РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017Справа №910/8905/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Текст"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСВ-Лабораторія"

про розірвання договору та зобов'язання відшкодувати 13 130,26 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача Сушак А.О. за дов.

від відповідача Азарова С.В. директор.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальінстю "Інтер-Текст" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСВ-Лабораторія"" про розірвання договору купівлі-продажу №3, зобов'язання відшкодувати 13 130,26 грн. та прийняти товар.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо продажу товару (Дистилятор ДЕ-25) неналежної якості. При цьому, позивач вказує, що відповідач знав, що дистилятор не належної якості, але замовчував даний факт при здійсненні продажу, що свідчить на його думку про наявність у відповідача умислу з метою збагачення та свідоме введення позивача в оману. З урахуванням вказаних обставин та керуючись статями 530, 614, 623, 662, 665, 700, 708, 1210 Цивільного кодексу України, 4, 10 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач просить суд розірвати Договір купівлі-продажу від 27.12.2016р. №3 та зобов'язати Відповідача повернути сплачені за товар - Дистилятор марки ДЕ-25 кошти в розмірі 13 130,26 грн. та прийняти товар Дистилятор марки ДЕ-25

Відповідач вважає позовні вимоги Позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не можуть бути задоволені судом, зокрема Відповідач послався на те, що свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу від 27.12.2016р. №3, перед позивачем виконав повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Текст» (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АСВ - Лабораторія» (далі - відповідач, продавець) був укладений договір купівлі-продажу №3 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, продавець взяв зобов'язання передати товар, що йому належить у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору та згідно накладної (акта виконаних робіт, тощо).

Відповідно до п. 2. договору, відомості про товар: найменування Дистилятор ДЕ-25.

Відповідно до п.7.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 31.12.2016, але в частині розрахунків до повного виконання Сторонами своїх обов'язків визначених цим Договором.

На підставі укладеного договору Відповідачем було продано позивачеві Дистилятор ДЕ-25 в кількості 1 штуки на загальну суму 13 130,26 грн., що підтверджується видатковою накладною № ЛХ-1105 від 28.12.2016. 28.12.2016 (відповідач відправив товар шляхом пересилання поштою через сервіс «Нова Пошта»), про що не заперечує Позивач.

Виконуючи умови вищезазначеного договору, позивачем була проведена оплата товару відповідно до платіжного доручення №879 від 27.12.2016 в сумі 13 130,26 грн.

30.12.2016 представником позивача було отримано товар, а саме дистилятор ДЕ -25, що підтверджується експрес-накладною №7552 від 28.12.2016. Позивачем було принято товар без зауважень, проте видаткову накладну відповідачу з підписом про прийняття товару не повернув.

Відповідно до п. 2.3 Договору якість товару, що передається Продавцем повинна відповідати діючим стандартам та супроводжуватися сертифікатом якості.

За твердженням позивача, він отримав товар, та намагався його використати, проте після першого ж використання йому стало відомо, що даний товар не відповідає не тільки необхідними для позивача вимогам, але й технічними характеристиками, заявленими відповідачем. Однак доказів невідповідності дистилятора моделі ДЕ-25 вимогам якості та технічним характеристикам суду не надано.

17.01.2017 претензією позивач повідомляє Відповідача, що товар не відповідає вказаним в оголошені нормам та характеристикам, не дистилює в повній мірі необхідний об'єм води, та залишає по собі більше 93% відходів води, що не було заявлено заздалегідь продавцем, а також не задовольняє позивача за формою та габаритами, і не може бути позивачем використаним за призначенням.

Відповідач наголошував, що позивач в кожному листі, претензії надає нові показники недоліків, в той час не надавши жодного обґрунтованого пояснення. Якщо позивача не задовольняв дистилятор ДЕ-25 за формою та габаритами, він повинен був про це повідомити 30.12.2016 при отриманні товару на пошті та при цьому не споживаючи його.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог в частині вимог про зобовязання відшкодувати 13 130,26грн. та прийняти товар, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами статті 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 673 ЦК України унормовано, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "АСВ-Лабораторія" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер-Текст" 27 грудня 2016 року товар - дистилятор моделі ДЕ-25, в кількості 1 шт. на суму 13 130,26 грн., що підтверджується видатковою накладною № ЛХ-1105 від 28.12.2016. (відповідач відправив товар позивачу шляхом пересилання поштою через сервіс «Нова Пошта»).

Позивач, як на підставу для доведення факту поставки товару, який не відповідає необхідним для Позивеча вимогам та технічним характеристикам лише стверджує, що його оглядали спеціалісти позивача, і йому стало відомо, що даний товар не відповідає необхідним для Позивача вимогам та технічним характеристикам. Проте, зазначене не підтверджено жодним належним доказом невідповідністі товару.

Суд критично оцінює твердження позивача, щодо доведеності факту істотного порушення вимог щодо передачі неякісного товару за накладною № ЛХ-1105 від 28.12.2016, оскільки останні є оціночними.

Відтак, твердження Позивача про те, що переданий Відповідачем товар не відповідає умовам Договору є хибним й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Порядок приймання товарів за кількістю регламентується Інструкцією №П-6, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965, а за якістю - Інструкцією №П-7, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966. Дані інструкції застосовуються у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, чи іншими обов'язковими правилами не встановлений інший порядок приймання товарів за кількістю і якістю.

Інструкцією NП-7 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.66, яка діє на території України, визначено, що при не відповідності маркування продукції, що надійшла, тари чи упаковки вимогам стандартів, технічних умов, договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції припиняється приймання й оформлюється акт про фактичну якість отриманої продукції.

Порядок оформлення акту регламентується п. 29 Інструкції №П-7. Зокрема, в акті повинно бути вказано: н) кількість (вага), повне найменування та перерахування пред'явленої до огляду і фактично перевіреної продукції з виділенням продукції забракованої, що підлягає виправленню у виробника або на місці, в тому числі шляхом заміни окремих деталей, а також продукції, сорт якої не відповідає сорту, зазначеному в документі, що засвідчує її якість. Детальний опис виявлених недоліків та їх характер; о) підстави, за якими продукція переводиться в більш низький сорт, з посиланням на стандарт, технічні умови, інші обов'язкові правила; р) номера стандартів, технічні умови, креслення, зразки (еталони), за якими проводилася перевірка якості продукції; т) проведений чи відбір зразків (проб) і куди вони спрямовані; у) інші дані, які, на думку осіб, що беруть участь у прийманні, необхідно вказати в акті для підтвердження неналежної якості або некомплектності продукції; ф) висновок про характер виявлених дефектів у продукції та причина їх виникнення.

Відповідно до пункту 30 Інструкції Акт повинен бути підписаний усіма особами, які брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. Особа, яка не згодна із змістом акта, зобов'язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, що містить дані, що не відповідають дійсності.

Проте, Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Текст", було складено акт, який би міг свідчити про неналежну якість спірного товару.

Відповідно до абз 3 п. 30 вищевказаної Інструкції якщо між виробником (відправником) і одержувачем виникнуть розбіжності про характер виявлених дефектів і причини їх виникнення, то для визначення якості продукції одержувач зобов'язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції за якістю або іншої компетентної організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Згідно ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

- пропорційного зменшення ціни;

- безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

- відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Приписами ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Суду не доведено наявності істотного порушення вимог щодо якості поставленого товару.

Позивачем належними та допустимими доказами у справі не доведено та необґрунтовано суду заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволені позову в частині зобовязання відшкодувати 13 130,26грн. та прийняти товар.

В частині вимоги позивача про розірвання договору купівлі-продажу №3 суд припиняє провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.7.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 31.12.2016.

Між тим, з позовною заявою про розірвання договору №3 від 27.12.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Текст" звернулось 31.05.20017 р., тобто після закінчення терміну дії вказаного договору.

Суд зазначає, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), а відтак позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Текст" Договору № 3 від 27.12.2016 р. є необґрунтованими.

Тому, в частині вимоги позивача про розірвання договору № 3 від 27.12.2016р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Текст" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСВ-Лабораторія" (відповідачем) суд припиняє провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів":

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або мав намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином- підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється.

Таким чином, норми Закону України "Про захист прав споживачів" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, п.1-1 ст.80, ст.ст. 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відшкодувати 13 130,26грн. та прийняти товар відмовити.

2. У задоволенні вимоги щодо розірвання договору провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.10.2017

Суддя І.І. Борисенко