РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"09" жовтня 2017 р. Справа № 906/507/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В. ,

суддя Олексюк Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком"

на рішення господарського суду Житомирської області від 17.08.2017р.

у справі № 906/507/17 (суддя Давидюк В.К.)

за позовом Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Малинської районної ради

до відповідачів:

1. ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації;

2. ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Слобідської загальноосвітньої школи І - ІІ ступенів Малинського району

про визнання недійсним договору оренди від 05.12.2007 №69/1/07, зобов'язати звільнити та повернути приміщення загальною площею 30,7 кв.м.

за участю представників сторін:

від прокуратури - ОСОБА_3

від позивача - не з'явився;

від відповідача ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації - не з'явився;

від відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" - ОСОБА_4; ОСОБА_5

від третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.08.2017р. у справі № 906/507/17 було задоволено позов Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Малинської районної ради до ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" про визнання недійсним договору оренди від 05.12.2007 №69/1/07, зобов'язати звільнити та повернути приміщення загальною площею 30,7 кв.м.

При винесені оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 05.12.2007 між відділом освіти Малинської районної державної адміністрації та відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" укладено договір оренди №69/1/07.

Відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення №69/1/07 від 05.12.2007 р. частина приміщення школи передана ПАТ "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" з метою розміщення обладнання стаціонарного телефонного звязку (АТС - автоматична телефонна станція).

Вирішуючи питання про те, чи наявні визначені законом підстави для задоволення позовних вимог, судом першої інстанції було прийнято до уваги відповідні положення Цивільного Кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про освіту", Закону України «Про оренду державного та комунального майна»

Проаналізувавши обставини справи суд прийшов до висновку, що при укладанні спірного договору відділ освіти Малинської РДА, укладаючи договір про передачу в оренду майна комунальної власності, вийшов за межі своїх повноважень, а сам договір укладений всупереч положенням ст. 63 Закону України "Про освіту".

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора щодо визнання договору оренди недійсним, зобов'язання звільнити та повернути орендоване приміщення загальною площею 30,7 кв. м.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_6 акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" звернулася з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Житомирської області від 17.08.2017р. у справі № 906/507/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

При укладанні Договору оренди № 69/1/07 від 05.12.2007 р. ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації та ОСОБА_6 акціонерне товариство "Укртелеком" керувалися положеннями Цивільного кодексу України і сторонами було досягнуто всіх істотних умов передбачених главою 58 ЦК України.

Враховуючи, що Договір оренди був укладений на невизначений термін він припинив свою дію зі спливом максимального строку договору, передбаченого ч.1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а саме - 06.12.2012 р.

Вимога керівника Коростишівської місцевої прокуратури про визнання недійсним договору оренди є безпідставною, оскільки він був укладений з порушенням вимог ст. ст. 793-795 ЦК України та ст. ст. 10,11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і відповідно до ст. 215 ЦК України вказаний договір є нікчемним правочином.

Керівник Коростишівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом 08.06.2016 р. пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від Малинської районної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:

- при укладанні спірного договору не було враховано всі істотні умови, передбачені Законом України «Про оренду державного та комунального майна» та його не було погоджено з органом місцевого самоврядування - Малинською районною радою, що свідчить про порушення ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Тобто відділ освіти Малинської районної державної адміністрації, укладаючи договір оренди, вийшов за межі наданих йому повноважень;

- договір оренди суперечить нормам Закону України «Про освіту», оскільки частина школи була передана ПАТ «Укртелеком» з метою розміщення обладнання стаціонарного телефонного звязку, що не повязано з освітньою діяльністю;

- Малинській районній раді стало відомо про оскаржуваний договір лише з повідомлення Коростишівської місцевої прокуратури у червні 2017 р., а тому Малинська районна рада вважає, що саме з цього часу потрібно обраховувати строк позовної давності.

За наведеного вище, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому оскаржене рішення є цілком законним, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Також Малинська районна рада у відзиві на апеляційну скаргу просить, проводити розгляд справи без участі представника Малинська районна рада.

Від прокуратури Житомирської області надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого прокурор, просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 763 ЦК України законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору.

Стаття 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає лише мінімальний термін договору оренди 5 років.

Згідно із ч. 2. ст. 763 ЦК України якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Договором оренди також, передбачає можливість відмови від нього у будь який час, письмово попередивши іншу сторону за один місяць.

Тобто, враховуючи вищевикладене, договір оренди не припинив свою дію з 06.12.2012р., як на це посилається апелянт.

Суд першої інстанції виносячи оскаржуване рішення, встановив наявність всіх фактичних обставин, з якими закон повязує визнання правочину недійсним на момент його вчинення (укладання) і настання відповідних наслідків.

Безпідставними є доводи апелянта про порушення прокурором строку позовної давності, оскільки позивач - Малинська районна рада дізналася про укладання договору з листа Коростишівської місцевої прокуратури від 02.06.2017 р. про виявлений факт укладання спірного договору.

За наведеного вище, прокурор вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому оскаржене рішення є цілком законним, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

09 жовтня 2017 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджують, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважають, що рішення господарського суду Житомирської області від 17.08.2017р. у справі № 906/507/17належить скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Прокурор в судовому засіданні заявила, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представники ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації та Слобідської загальноосвітньої школи І - ІІ ступенів Малинського району не з'явилися в судове засідання Рівненського апеляційного господарського суду.

В той же час, як вбачається із роздруківок, отриманих з інтернет-сайту Укрпошти (ukrposhta.ua) ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження була отримана ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації 26.09.2017 р., а Слобідська загальноосвітня школа І - ІІ ступенів Малинського району отримала вказану ухвалу 07.10.2017 р. (а. с. 226-228).

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе закінчувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації та Слобідської загальноосвітньої школи І - ІІ ступенів Малинського району.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора та представників відповідача - ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком", перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що відповідно до п.1.1 статуту Слобідської ЗОШ І-ІІ ступенів, вказаний навчальний заклад знаходиться у комунальній власності (а. с. 117-130).

Засновником закладу освіти відповідно до п. 1.3. статуту є Малинська районна рада. Засновник здійснює фінансування закладу освіти, його матеріально-технічне забезпечення, надає необхідні будівлі, обладнання, встановлює їх статус та мікрорайон обов'язкового обслуговування, організовує будівництво і ремонт приміщень, їх господарське обслуговування, харчування дітей.

Згідно із п. 4.1. статут управління навчальним закладом здійснюється Малинським районним відділом освіти.

21.03.2007 р. Малинською районною радою було прийнято рішення № 104. (а. с. 35-37).

Відповідно до п. 1 рішення Районна рада здійснює управління об'єктами вказаними в переліку установ, організацій та підприємств, що перебувають у спільній власності територіальних сіл, селищ району

Пунктом 2 вказаного рішення було затверджено перелік установ, організацій та підприємств, що перебувають у спільній власності територіальних сіл, селищ району.

Додатком №2 до рішення Малинської районної ради "Про затвердження положень з питань управління спільною власністю територіальних громад району" №104 від 21.03.2007р. затверджено Положення про порядок управляння об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, яким визначено, що здійснюючи управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ району районна рада в порядку і межах, визначених законодавством надає дозвіл на оренду цілісних майнових комплексів, структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), нерухомого майна, загальна площа якого перевищує 200 кв. м та незалежно від площі нерухомого майна, якщо термін оренди більше трьох років (а. с.39 - 44).

Відповідно до вказаного переліку приміщення та майно Слобідської ЗОШ І-ІІ ступенів перебуває у спільній власності територіальних сіл, селищ району (а. с. 38).

05.12.2007 р. між ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" (орендар) укладено Договір оренди №69/1/07 (далі -Договір) (а. с. 33-34).

Відповідно до п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду кімнату площею 30,7 кв. м, що знаходиться в приміщенні Слобідської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів

Згідно із п. 2.1 Договору приміщення надається орендарю для розміщення автоматизованої телефонної станції.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що приміщення передаються орендодавцем і приймаються орендарем протягом 14-ти днів з моменту підписання цього договору. Про що складається акт приймання -передачі.

Договір було укладено на невизначений строк (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору розмір орендної плати розраховуються згідно з методикою розрахунку, затвердженого рішенням районної ради від 14.04.2004 р. Плата вноситься щомісячно згідно з виставленими рахунками.

Додатковою угодою від 05.12.2007 р. сторони погодили прийняти за основу при розрахунку орендної плати Методику розрахунку і порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ району, затверджену 21.03.2007 р. рішенням Малинської районної ради (а. с. 189).

Розмір річної орендної плати за нерухоме майно визначається за формулою відповідно до п.2.1. угоди, а розрахунок місячної орендної плати за перший місяць після укладення договору чи перегляду розміру плати, наведений у п.2.3. додаткової угоди.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч.1 ст.283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.3 ст.207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Статтею 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з п.1.1 Положення про відділ освіти Малинської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням від 27.02.2013 № 66 (а. с. 141-145), ОСОБА_2 освіти Малинської районної державної адміністрації є структурним підрозділом районної державної адміністрації та є підзвітним і підконтрольним держадміністрації, що його утворила, і підпорядковується голові РДА та його заступнику згідно розподілу обов'язків, а з питань здійснення делегованих йому повноважень підконтрольний управлінню освіти і науки Житомирської облдержадміністрації.

Пунктом 3 вказаного положення передбачено, що ОСОБА_2 освіти у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами та іншими нормативно-правовими документами Міністерства освіти і науки України, розпорядженнями обласної державної адміністрації, наказами управління освіти і науки обласної державної адміністрації, рішеннями міської ради, міського виконавчого комітету та розпорядженнями міського голови, а також цим Положенням

Як вказувалося вище, приміщення та майно Слобідської ЗОШ І-ІІ ступенів, відповідно до додатку №1 до рішення Малинської районної ради "Про затвердження положень з питань управління спільною власністю територіальних громад району" №104 від 21.03.2007 р. перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ району.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Законом України "Про оренду державного та комунального майна" цей закон регулює організаційні відносини, що виникають пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належать АРК або перебувають у комунальній власності, їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначено майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Згідно із ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Істотні умови договору оренди, відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Відповідно до ст. 11 Закону України Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.2005 №629 затверджено Методику оцінки об'єктів оренди. Відповідно до цієї Методики проводиться оцінка майна державних підприємств, установ та організацій, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, що передається в оренду (п.1 Методики). Як передбачено абзацом 2 п. 2 Методики оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту про прийняття рішень Малинською районною радою щодо укладання відділом освіти з ПАТ "Укртелеком" договору оренди нерухомого майна площею 30,7 кв. м в будівлі Слобідської ЗОШ І-ІІ ступенів.

Враховуючи викладене, відділу освіти Малинської РДА, укладаючи договір про передачу в оренду майна комунальної власності, вийшов за межі наданих йому повноважень.

Однією із підстав позову, прокурор вказував, порушення умов Договору Закону України "Про освіту" та норм Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу.

Згідно із ч.2 ст.18 Закону України "Про освіту", навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Статтею 61 Закону України "Про освіту" визначено, фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, про що зазначено в п. 4 ст. 61 названого Закону.

Відповідно до п.2 статті 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 р. № 796, до інших послуг, які можуть надаватися такими закладами, відноситься надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про освіту" матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Частиною 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" передбачено, що об'єкти освіти і науки, що фінансується з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та з науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

За приписами ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" загальнодержавне значення мають і не підлягають приватизації - об'єкти освіти.

В ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників), а також об'єкти, включені до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України "Про загальну середню освіту" вимоги до матеріально-технічної бази загальноосвітніх навчальних закладів визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічними нормами і правилами, а також типовими переліками обов'язкового навчального та іншого обладнання (в тому числі корекційного), навчально-методичних та навчально-наочних посібників, підручників, художньої та іншої літератури.

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 року № 63, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Пунктом 101 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про загальноосвітній навчальний заклад" від 27.08.2010 року № 778 матеріально-технічна база закладу включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло, інші матеріальні цінності, вартість яких відображено у балансі.

Відповідно до п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.2003 року № 306 "Про затвердження Положення про навчально-виховний комплекс "дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад", "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" фінансово-господарська діяльність навчально-виховного комплексу провадиться відповідно до законодавчих та інших нормативно-правових актів. Утримання та розвиток матеріально-технічної бази навчально-виховного комплексу фінансуються за рахунок коштів його засновника (власника).

З аналізу вищевказаного вбачається, що приміщення навчального закладу, частини приміщення чи його обладнання для цілей, котрі не пов'язані з навчальним процесом не допускається.

В той же час, Договором оренди нежитлового приміщення №69/1/07 від 05.12.2007 р. частина приміщення школи передана ПАТ "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" з метою розміщення обладнання стаціонарного телефонного звязку (АТС - автоматична телефонна станція), тобто Договір не пов'язаний з навчальним процесом.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що Договір оренди №69/1/07 від 05.12.2007 р. суперечить нормам Закону України "Про освіту", а тому є правові підстави для визнання його недійсним, оскільки таке приміщення загальноосвітнього навчального закладу не може бути об'єктом оренди для використання його у комерційній діяльності.

При цьому вимога прокурора про зобов'язання ПАТ "Укртелеком" повернути орендовану частину нежитлового приміщення площею 30,7 кв.м балансовою вартістю 11232 грн. 79 коп., розташованого в приміщенні Слобідської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Малинського району Житомирської області шляхом звільнення є похідною від вимоги про визнання договору оренди №69/1/07 від 05.12.2007 р. недійсним, а тому також підлягає задоволенню.

Також, скаржник в поданій ним апеляційній скарзі, посилається на пропущення прокурором строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Матеріали справи містяться письмові пояснення Малинської районної ради, в яких зазначено, що районній раді стало відомо про укладання спірного правочину лише 09.06.2017 р. з листа Коростишівської місцевої прокуратури (а.с.167).

Керівник Коростишівської місцевої прокуратури в позовній заяві зазначав, що про порушення вимог чинного законодавства під час управління об'єктами освіти комунальної форми власності, які розташовані на території Малинського району, а також про наявність підстав для визнання недійсним Договору оренди №69/1/07 від 05.12.2007 р., стало відомо з матеріалів, наданих Малинською РДА від 24.05.2017 р. та листа Малинської районної ради від 23.05.2017 р. Малинська районна рада як уповноважений орган відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування" в інтересах громади управляти та розпоряджатися майном комунальної власності, дозволу на укладання спірного договору не надавала. Єдиними даними про дату, коли позивач довідався про укладання договору є повідомлення Коростишівської місцевої прокуратури від 02.06.2017 р. про виявлений факт укладання спірного договору.

Враховуючи те, що відділ освіти Малинської РДА як балансоутримувач, без погодження з районною радою уклав договір про передачу в оренду майно комунальної власності, тим самим вийшов за межі наданих повноважень. Крім того, рахунки про сплату орендної плати підписувалися начальником відділу освіти та головним бухгалтером, а платежі за оренду надходили на розрахунковий рахунок відділу освіти. Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 14.03.2000 р. про введення в дію АТС в с. Слобідка Малинського району не міститься резолюції представника Малинської районної ради. А тому власник майна не був обізнаний про наявність спірного договору.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що відділ освіти повідомляв Малинську районну раду про укладення спірного договору, за таких обставин, суд враховує, що районна рада дізналася про наявність спірного договору з запиту про надання інформації Коростишівській місцевій прокуратурі від 19.05.2017 р. вих.№06-37/3643 вих-17, про що районна рада повідомила про відсутність звернень та рішення про надання дозволу на укладання договору оренди приміщення в будівлі Слобідської ЗОШ І-ІІ ступенів (а.с.68).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що прокурором не було порушено строку позовної давності при зверненні до господарського суду Житомирської області з позовом у даній справі.

Посилання скаржника на те, що Договір оренди №69/1/07 від 05.12.2007 р. припинив свою дію 06.12.2012 р. у зв'язку із спливом максимального строку, передбаченого ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" спростовуються наступним.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна.

Згідно з ч. 1. ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Тобто, стаття 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не передбачає максимального строку дії договору оренди, а встановлює лише мінімальний його строк, який не може бути менший ніж 5 років, окрім випадку коли орендар не пропонує менший термін.

Враховуючи викладене, твердження скаржника, що Договір оренди №69/1/07 від 05.12.2007 р. припинив свою дію 06.12.2012 р. є хибними та не відповідають обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що строк дії договору оренди є однією із істотних умов договору оренди.

Враховуючи приписи ст. ст. 10, 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в договорі оренди має бути встановлений строк його дії, який не може бути менший ніж 5 років, окрім випадку коли орендар не пропонує менший термін.

В той же час, Договір оренди №69/1/07 від 05.12.2007 р. був укладений на невизначений термін.

Відповідно до абзаців 2-4 п. 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). Поряд з тим законом не виключається можливість вирішення судом спорів, пов'язаних з визнанням нікчемних правочинів дійсними, у випадках, встановлених законом (частина друга статті 218, частина друга статті 220 ЦК України).

З наведеного вбачається, що нікчемний правочин може бути визнаний господарським судом недійсним, а відповідний позов про визнання нікчемного правочину недійсним може бути задоволений.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, рішення господарського суду Житомирської області від 17.08.2017 р. у справі № 906/507/17 прийняте за повного з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування в порядку статті 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 17.08.2017 р. у справі № 906/507/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" - без задоволення.

2. Справу № 906/507/17 повернути в господарський суд Житомирської області

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.