РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2017Справа №910/23417/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київгаз»
До Публічного акціонерного товариства «Київенерго»
Простягнення 7 274 352,87 грн
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Громницький Ю.П. - за дов., Лебедєв Ю.В.;

від відповідача: Халимон С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2016 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (далі - позивач або ПАТ «Київгаз») до Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» (далі - відповідач або ПАТ «КИЇВЕНЕРГО») про стягнення 43 903 015,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором на розподіл природного газу № 167-15 від 02.02.2015 (далі - договір).

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача основний борг у розмірі 43 496 649,91 грн (за послуги, надані протягом листопада 2016 року), три проценти річних у сумі 39 325,74 грн та 367 040,224 грн пені.

Провадження у справі № 910/23417/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2016, її розгляд призначено на 24.01.2017.

06.01.2017 від представника позивача надійшло власне письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору в провадженні іншого компетентного спору.

23.01.2017 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 22.12.2016.

24.01.2017 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а також заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 113 444 057,07 грн, 1 279 231,064 пені, три проценти річних у сумі 142 809,00 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 731 063,22 грн.

Представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а також клопотання про об'єднання однорідних справ, просив суд об'єднати в одне провадження дану справу та справу № 910/16072/16, оскільки в межах вказаних судових справ розглядаються спори між тими ж сторонами, позовні вимоги ґрунтуються на тих самих підставах - договорі № 167-15 від 02.02.2015, а позивачем обраний однаковий спосіб захисту своїх прав.

У судовому засіданні представники сторін надали суду пояснення по суті спору.

Представник позивача підтримав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив суд задовольнити позовні вимоги із урахуванням вказаної заяви. Представник відповідача заперечував проти прийняття вказаної заяви з огляду на те, що сторонами не здійснювалось досудове врегулювання спору, передбачене ст.ст. 5, 22 Господарського процесуального кодексу України, а також у зв'язку з несплатою позивачем судового збору за подання такої заяви.

Дослідивши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд відклав її розгляд.

Судом також було розглянуто клопотання відповідача про об'єднання однорідних справ та відмовлено в його задоволенні з підстав, викладених в ухвалі суду від 24.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 розгляд справи відкладено на 08.02.2017.

08.02.2017 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував вірність розрахунку обсягу наданих позивачем послуг, а також клопотання про витребування доказів, просив суд витребувати у позивача:

- акти про порушення, складені представниками позивача за наступними об'єктами споживання в м. Києві: вул. Верховинна, 80-Б; вул. Ревуцького, 41; вул. Світлицького, 34; вул. Трутенка, 9-В; вул. Новопольова, 69; вул. Васильківська 8-Б; вул. Стратегічне шосе, 134;

- рішення комісії за результатами розгляду вищевказаних актів про порушення;

- розрахунок виробничо-технологічних втрат та витрат природного газу, включених до актів приймання-передавання послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016 та 31.12.2016.

Судове засідання, призначене на 08.02.2017, не відбулось у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено, зобов'язано позивача надати відповідні документи, розгляд даної справи призначено на 21.02.2017.

21.02.2017 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 127 937 075,10 грн, 2 414 622,82 пені, три проценти річних у сумі 631 461,79 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 1 934 955,80 грн.

Представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення Господарським судом міста Києва пов'язаної з нею справи № 910/1837/17.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження в справі заперечував, позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про збільшення їх розміру підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представники сторін подали спільне клопотання про продовження строку розгляду спору, яке було задоволено судом.

Дослідивши клопотання відповідача про зупинення провадження в справі, а також заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, подану 21.02.2017, суд відклав їх розгляд.

Крім того, судом була розглянута заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, подана 24.01.2017, та задоволена частково, а саме - вказана заява прийнята судом до розгляду в частині збільшення розміру основного боргу, пені та трьох процентів річних (у зв'язку із збільшенням позивачем спірного періоду для основного боргу, та заявленням вимог про стягнення заборгованості за послуги, надані не лише протягом листопада 2016 року, а й протягом грудня 2016 року).

У судовому засіданні оголошено перерву до 28.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 строк розгляду справи продовжено на 15 днів - до 08.03.2017.

22.02.2017 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав додаткові пояснення щодо уточнення обсягу наданих відповідачу послуг.

27.02.2017 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав пояснення по справі, в яких зазначив, що вважає заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, подану 21.02.2017, заявою про зміну предмету позову, яка була подана після початку розгляду справи по суті. Крім того, зазначив, що розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційної складової боргу, наведений у вказаній заяви, виконаний позивачем без врахування частини здійснених відповідачем оплат.

28.02.2017 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке було задоволено судом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяв про збільшення їх розміру підтримав, проти задоволення клопотання про зупинення провадження в справі заперечував.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, подане ним клопотання про зупинення провадження в справі підтримав.

Крім того, суд зазначив про необхідність доплати судового збору в зв'язку з поданням позивачем 24.01.2017 заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка була частково задоволена судом, з огляду на наступне.

Приписами ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір є складовою судових витрат, а розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з січня 2016 розмір мінімальної заробітної плати становив 1 378,00 грн.

Таким чином, на момент подання даної позовної заяви максимальний розмір судового збору становив 206 700,00 грн, та саме в такому розмірі був сплачений позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 6591 від 13.12.2016.

Водночас, станом на 24.01.2017 - момент подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, законодавцем до положень ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» були внесені зміни.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній станом на 24.01.2017) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 600,00 грн.

Отже, станом на 24.01.2017 - момент подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, максимальний розмір судового збору становив 240 000,00 грн.

Таким чином, станом на день подання позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог максимальний розмір судового збору також зріс, у зв'язку із чим з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 33 300,00 грн (240 000,00 - 206 700,00).

У п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, якщо до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача в Державний бюджет України суму судового збору в розмірі 33 300,00 грн за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Суд, заслухавши повноважних представників сторін та учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність зупинити провадження у даній справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/1837/17, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

У п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Предметом спору у даній справі є, зокрема, вимога позивача (ПАТ «Київгаз») про стягнення з відповідача (ПАТ «КИЇВЕНЕРГО») заборгованості за послуги, надані протягом листопада та грудня 2016 року за актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016 та 31.12.2016 на підставі договору на розподіл природного газу № 167-15 від 02.02.2015.

При цьому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач (ПАТ «КИЇВЕНЕРГО») оспорює об'єм протранспортованого позивачем (ПАТ «Київгаз») природного газу та, відповідно, об'єм і вартість наданих ним послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою протягом спірного періоду.

Водночас, як вбачається з долученої до матеріалів справи копії позовної заяви ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до ПАТ «Київгаз», предметом розгляду в межах пов'язаної з даною справи № 910/1837/17 (провадження в якій, як встановлено судом, порушено відповідною ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017) є відновлення становища, що існувало до порушення прав ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та скасування оперативно-господарської санкції, що застосована ПАТ «Київгаз», у вигляді донарахування об'єму природного газу 1857,600 тис.м.куб відповідно до акту розрахунку від 08.12.2016 та включення цього об'єму - 1857,600 тис.м.куб до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016 до договору № 167-15 від 02.02.2015.

Таким чином, під час розгляду справи № 910/1837/17 судом будуть встановлені обставини, що мають преюдиційне значення для даної справи, а саме - правомірність включення спірного об'єму протранспортованого позивачем (ПАТ «Київгаз») природного газу - 1857,600 тис.м.куб, до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016 (який також є підставою позову в межах даної справи) та, відповідно, загальний об'єм природного газу, протранспортованого протягом листопада 2016 року.

З огляду на викладене, враховуючи, що від об'єму протранспортованого протягом листопада та грудня 2016 року природного газу залежить об'єм та вартість послуг, наданих ПАТ «Київгаз» (позивачем) протягом спірного періоду, а також залежить вірність розрахунку розміру основного боргу та інших позовних вимог, в даній справі, суд дійшов висновку про те, що він позбавлений можливості вирішити спір між сторонами в межах даної справи до вирішення пов'язаної із нею справи № 910/1837/17, у зв'язку з чим ухвалою суду від 28.02.2017 зупинено провадження у справі № 910/23417/16 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/1837/17.

05.07.2017 через відділ діловодства від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/23417/16, оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 у справі № 910/1837/17 в задоволенні позовних вимог ПАТ «Київенерго» про скасування оперативно-господарської санкції та стягнення 10 858 662,53 грн відмолено повністю.

У зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Карабань Я.А., відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу, було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/23417/16.

Згідно повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, справа № 910/23417/16 була передана до розгляду судді Спичаку О.М.

Згідно з частиною 3 статті 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

У зв'язку з тим, що відпали обставини, які зумовили зупинення провадження у справі № 910/23417/16, то ухвалою суду від 04.08.2017 було поновлено провадження у даній справі, її розгляд призначено 15.09.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 15.09.2017 подав клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення на підтвердження сплати судового збору за подачу заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Крім того, позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останнім було збільшено розмір заявленої до стягнення суми.

Представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про зупинення провадження у даній справі, а в судовому засіданні 15.09.2017 її підтримав.

Судом повідомлено, що заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, подана 21.07.2017, та заява про уточнення позовних вимог від 15.09.2017 будуть судом розглянуті в наступному судовому засіданні. Також судом повідомлено, що розгляд клопотання про зупинення провадження у справі також переноситься в наступне судове засідання.

У судовому засіданні 15.09.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 25.09.2017.

25.09.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Також 25.09.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 7 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом було розглянуто та задоволено клопотання позивача про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 25.09.2017 судом було розглянута заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, подана 21.07.2017, та заява про уточнення позовних вимог від 15.09.2017.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 встановлено, що статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п., а тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи- об'єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Судом у відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, заяви позивача розцінені як заяви про збільшення позовних вимог.

Судом розглянуто та частково задоволено вищенаведені заяви, а саме - вказані заяви прийняті судом до розгляду в частині збільшення розміру основного боргу, пені та трьох процентів річних. Суд відхиляє заяви відповідача щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат з огляду на те, що по своїй суті заявлення даної вимоги є не збільшенням розміру позовних вимог, а заявленням додаткової вимоги, що суперечить вимогам встановленим статтею 22 ГПК України.

У зв'язку з частковим прийняттям заяв про збільшення розміру позовних вимог, нова ціна позову становить 135 211 428,12 грн (128 083 741,50 сума основного боргу, 6 436 194,01 пеня, 691 492,61 три відсотки річних).

У даному судовому засіданні відповідачем було подано письмове клопотання про витребування додаткових доказів по справі.

Представник позивача проти задоволення зазначеного клопотання заперечив у повному обсязі.

Судом було розглянуто та задоволено клопотання відповідача про витребування доказів.

У зв'язку з необхідністю витребувати додаткові докази по справі, суд відклав розгляд зазначеної справи до 02.10.2017.

29.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від 29.09.2017 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі з клопотанням, в якому позивач просить стягнути з відповідача 7 274 352,87 грн заборгованості, яка складається з 146 666,25 грн основного боргу, 6 436 194,01 грн пені та 691 492,61 грн три відсотки річних.

У судовому засіданні 02.10.2017 представник позивача підтримав, подане через канцелярію суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні заперечення на пояснення позивача.

У судовому засіданні 02.10.2017 на підставі статті 77 ГПК України, оголошено перерву до 09.10.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 09.10.2017 подав додаткові письмові пояснення по справі, в яких заперечив проти доводів відповідача, викладених в додаткових поясненнях від 02.10.2017.

Представник відповідача у даному судовому засіданні подав додаткові пояснення по справі, в яких заперечив проти задоволення позовних вимог.

Також представником позивача були надані усні пояснення по справі з приводу додаткових пояснень, поданих 29.09.2017 щодо стягнення з відповідача 7 274 352,87 грн заборгованості, яка складається з 146 666,25 грн основного боргу, 6 436 194,01 грн пені та 691 492,61 грн три відсотки річних. Зокрема, позивач просив суд розцінювати зазначені пояснення, як зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 встановлено, що статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п., а тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи- об'єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Судом у відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, заява позивача розцінена як заява про зменшення розміру позовних вимог.

Судом розглянуто та задоволено вищенаведену заяву, у зв'язку з чим нова ціна позову становить 7 274 352,87 грн.

Представниками сторін у даному судовому засіданні були наданні усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 09.10.2017 на підставі статті 77 ГПК України оголошено перерву до 13.10.2017.

У судовому засіданні 13.10.2017 судом було розглянуто та відхилено раніше подане відповідачем клопотання про зупинення провадження по справі з огляду на те, що розгляд Вищим господарським судом України справи № 910/1837/17 не перешкоджає розгляду даної справи.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в матеріалах справи документами.

У судовому засіданні 13.10.2017 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2015 між Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (замовник) укладено договір № 167-15 на розподіл природного газу, відповідно до умов якого газорозподільне підприємство зобов'язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін. Пункти призначення з переліком комерційних вузлів обліку природного газу та газоспоживаючого обладнання визначаються сторонами у додатку до договору за нормою, наведеною у додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п. 2.2 договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Згідно з п. 3.3 договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 газорозподільне підприємство транспортує природний газ у загальному потоці газу від пунктів приймання-передачі газу в ГРМ до пунктів призначення в обсягах, підтверджених оператором.

Відповідно до п. 3.6 договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 обсяг протранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ, що оформлюються на підставі даних комерційних вузлів обліку, визначених у додатку до договору.

Згідно з п. 3.9 договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством.

Відповідно до п. 5.1 договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюється за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб.м., встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно з п. 11.1 договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині транспортування газу з 01.01.2015 до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов.

Додатковою угодою № 1 від 28.12.2015 до Договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 сторони внесли зміни до п. 11.1 договору, зазначивши, що цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині транспортування газу з 01.01.2015 до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за період з листопада 2016 по грудень 2016 позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 128 083 741,50 грн, а саме: у листопаді 2016 року - на суму 58 136 334,35 грн, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2016 № 0ГБИ-009292 (уточнений), та у грудні 2016 року на суму 69 947 407,16 грн, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 31.12.2016 № 0ГБИ-012395.

Звертаючись з даним позовом до суду (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) позивач зазначив, що відповідач не в повному обсязі здійснив оплату за надані позивачем послуги з розподілу природного газу, у зв'язку з чим у відповідача наявна заборгованість у розмірі 146 666,25 грн.

В підтвердження наявності саме даної суми заборгованості позивачем зазначено наступне.

При подачі ПАТ «Київгаз» позовної заяви до Господарського суду міста Києва до матеріалів позовної заяви було додано копію підписаного позивачем та відповідачем акту приймання-передачі послуг з транспортування природного газу розподільними газопроводами від 30.11.2016 № ОГБИ 009231, згідно якого позивач надав відповідачу протягом листопада 2016 послуги з транспортування природного газу розподільними газопроводами в обсязі всього 241 021,062 тис.м.куб за ціною 200,5 грн (без ПДВ) за тис.м.куб. на загальну суму 57 989 667,94 грн. Зазначений акт 05.12.2016 вихідним листом № 2935/04 було направлено відповідачу, який повернув його підписаним позивачу 09.12.2016 супровідним листом № 42АУ/633В/12599

На примірнику акту № 0ГБИ-009231, невстановленою особою ПАТ «Київенерго», без зазначення підпису, прізвища, ім'я та по-батькові особи, завірення печаткою ПАТ «Київенерго», зроблено допис про невизнання позивачем газорозподілу газу в листопаді 2016 року в обсязі 955,2 тис.м.куб. та 88,220 тис.м.куб виробничо-технологічних втрат. Посилань на документи, які містили такі донарахування та обґрунтування незгоди в допису зазначені не були.

Станом на 05 грудня 2016 року донарахування були відсутні та не могли бути включені до акту № 0ГБИ-009231, оскільки акт-розрахунок про донарухування обсягу послуг з газорозподілу було складено ПАТ «Київгаз» лише 08 грудня 2016 року та тільки 13 грудня 2016 року розрахунок нарахувань разом з відкоригованим актом приймання-передачі послуг з транспортування природного газу розподільними газопроводами від 30 листопада 2016 року № 0ГБИ-009292 були направлені поштою відповідачу.

ПАТ «Київгаз» листом від 13 грудня 2016 року № 269 направив відповідачу відповідний акт-розрахунок необлікованого об'єму природного газу ПАТ «Київенерго» від 08 грудня 2016 року, згідно якого проведено розрахунок донарахованого об'єму природного газу за номінальною потужністю газового обладнання у обсязі 1 857,6 тис.м.куб. природного газу; рахунок на оплату на суму 446 938,56 грн.; акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30 листопада 2016 року № 0ГБИ-009292 згідно договору на розподіл природного газу № 167-15, згідно якого позивач надав відповідачу протягом листопада 2016 року послуги з транспортування природного газу розподільним газопроводами в обсязі 241 532,262 тис.м.куб., а також виробничо-технологічних витрат в обсязі 98,36 тис.м.куб., всього 241630,648 тис м.куб., за ціною 200,5 грн (без ПДВ) за тис.м.куб., на загальну суму 58 136 334,35 грн. (в тому числі ПДВ 9689389,06 грн.).

Зазначений лист вручено представнику ПАТ «Київенерго» 16.12.2016, проте підписаний акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30 листопада 2016 року № ГБИ-009292 представниками ПАТ «Київенерго» до ПАТ «Київгаз» не повернутий.

Позовні вимоги ПАТ «Київгаз» про стягнення заборгованості з ПАТ «Київенерго» у розмірі 146 666,88 ґрунтуються саме на даних акту про приймання-передачі послуг з транспортування природного газу розподільними газопроводами від 30 листопада 2016 року № 0ГБИ-009292 на загальну суму 58 136 334,35 грн. (в тому числі ПДВ 9689389,06 грн.), який є уточненим актом надання послуг за листопад 2016, у зв'язку з донарахуванням обсягів наданих послуг в обсязі 511,2 тис.м. куб на суму 146 666,41 грн.

Відповідач проти стягнення зазначеної суми основного боргу заперечив у повному обсязі, так як вважає, що на момент розгляду справи у нього перед позивачем відсутня заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу у період з листопада по грудень 2016. Зокрема, відповідачем зазначається, що позивачем безпідставно застосовано до заявника оперативно-господарську санкцію у вигляді донарахування об'єму природного газу на підставі актів про порушення № 20 та рішення комісії № 27 від 05.12.2016 з розгляду актів про порушення вимог Кодексу ГРС Публічного акціонерного товариства «Київгаз» шляхом включення донарахованого об'єму до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за листопад 2016 року. Відповідачем наголошується на тому, що відсутність узгодженого сторонами в договорі № 167-15 від 02.02.2015 порядку розрахунку втрат і витрат природного газу унеможливлює проведення таких розрахунків. Здійснити нарахування втрат природного газу фактично не можливо було за листопад-грудень 2016 за умови відсутності підписаних актів розмежування балансової належності щодо об'єктів газопостачання, оскільки залежно від місця встановлення комерційного вузла обліку, обсяг цих втрат і витрат віднімається або додається від/до загального обсягу протранспортованого природного газу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку що за своєю правовою природою вказаний договір є договором про надання послуг з розподілу природного газу.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» розподіл природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким газорозподільне підприємство зобов'язується транспортувати природний газ, довірений йому замовником, газорозподільними мережами до пункту приймання-передачі газу та передати його споживачу, який відповідно до законодавства має право на одержання зазначеного газу, а замовник зобов'язується сплатити за доставку газу за встановленою в договорі платою.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» споживачі, крім теплогенеруючих організацій, оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку гарантованими постачальниками та їх структурними підрозділами.

Згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритих в установах уповноваженого банку гарантованими постачальниками та їх структурними підрозділами, згідно з алгоритмом розподілу коштів виключно на: 1) поточний рахунок із спеціальним режимом використання підприємства, що здійснює продаж природного газу гарантованому постачальнику; 2) поточний рахунок газотранспортного підприємства; 3) поточний рахунок газорозподільного підприємства; 4) поточний рахунок гарантованого постачальника.

Згідно з п. 5.5 Договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015, оплата вартості послуг за транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами у договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

При цьому, відповідно до п. 5.7 Договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 у разі виникнення у замовника заборгованості з оплати послуг з транспортування природного газу ГРМ сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, складають графік погашення заборгованості, який є додатком до договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від замовника за послуги з транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зараховувати в рахунок погашення існуючої заборгованості замовника з найдавнішим строком її виникнення.

Судом встановлено, що за період з листопада по грудень 2016 позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 128 083 741,50 грн, а саме: у листопаді 2016 року - на суму 58 136 334,35 грн, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2016 № 0ГБИ-009292, та у грудні 2016 року на суму 69 947 407,16 грн, що підтверджується актом приймання-передачі послуг від 31.12.2016 № 0ГБИ-012395.

З доданих сторонами до матеріалів справи доказів вбачається, що станом на дату розгляду справи спірною є сума у розмірі 146 666,25 грн, яка нарахована позивачем згідно акту-розрахунку необлікованого об'єму природного газу від 08.12.2016 та включена ним в акт приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2016 № 0ГБИ-009292.

Позивачем було долучено до матеріалів справи оборотно-сальдову відомість з рахунку позивача про здійснені відповідачем оплати у період з 02.11.2016 по 24.05.2017 та реєстр здійснених відповідачем платежів за Договором № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 у період з 01.01.2017 по 24.05.2017.

Відповідачем були надані письмові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що наразі сума основного боргу за Договором № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 за спірний період (листопад-грудень 2016 року) відсутня.

При цьому, відповідачем було долучено до матеріалів справи реєстр здійснених відповідачем платежів за Договором № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 у період з 01.01.2017 по 24.05.2017.

Розбіжність між сторонами спору щодо суми основного боргу виникла через невизнання відповідачем суми заборгованості згідно з відкоригованим актом приймання-передачі послуг з транспортування природного газу розподільними газопроводами за листопад 2016 року від 30.11.2016 року № 0ГБИ-009292 порівняно з актом приймання-передачі послуг з транспортування природного газу розподільними газопроводами за листопад 2016 року від 30.11.2016 року № 0ГБИ-009231.

В пункті 2 глави 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 встановлено, що цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб'єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення:

1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб'єктів ринку природного газу відповідної якості;

2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об'ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб'єктів ринку природного газу;

3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об'єктів будівництва або існуючих об'єктів (умови технічного доступу);

4) доступу суб'єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу);

5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб'єктами ринку природного газу.

Згідно з п. 1 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем суміжні суб'єкти ринку природного газу, зокрема Оператор ГРМ та споживач, під час введення в експлуатацію або протягом експлуатації комерційного ВОГ та його складових, у тому числі в разі позаштатної ситуації чи виникнення спірних питань щодо результатів вимірювань об'єму природного газу, мають право здійснювати з дотриманням вимог цього Кодексу перевірку комерційного ВОГ та його складових щодо: 1) відповідності умовам експлуатації та узгодженій проектній документації чи умовам договору; 2) працездатності та/або придатності ЗВТ до застосування на підставі результатів перевірки їх метрологічних характеристик, зокрема загальної похибки вимірювання; 3) відсутності ознак пошкодження ЗВТ та/або пошкодження пломб; 4) відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або несанкціонованого газопроводу; 5) перевірки стану підвідного газопроводу, зокрема способу прокладання та відсутності можливості відбору газу поза вузлом обліку, в тому числі шляхом обстеження газопроводів приладовим методом на предмет відсутності підключень до підземних та надземних підвідних, розподільчих та транзитних газових мереж поза комерційним ВОГ, візуального обстеження способів монтажу і обв'язки газового та газорегулюючого обладнання; 6) відсутності несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок чого може перевищуватися діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу).

Пунктом 7 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про: 1) пошкодження пломб; 2) пошкодження ЗВТ (лічильника газу); 3) наявність зміни параметрів параметризації обчислювача чи коректора об'єму газу; 4) непрацездатність комерційного ВОГ чи його складових та/або його (їх) невідповідність умовам експлуатації чи узгодженій проектній документації або умовам договору; 5) наявність ознак несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ; 6) наявність несанкціонованого газопроводу; 7) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок чого перевищується діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу). Розрахунок необлікованого або облікованого частково об'єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі ХІ цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 236 ГК України, у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:

1) одностороння відмова від виконання свого зобов'язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов'язання другою стороною;

відмова від оплати за зобов'язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;

відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;

2) відмова управненої сторони зобов'язання від прийняття подальшого виконання зобов'язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов'язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);

3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;

4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов'язання.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 236 ГК України).

З огляду на вищенаведене, з урахуванням характеру спірних правовідносин, за своєю правовою природою донарахування об'єму природного газу є одним з засобів обліку протранспортованого природного газу, який застосовується у чітко визначеному чинним законодавством порядку, а відтак, у даному випадку таке донарахування не має на меті настання для замовника несприятливих економічних чи правових наслідків, а пов'язане насамперед, з необхідністю обґрунтованого визначення обсягів наданих за договором про розподіл природного газу послуг.

Враховуючи, що матеріалами справи № 910/1837/17 встановлені фактичні обставини, що склались між сторонами спору у листопаді 2016 року, різниця вартості послуг з транспортування природного газу розподільними газопроводами за листопад 2016 року між двома актами складає суму основного боргу ПАТ «Київенерго» (58 136 334,35 грн. - 57 989 667,94 грн.) = 146 666,41 грн. Ця сума становить вартість послуг розподілу різниці обсягу газу (609 тис. куб.), якою відрізняються 2 акти. При цьому різниця в обсягах ВТВ складає 8 тис. куб. (на суму 2,4 тис. грн.).

З огляду на те, що матеріали зазначеної справи не містять доказів в спростування вірності визначення позивачем об'ємів наданих послуг, з урахуванням доводів позивача та заперечень відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення 146 666,25 грн заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу у період з листопада по грудень 2016 року.

Заперечення відповідача щодо неправомірності заявлення позивачем вимог про стягнення суми основного боргу, судом визнаються необґрунтованими та таким, що спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 в частині здійснення оплати за надані позивачем послуги з розподілу природного газу, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 6 436 194,01 грн, а саме: 2 650 381,89 грн пені за прострочення оплати послуг, наданих у листопаді 2016 та 3 785 812,12 грн пені за прострочення оплати послуг, наданих у грудні 2016.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2.1 Договору № 167-15 на розподіл природного газу від 02.02.2015 у разі порушення замовником строків оплати із замовника стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом встановлено, що з наданого позивачем розрахунку пені, долученого до заяви про збільшення позовних вимог, вбачається, що розрахунок пені був здійснений позивачем відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, тобто протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане (щодо кожного простроченого платежу окремо з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню пеня у розмірі 6 436 194,01 грн.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 691 492,61 грн, а саме: 283 997,89 грн 3% річних за прострочення оплати послуг, наданих у листопаді 2016 та 407 494, 73 грн за прострочення оплати послуг, наданих у жовтні 2016 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають до стягненню 691 492,61 грн три відсотки річних.

25.09.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, в яких відповідач зазначив, що оплата вартості наданих позивачем послуг здійснювалась не лише через поточні рахунки Публічного акціонерного товариства «Київенерго» у встановленому договором порядку, а й через рахунки зі спеціальним режимом використання на виконання постанови КМУ від 18.06.2014 № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки». Відповідач зазначив, що відповідно до зазначеного порядку розподілу коштів, платежі за договором здійснюються кожен банківський день. Таким чином відповідач вважає, що він не міг та не користувався коштами позивача за розподіл природного газу і не впливає на їх розподіл між оператором газорозподільної мережі, оператором газотранспортної мережі і постачальником природного газу, що в свою чергу, виключає можливість застосування до нього 3 % річних та пені.

Однак, суд вважає вказані твердження відповідача необґрунтованими, оскільки Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, не змінює порядку та строків проведення розрахунків між сторонами, а визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (п. 1 Порядку).

Також відповідач посилався на те, що позивачем неправомірно було здійснено нарахування 3% річних та пені на суму заборгованості у розмірі 2 653 384,49 грн, що сплачена відповідачем на виконання Спільного протокольного рішення від 21.03.2017 № 2003 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Так відповідач зазначив, що відповідно до п. 2.6 СПР сторони встановили, що сторона № 4 (ПАТ «Київенерго») перераховує Стороні № 5 (ПАТ «Київгаз») кошти в сумі 2 653 384,49 грн, у т.ч. ПДВ 442 230,75 грн, за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами за 2016 рік згідно з договором від 02.02.2015 № 167-15 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за транспортування газу газорозподільними мережами за 2016 рік, договір від 02.02.2015 № 167-15, у т.ч. ПДВ 442 230,75 грн.».

Таким чином, відповідач вважає, що вказаним Спільним протокольним рішеннями сторони змінили порядок та строки виконання частини основного зобов'язання в розмірі 2 653 384,49 грн.

Разом з тим, суд відхиляє зазначені заперечення відповідача, як необґрунтовані та безпідставні, з огляду на те, що Спільне протокольне рішення від 21.03.2017 № 2003 про організацію взаєморозрахунків було укладено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та не містить умов щодо зміни порядку та строків розрахунків за основним договором.

Всі інші доводи та заперечення відповідача судом відхиляються, як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) на користь Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 4Б, ідентифікаційний код 03346331) 146 666 (сто сорок шість тисяч шістсот шістдесят шість) грн 25 коп. основного боргу, пеню у розмірі 6 436 194 (шість мільйонів чотириста тридцять шість тисяч сто дев'яносто чотири) грн. 01 коп., 3% річних у розмірі 691 492 (шістсот дев'яносто одну тисячу чотириста дев'яносто дві) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 109 115 (сто дев'ять тисяч сто п'ятнадцять) грн. 29 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

18.10.2017

Суддя Спичак О.М.