ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Справа № 923/184/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Погребняка В.Я.,
Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргу Херсонського міського центру зайнятості, м. Херсон
на постанову та рішеннявід 20.06.2017 Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 господарського суду Херсонської області
у справі№ 923/184/17 господарського суду Херсонської області
за позовом Херсонського міського центру зайнятості, м. Херсон
до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонський області, м. Херсон
про стягнення 13 117 грн. 81 коп.

в судовому засіданні взяли участь представники:

Херсонського міського центру зайнятості (у режимі відеоконференції)Федорченко А.М., довір. № 06-20/131, від 17.01.2017,
Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонський області (у режимі відеоконференції)Мицкан І.І. -лейтенант поліції, спецжетон № 0070220 ХСП № 002455, 28.12.2016,
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 11.04.2017, що винесено у справі № 923/184/17, відмовлено в задоволенні позовних вимог Херсонського міського центру зайнятості (далі - Позивач, Міськцентр зайнятості) до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонський області (далі - Відповідач, Управління МВС у Херсонській області) про стягнення 13 117 грн. 81 коп.

Не погодившись із цим рішенням суду, Херсонський міський центр зайнятості звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 11.04.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 11.04.2017 - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями попередніх інстанцій, Херсонський міський центр зайнятості звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати як рішення господарського суду Херсонської області від 11.04.2017, так і постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 і прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема ст.ст. 7, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ст.ст. 1, 43 Закону України "Про зайнятість населення", ст.ст. 105, 111 Цивільного кодексу України, а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін (у режимі відеоконференції), обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд встановив, що вимоги щодо стягнення спірної суми складають виплачену Позивачем працівнику Відповідача допомогу у зв'язку із звільненням цього працівника, якого в подальшому було відновлено на роботі за рішенням адміністративного суду. При цьому суд зазначив, що Відповідач з 10.11.2015 перебуває у стані припинення, у зв'язку із чим законодавством передбачений певний спосіб звернення із вимогами до особи, яка припиняється - через звернення із вимогами до ліквідаційної комісії, що не мало місце з боку Позивача щодо спірної суми вимог, у зв'язку із чим суд зробив висновок про невірно обраний Позивачем спосіб захисту своїх прав.

Апеляційним судом вказані висновки були підтримані у повному обсязі.

Заперечуючи такі висновки судів, скаржник зазначає, що спірна сума вимог виникла 04.10.2016 - після спливу 20.01.2016 встановленого законодавством строку, протягом якого кредитори мають право заявити свої вимоги до особи, що ліквідується, а також після затвердження 26.05.2016 проміжного балансу Відповідача. Законодавцем же не визначено способу дії кредитора стосовно вимог до боржника, які виникли після закінчення строку для заявлення кредиторських вимог у позасудовій процедурі ліквідації особи.

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із наведеними запереченнями, оскільки вони викладені всупереч норм діючого законодавства.

Так, визначаючи порядок та строки пред'явлення та задоволення вимог кредиторів до особи, щодо якої прийнято рішення про припинення, скаржник послався лише на норми ст. 105 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зробивши при цьому висновок, що законодавцем не врегульований порядок дій кредиторів, вимоги яких виникли поза межами строку, визначеними приписами ч. 5 вказаної статті.

Однак, вказані доводи скаржника зроблені без врахування положень ст.ст. 16, 112 ЦК України.

Так, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, захист порушеного права або інтересу здійснюється у спосіб, що встановлений законом або договором.

Суди встановили та з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами у даній справі мають позадоговірний характер, а тому захист відповідного права має здійснюватись у спосіб, передбачений відповідною нормою закону.

Норми ж ч. 3 ст. 112 ЦК України надають право особі, яка пропустила зазначений в ч. 5 ст. 105 ЦК України строк (що мало місце у спірних правовідносинах за твердженням Позивача та згідно встановлених судами обставин справи), звертатись із відповідними майновими вимогами до ліквідаційної комісії особи, що припиняється, оскаржувати в судовому порядку дії ліквідаційної комісії у разі відмови у визнанні та задоволенні заявлених вимог. Також, норми ч. 4 ст. 112 ЦК України визначають порядок та способи задоволення вимог кредитора, що заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення.

Між тим, як встановили суди в оскаржуваних судових рішеннях, та вбачається з матеріалів справи, зазначених способів захисту свого права Позивачем стосовно спірної суми вимог до Відповідача у межах заявленого у даній справі позову використано не було.

При цьому, слід погодитись із висновком судів в оскаржуваних рішеннях, що такий спосіб захисту порушеного особою, що припиняється, права стягувача (кредитора), як звернення із вимогами саме про стягнення суми заборгованості, норми ст.ст.104-112 ЦК України не передбачають.

У зв'язку із викладеним слід погодитись із правомірними та обґрунтованими висновками судів у даній справі про невірно обраний Міськцентром зайнятості, в порушення норм ст.ст. 16, 20 ЦК України, до спірних правовідносин спосіб захисту порушених прав, що і стало законною та належною підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про незадоволення касаційних вимог Міськцентру зайнятості, а тому оскаржувані рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, як законні, обґрунтовані та такі, що відповідають і обставинам справи, і нормам законодавства.

З урахуванням наведеного та керуючись нормами ст.ст. 16, 20, 104-112 Цивільного кодексу України та ст.ст. 741, 111, 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Херсонського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та рішення господарського суду Херсонської області від 11.04.2017 у справі № 923/184/17 залишити без змін.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді В.Я. Погребняк

Б.М. Поляков

Постанова виготовлена та підписана 19.10.2017