ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 922/4248/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Грек Б.М., Вовк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 30.01.2017 у справі № 922/4248/16
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_5
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 193 466, 62 грн.,
за участю представників

позивача: не з'явились,

відповідача: ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 193 466, 62 грн., а саме: 164 932 грн. основного боргу та 28 534, 62 грн. пені за договором купівлі-продажу № 16/02/22-02 від 22.02.2016.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.01.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.07.2017, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 164 932 грн. заборгованості та 25 199, 45 грн. неустойки. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (постачальником) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (покупцем) 22.02.2016 укладено договір купівлі-продажу № 16/02/22-02, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити ювелірні вироби зі срібла.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 договору постачальник зобов'язався виставити рахунок покупцю протягом 24 годин з моменту отримання заказу від покупця без врахування вихідних та святкових днів, а покупець - прийняти товар та оплати його у відповідності до п.п. 4.1, 4.2 договору.

Згідно з п. 3.1 договору, ціна товару встановлюється у рахунку або у видатковій накладній.

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у вигляді 50% оплати за фактично отриманий товар, 50% відстрочка платежу 7 календарних днів, на розрахунковий рахунок або у касу постачальника.

За умовами п. 4.2 договору, днем оплати вважається день надходження грошових коштів покупця на розрахунковий рахунок або в касу постачальника.

Згідно з п. 8.1 договору, у разі прострочення платежу, або відмови від оплати постачальник може вимагати у письмовій формі сплатити неустойку у розмірі 0,1% від суми поставки.

Як зазначає позивач, відповідно до умов договору останній передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 164 932 грн., що підтверджується видатковою накладною № р/1 від 11.05.2016, підписаною без жодних зауважень щодо кількості та якості товару.

За твердженням позивача, ним виставлено відповідачу рахунок на оплату разом з видатковою накладною. На підтвердження відсутності оплати за переданий товар позивачем надано виписку за особовим рахунком з АТ "Укрсиббанк" за період з 01.04.2016 по 15.12.2016. Доказів погашення заборгованості у сумі 164 932 грн. відповідачем не надано.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з їх доведеності та обґрунтованості, а також з того, що в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості відповідача за договором. Крім цього, нарахована позивачем неустойка за своєю правовою природою є пенею, на нарахування якої встановлюється обмеження, а саме, її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, у зв'язку з чим задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення 25 199, 45 грн. пені.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судами обох інстанцій встановлено, що відповідачем прийнято товар від позивача на загальну суму 164 932 грн., що підтверджується видатковою накладною № р/1 від 11.05.2016, підписаною без жодних зауважень щодо кількості та якості товару. Разом з тим, оплату за товар відповідачем не здійснено, що є порушенням ст. 655 Цивільного кодексу України та умов договору в частині оплати отриманого товару, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 164 932 грн. заборгованості обґрунтовано задоволені судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене та передбачене умовами договору право постачальника вимагати сплати неустойки покупцем у розмірі 0,1% від суми поставки у разі прострочення платежу або відмови від оплати, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 25 199, 45 грн. пені на підставі ст. 231 Господарського кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та п. 8.1 договору.

Інші доводи скаржника спростовані апеляційним господарським судом.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваних постанови апеляційного та рішення місцевого господарських судів, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами норм матеріального та/або процесуального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, спростовані судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 - без змін.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Грек Б.М.

Вовк І.В.