ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.10.2017 Справа №905/1955/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст», м.Київ, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», м.Курахове Марїнського району Донецької області, ,

про стягнення 2250782,53 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю, -

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.10.2017р. по 19.10.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоміст», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №1/76 від 18.08.2017р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», м.Курахове Марїнського району Донецької області, про стягнення 2250782,53 грн., у тому числі загальної суми інфляційних витрат з суми несплаченого відповідачем боргу в розмірі 1876306 грн., суми нарахованих 3% річних від простроченої суми оплати спожитої електричної енергії за період з 30.11.2016р. по 10.07.2017р. в розмірі 374 476,53 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1955/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 21.08.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1955/17.

В подальшому розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16 станом на дату подання позовної заяви, розцінює стягнуті даним процесуальним документом суми, у тому числі інфляційних витрат, 3% річних, судового збору як заборгованість, внаслідок чого керуючись ст.ст.599, 625 Цивільного кодексу України та зважаючи на висновки постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", вважає наявними підстави для донарахування та стягнення інфляційних витрат за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань зі сплати означених сум основного боргу, 3% річних, інфляційних витрат та судового збору, а також 3% річних від простроченої суми оплати спожитої електричної енергії.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, ухвала господарського суду Донецької області від 27.07.2017р. по справі №905/2461/16, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017р. по справі №905/2461/16, правоустановчі документи підприємства позивача, довіреність на представника позивача, документ, що підтверджує правовий статус підприємства відповідача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.216 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 12, 54-57, 61 Господарського процесуального кодексу України, п.3.1-3.4, п.4.1, п.7.1-7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

14.09.2017р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано пояснення б/н від 13.09.2017р., за змістом яких зазначено, що станом на 14.09.2017р. постанова Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017р. по справі №905/2461/16 в касаційному порядку сторонами не оскаржувалась; повідомлено про відсутність на розгляді у іншого судді даних позовних вимог та відсутність відносно відповідача провадження по справі про банкрутство.

До пояснень додано документи, наведені у переліку.

05.10.2017р. позивачем представлено суду заяву б/н від 29.09.2017р. про уточнення позовних вимог, за змістом якої зазначив про стягнення з відповідача загальної суми інфляційних витрат з суми несплаченого відповідачем боргу в розмірі 1876306,00 грн.; суми нарахованих 3% річних від простроченої суми оплати спожитої електричної енергії за період з 30.11.2016р. по 10.07.2017р. в розмірі 374476,53 грн., що разом становить суму у розмірі 2250 782,53 грн. та окремо суму судового збору у розмірі 33761,74 грн.

До означеної заяви додано опис вкладення у цінний лист, датований 29.09.2017р. та фіскальний чек ПАТ Укрпошта від 29.09.2017р.

Заяву позивача б/н від 29.09.2017р. про уточнення позовних вимог прийнято та враховано судом.

05.10.2017р. позивачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано заяву б/н від 04.10.2017р. про долучення документів до матеріалів справи, до якої додано копію роздруківки з веб сайту Публічного акціонерного товариства Укрпошта Результати пошуку. Штрихкодовий ідентифікатор

19.10.2017р. позивачем представлено суду пояснення б/н від 18.10.2017р. (у порядку ст.22 ГПК України), відповідно до яких пояснено розрахунковий період інфляційних витрат та 3% річних.

Керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України пояснення представника позивача б/н від 18.10.2017р. (у порядку ст.22 ГПК України) прийнято судом та справа розглядається з урахуванням їх змісту.

Представник позивача у судовому засіданні 19.10.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив врахувати письмові пояснення б/н від 18.10.2017р. (у порядку ст.22 ГПК України); навів обґрунтування щодо нарахування інфляційних витрат на раніше стягнуті рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у справі №905/2461/16 суми інфляційних витрат, 3% річних та судового збору; заперечив проти заявленого відповідачем клопотання; говорить про те, що минуле судове засідання відкладалось задля проведення звірки розрахунків, проте останню не проведено; зауважив на тому, що перемовини з приводу врегулювання спору мирним шляхом не ведуться, а отже відсутній сенс у вчиненні запитуваних процесуальних дій.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.10.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі; просив відкласти розгляд справи, оскільки остаточно не реалізовано намір добровільного врегулювання спору; зазначив, що пояснення б/н від 18.10.2017р. (у порядку ст.22 ГПК України) представлені позивачем, отримано перед цим судовим засіданням, а тому для їх дослідження потрібен час; витребувані судом документи не надав; просив задля означеної вище мети продовжити строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

У розумінні ст.69 та ст.77 Господарського процесуального кодексу України продовження строку розгляду спору, як і відкладення розгляду справи, є правом суду, яке останній реалізує за наявності обставин, з якими приведені приписи процесуального законодавства пов'язують можливість вчинення обумовленої процесуальної дії.

Проте, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, з огляду на таке, суд дійшов висновку про відсутність підстав для продовження строку розгляду спору та відкладення розгляду справи, та існуючою можливість розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, у задоволенні усного клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів судом відмовлено, за безпідставністю вчинення запитуваної процесуальної дії.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно приписів ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16 з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», м.Курахове Марїнського району Донецької області, в особі Відокремленого підрозділу «Зуївська теплова електрична станція», м.Зугрес м.Харцизьк Донецької області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст», м.Київ, стягнуто, суму основного боргу за договором купівлі-продажу електроенергії №2/16-Э від 12.05.2016р. у розмірі 20523113,47грн., 3% річних в розмірі 302683,71 грн., інфляційні втрати в розмірі 825777,86грн., судовий збір в розмірі 180719,87 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017р. по справі №905/2461/16 рішення господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. у справі №905/2461/16 - залишено без змін.

На виконання означеного рішення господарського суду видано наказ про примусове виконання наведеного процесуального документа.

Проте, станом на дату подання позовної заяви, це судове рішення не виконано та борг не погашено.

Доказів протилежного суду не надано, відповідачем не спростовано, з матеріалів справи не вбачається.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи встановлений судом по справі №905/2461/16 факт прострочення виконання зобовязання щодо оплати спожитої електричної енергії, вбачається прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання в означеній сумі за договором купівлі-продажу електроенергії №2/16-Э від 12.05.2016р. на дату, визначену позивачем, а саме по 18.08.2017р. (дата складання позовної заяви №1/76 від 18.08.2017р.).

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок за вимогою кредитора сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене та як свідчить розрахунок даних вимог представлений суду, з урахуванням пояснень №б/н від 18.10.2017р., позивачем донараховано інфляційні витрати на суму основного боргу у розмірі 20523113,47 грн., стягнутого рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, за період з 01.12.2016р. по 30.06.2017р. у сумі 1826557,09 грн. та 3% річних від простроченої суми оплати спожитої електричної енергії у розмірі 20523113,47 грн. за період з 01.12.2016р. по 10.07.2017р. у сумі 374476,53 грн.

За приписами п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14 від 17.12.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

У п.5.3 наведеної постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Враховуючи встановлену судом по справі №905/2461/16 порушення строку виконання зобов'язання щодо оплати вартості спожитої електричної енергії, вбачається, що прострочення з виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» грошового зобов'язання за договором №2/16-Э від 12.05.2016р. у сумі 20523113,47 грн. має місце у перебігу часу з 01.12.2016р. по 21.08.2017р.

З огляду на наведене та перевіривши арифметичний розрахунок вказаних вимог, з урахуванням приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013р., за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, на суму основного боргу у розмірі 20523113,47 грн., стягнутого рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, за період з 01.12.2016р. по 30.06.2017р., суд дійшов висновку про розмір інфляційних витрат у сумі 1830567,04 грн.

Виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат, нарахованих на суму основного боргу у розмірі 20523113,47 грн., у сумі визначеній позивачем, дотримуючись меж заявлених позовних вимог, а саме у розмірі 1826557,09 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 01.12.2016р. по 10.07.2017р. на суму боргу в розмірі 20523113,47 грн., суд дійшов висновку про задоволення цих вимог частково, в сумі 374333,66 грн.

Щодо заявлених позовних вимог в частині нарахування інфляційних витрат:

- на суму 3% річних у розмірі 302683,71 грн., стягнутих рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, за період з 01.04.2017р. по 30.06.2017р., у сумі 11502,00 грн.;

- на суму інфляційних витрат у розмірі 825777,86 грн., стягнутих рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, за період з 01.04.2017р. по 30.06.2017р., у сумі 31379,55 грн.;

- на суму сплаченого судового збору у розмірі 180719,87 грн., стягнутого рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, за період з 01.04.2017р. по 30.06.2017р., у сумі 6867,35 грн., суд зазначає наступне.

Позивач у поясненнях №б/н від 18.10.2017р. зазначає, що раніше стягнуті рішенням суду від 18.01.2017р. у справі №905/2461/16 суми боргу: 3% річних в розмірі 302683,71 грн., інфляційні витрати в розмірі 825777,86 грн., судовий збір в розмірі 180719,87грн., на підставі дії припису ч.5 ст.11 Цивільного кодексу України є грошовими зобов'язаннями, які виникли з рішення суду. Відповідно, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах, згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, а саме, шляхом сплати боржником наведених вище грошових зобов'язань, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення сплати цих зобов'язань.

Однак, як було вже зазначено, у ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В той же час правова природа 3% річних, інфляційних витрат та судового збору є зовсім іншою, ніж у розумінні ст.509 Цивільного кодексу України.

3% річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а отже за своєю суттю не можуть бути базою для нарахування інфляційних витрат (ст.625 Цивільного кодексу України).

Судовий збір, у свою чергу, є платою за подання до суду скарг, заяв, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених Законом України Про судовий збір. Судовий збір включається до складу судових витрат та обовязок з його відшкодування виникає лише на підставі судового рішення у розумінні приписів процесуального законодавства України, а не з правовідношень між кредитором та боржником.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов'язок сплатити стягнуті 3% річних та інфляційні витрати, а також судовий збір, не є зобов'язаннями в розумінні положень ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України.

Отже, у справі, що розглядається, рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16 на користь позивача було стягнуто 3% річних, інфляційні витрати та судовий збір, правова природа боргу зі сплати цих сум як 3% річних, інфляційні витрати та судовий збір, з прийняттям рішення не змінилась, останні у грошове зобов'язання, у розумінні приведених норм, не перетворились, а тому відсутні підстави для застосування до таких правовідносин положень ст.625 Цивільного кодексу України.

З огляду на таке, враховуючи викладене вище, у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст», м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», м.Курахове Марїнського району Донецької області, про стягнення інфляційних витрат на суму 3% річних у розмірі 302683,71 грн., стягнутих рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, за період з 01.04.2017р. по 30.06.2017р., у сумі 11502,00 грн.; на суму інфляційних витрат у розмірі 825777,86 грн., стягнутих рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, за період з 01.04.2017р. по 30.06.2017р., у сумі 31379,55грн.; на суму сплаченого судового збору у розмірі 180719,87 грн., стягнутого рішенням господарського суду Донецької області від 18.01.2017р. по справі №905/2461/16, за період з 01.04.2017р. по 30.06.2017р., у сумі 6867,35 грн., слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст», м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», м.Курахове Марїнського району Донецької області, про стягнення 2250782,53 грн., у тому числі загальної суми інфляційних витрат з суми несплаченого відповідачем боргу в розмірі 1876306,00 грн., суми нарахованих 3% річних від простроченої суми оплати спожитої електричної енергії за період з 01.12.2016р. по 10.07.2017р. в розмірі 374 476,53 грн. (з урахуванням пояснень №б/н від 18.10.2017р.), задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (85612, Донецька область, Мар'їнський район, м.Курахове, вул.Енергетиків, буд.34, , р/р №7911 у відділенні ПАТ «РЦ В м.Київ» ПУМБ, МФО 334851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоміст» (01054, м.Київ, Шевченківський район, вул.Олеся Гончара, буд.43-В, , р/р №9553 в філії Головного управління в місті Київ та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322,75 грн., у тому числі 374333,66 грн. 3% річних та 1826557,09 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 33013,36 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. У судовому засіданні 19.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2017р.

Суддя О.В. Кротінова