних вимог, а саме: про стягнення 13424,82 грн. - вартість спожитої теплової енергії, 35859,78 грн. пені, 111733,43 грн. - інфляційні, 14411,9 грн.- 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні 19.10.2017 року наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві з врахуванням клопотання про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні 19.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд, встановив:

01.06.2010 року між ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії (позивач, теплопостачальна організація) та Кременчуцькою виховною колонією (споживач) було укладено Договір № 233 про постачання теплової енергії в гарячій воді, з додатками.

При цьому, сторони узгодили, зокрема, наступне:

- теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України "Про теплопостачання" та діючого законодавства України (п. 1.1 та п. 1.2 Договору);

- теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді на потреби згідно з Додатком № 1 "Перелік об'єктів споживача та характеристика об'єкта надання послуг з теплопостачання" та в обсягах згідно з Додатком № 2 "Обсяги теплового навантаження теплоспоживання" (п. 2.1.2 Договору);

- споживач зобов'язується оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього Договору та додатку до нього №4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" (п. 2.2.2 Договору);

- порядок розрахунків зі споживачами теплової енергії викладено у Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до діючого Договору (п. 6.6 Договору).

До даного Договору сторонами було складено та підписано додатки, які є невід"ємними частинами цього Договору:

- Додаток № 1 "Перелік об'єктів споживача та характеристика надання послуг з теплопостачання";

- Додаток № 2 "Обсяги теплового навантаження та теплоспоживання";

- Додаток № 3 "Тарифи на теплову енергію";

- Додаток № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію";

- Додаток № 4-1 "Графік зняття показів та відомість про фактичні покази засобів обліку теплової енергії";

- Додаток № 4-2 "Акт про обсяги спожитої Споживачем (субспоживачем) теплової енергії";

- Додаток № 4-3 "Розрахунок навантаження, щомісячних і річних об"ємів теплоспоживання по опаленню";

- Додаток № 4-4 "Розрахунок теплового навантаження, щомісячних та річних об"ємів споживання теплової енергії з гарячого водопостачання, згідно 2.04.01-85";

- Додаток № 5 "Схема теплових мереж споживача";

- Додаток № 6 "Акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін";

- Додаток № 7 "Умови обмеження та припинення подачі теплової енергії".

Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію визначено в Додатку № 4 до Договору. При цьому, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в додатку № 2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця.

Розрахунки за використану теплову енергію здійснюються за тарифом, затвердженим в установленому законом порядку.

Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання) (п. 1 Додатку);

- обсяг фактично спожитої за розрахунковий період теплової енергії з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності тепломереж, підтверджується "Актом про обсяги спожитої (поставленої) споживачем (субспоживачем) теплової енергії" (додаток № 4-2), який оформлюється теплопостачальною організацією на підставі "Відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку" (додаток №4-1) та підтверджується споживачем у десятиденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого "Акта про обсяги спожитої споживачем теплоенергії" або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови його підписання трьома представниками теплопостачальної організації (п. 5 Додатку);

- за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення (п. 6 Додатку).

15.02.2017 року в зв"язку зі зміною назви Споживача на Державна установа "Кременчуцька виховна колонія" (далі-споживач, відповідач) сторони уклали Додаткову угоду № 5 до Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді за № 233 від 01.06.2010 року.

Крім того, судом встановлено, що разом з договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №233 на виконання вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» між сторонами щорічно укладався Договір про закупівлю теплової енергії в гарячій воді.

Укладені між сторонами договори про здійснення закупівель за державні кошти містять орієнтовні величини обсягів закупівлі теплової енергії на рік та її вартість, а конкретні умови постачання теплової енергії, її облік, розрахунковий період, порядок оплати та конкретна відповідальність сторін унормовані Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 233 від 01.06.2010 року строки.

Викладене позивач підтверджує виставленими відповідачу рахунками на оплату отриманих послуг та документами про їх отримання.

Станом на 19.10.2017 року залишається несплаченою вартість за спожиту теплову енергію в сумі 13424,82 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача:

13424,82 грн. заборгованості, 35859,78 грн. пені, 111733,43 грн.- інфляційних, 14411,9 грн. - 3% річних (в редакції про зменшення позовних вимог).

Відповідач у поданому суду запереченні на позовну заяву підтверджує наявну станом на 13.09.2017 року заборгованість за спожиту теплову енергію в гарячій воді в розмірі 19114,12 грн.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Статтею 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

З огляду на визначений сторонами в договорі порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків, матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення вчасних розрахунків за спожиту теплову енергію.

В клопотанні про зменшення позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем частково сплачено суму основного боргу (в розмірі 226736,28 грн.). Станом на 19.10.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 13424,82 грн. не погашена.

З огляду на вищевикладене, вимога позивача про стягнення заборгованості в сумі 13424,82 грн. підтверджена матеріалами справи, відповідачем належними доказами не спростована, є обгрунтованою, а тому, підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

В пункті п.6 додатку №4 до Договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного, позивачем заявлено до стягнення:

35859,78 грн. - пені (за період з серпня 2016 року по травень 2017 року, розрахунок додається), 111733,43 грн. - інфляційних (за період з грудня 2014 року по березень 2017 року (розрахунок додається), 14411,9 грн. - 3% річних (за період з грудня 2014 року по травень 2017 року, розрахунок додається). Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені, 3% річних та інфляційних є правомірним.

Відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що ДУ "Кременчуцька виховна колонія" є державною, неприбутковою установою, яка фінансується з державного бюджету і здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання у врегульованих законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених цивільним кодексу України.

Проте, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, що відповідач є неприбутковою, бюджетною установою, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені до 17929,89 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 17929,89 грн. пені, 14411,9 грн. 3 % річних та 111733,43 грн. інфляційних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи), і підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом враховано, що пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43,49, п. 3 ст. 83, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" (вул. ОСОБА_1Богаєвського, 10/30, м.Кременчук, 39617, ідент. код 08564280) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, ідент. код 00131819) 13424,82 грн. вартості спожитої теплової енергії, 17929,89 грн. пені, 111733,43 грн. - інфляційних, 14411,9 грн. - 3% річних, 2631,45 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, ідент. код 00131819) з Державного бюджету України 3401,05 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 633540 від 14.07.2017 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/1443/17.

4. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено та підписано 24.10.2017 року.

Суддя Іванко Л.А.