ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" жовтня 2017 р.Справа № 924/766/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Намортранс" м.Львів

до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІ ЕС ВІ Груп" м.Хмельницький

про стягнення 47600,00 грн. боргу

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 04.09.17р.

відповідач: ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 31.08.17р.

В судовому засіданні 17.01.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІ ЕС ВІ Груп" м. Хмельницький про стягнення 67600,00 грн. - основного боргу, 150,02 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання умов договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю "Намортранс" здійснило організацію доставки наданих йому товариством з обмеженою відповідальністю "ВІ ЕС ВІ Груп" вантажів автомобільним транспортом. Вказує, що ним своєчасно виконано зобовязання щодо перевезень вантажу автомобільним транспортом згідно умов договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р., проте відповідачем не здійснено своєчасну оплату за надані послуги в повному обсязі. Таким чином, стверджує, що на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем за отримані послуги по договору-заявці №317-003149 становить 67600,00 грн.

18.09.2017р. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від 11.09.2017р., в якій позивач просив стягнути з відповідача 67600,00 грн. основного боргу, 1250,14 грн. пені та 150,02 грн. 3% річних.

Виходячи зі змісту поданої позивачем заяви, остання була розцінена судом як подання додаткових позовних вимог, оскільки позивачем при поданні позову не заявлялася до стягнення пеня. Тому вказана заява позивача судом не прийнята.

Ухвалою суду від 28.09.2017р. прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, у звязку з чим предметом розгляду спору є стягнення 47600,00 грн. основного боргу.

Представник відповідача в судовому засіданні та у письмовому відзиві від 01.09.2017р. проти позову заперечує, вважає його неправомірним та необгрунтованим. Повідомляє, що 25.05.2017р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Намортранс" та товариством з обмеженою відповідальністю "ВІ ЕС ВІ Груп" було укладено договір транспортного експедирування № 250517-б, відповідно до п. 2.1. якого вартість послуг, які включають в себе провізну плату й винагороду, що належить виконавцю, а також розмір збитків за виконання виконавцем пов`язаних з організацією та здійснення перевезення операцій та послуг, визначається за взаємною згодою сторін у відповідних заявках і фіксується у рахунках, складених на підставі актів приймання - передачі наданих послуг.

Також відповідач зазначає, що 13.06.2017р. сторони підписали заявку №317-003149 про надання транспортно-експедиційних послуг на суму 35000 грн. Повідомляє, що після виконання вказаної заявки та вивантаження вантажу 20.06.2017р. ТОВ "Намортранс" надав ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" довідку про транспортні витрати на суму 35000 грн. Крім того, 21.06.2017р. ТОВ "Намортранс" надав ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" розрахунок на оплату №317-003149 на суму 35000 грн., що складається з послуг перевезення по маршруту Trebaseleghe (Італія) - Хмельницький (Україна) на суму 34600 грн. та транспортного експедирування вантажу замовника на суму 400 грн.

Також звертає увагу, що на підтвердження обсягу вартості наданих послуг 21.06.2017 р. ТОВ "Намортранс" в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєструвало податкову накладну №157, згідно якої загальна сума грошових коштів що підлягають сплаті з урахуванням податку на додану вартість складає 35000 грн. Тому стверджує, що заборгованість у ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" відсутня, так як ним було оплачено 35000 грн. за надані послуги.

Позивач у додаткових пояснення від 25.09.2017р. зазначає, що твердження відповідача про підписання між сторонами договору - заявки №317-003149 від 13.06.2017р. на суму 35000 грн. не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Вказує, що підписання договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р. між сторонами відбулось за допомогою засобів електронного зв`язку, на підтвердження чого позивач додає копії електронного листування. Позивач зазначає, що рахунок на оплату №317-003149 від 21.06.17р. виставлений відповідачу на суму 82600,00 грн.

Повідомляє, що з метою виконання договору-заявки, позивачем було залучено експедитора фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 Надання послуг експедитором та їх вартість підтверджується актом надання послуг.

Також позивач зазначає, що середня ринкова вартість перевезення за маршрутом Італія-Україна становить 2500-2800 євро, що підтверджується даними сайту "Lardi-trans.com" та актами наданих аналогічних послуг, що оплачені контрагентами. Наголошує, що виходячи із вартості пального, його необхідної кількості, заробітної плати водія, плати за дороги та інших витрат, вартість перевезення за погодженим між сторонами маршрутом не може становити 35000,00 грн., оскільки така ціна не є економічно обгрунтованою та не відповідає ринковій.

Відповідач у додаткових поясненнях від 10.10.2017р. звертає увагу, що відповідно до п. 1 заявки №317-003149 від 13.06.2017р., заявка має силу договору між сторонами на разове перевезення лише при відсутності довготермінового договору. Таким чином вказує, що відносини між сторонами врегульовані договором транспортного експедирування №250517-б від 25.05.2017р., а вказана заявка була укладена на виконання умов договору.

Стверджує, що згідно п. 2.4. договору підставою для оплати є підписаний сторонами акт приймання-передачі наданий послуг. Повідомляє, що відповідач підписав та направив позивачу акт наданих послуг №317-003149 від 21.06.2017р. на суму 35000,00 грн., однак ТОВ "Намортранс" так і не повернуло примірник ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп". Відповідач посилаючись на те, що акт надання послуг позивачем не підписаний, стверджує, що кінцевий строк оплати не настав, тому звернення з даним позовом є передчасним.

Відповідач вважає безпідставним твердження позивача про те, що ціна послуг перевезення по маршруту Trebaseleghe (Італія) Хмельницький (Україна) та транспортного експедирування вантажу в розмірі 35000,00 грн. є економічно невигідно. Повідомляє, що за договором транспортного експедирування №250517-б від 25.05.2017р. ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" та ТОВ "Намортранс" 01.06.217р. було погоджено заявку №317-002994 щодо надання послуг перевезення по маршруту Trebaseleghe (Італія) Хмельницький (Україна) та транспортного експедирування на суму 22790,00 грн. та підписано акт наданих послуг на вказану суму.

Також звертає увагу, що позивач не спростував той факт, що 21.06.2017р. ТОВ "Намортранс" на підтвердження обсягу та вартості наданих послуг в Єдиному державному реєстрі податкових накладних зареєструвало податкову накладну №157, згідно якої загальна сума грошових коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість складає 35000,00 грн.

У додаткових поясненнях від 25.10.2017р. представник відповідача звертає увагу, що електронне листування не відноситься ні до письмових, ні до речових доказів. При цьому, вказує, що відповідно до ст. 5 Закону України „Про електронні документи та електронний документообіг електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обовязкові реквізити документи, а згідно зі ст. 6 вказаного Закону створення електронного документу завершується накладенням електронного підпису.

Зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону України „Про електронний цифровий підпис електронний підпис є обовязковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувала електронного документа іншими субєктами електронного документообігу, а згідно зі ст. 3 даного Закону цифровий підпис електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Враховуючи зазначене, відповідач стверджує, що в наданому позивачем електронному листуванні не містяться електронні цифрові підписи, накладенням яких завершується створення електронного документа та які є обовязковими реквізитами електронних документів, без яких електронні документи не мають юридичної сили. Таким чином, вважає, що електронне листування, надане позивачем не можна вважати письмовим погодженнях сторонами заявки №317-003149 від 13.06.2017р. на суму 82600 грн., в тому числі через відсутність доказів, що вказана договір-заявка була відправлена саме ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" та скріплено сторонами накладенням цифрового підпису.

Також відповідач посилається на практику Вищого господарського суду України, викладену в постановах від 02.04.2013р. по справі №5008/587/2012 та від 30.06.2016р. №920/1737/16.

Враховуючи викладене, просить в позові відмовити.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

25.05.2017р. між ТОВ "Намортранс" (експедитор) та ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" (замовник) укладено договір транспортного експедирування №250517-б, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання надати відповідні транспортні послуги та від свого імені за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом в межах території України та Європи (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору міжнародні автомобільні перевезення вантажів виконуються відповідно до положень діючих Конвенцій про міжнародні перевезення, а також відповідно до вимог діючих на території України нормативних актів.

Згідно з п. 1.5 договору виконання кожного перевезення, що здійснюється в рамках даного договору, здійснюється на підставі окремих заявок на конкретні перевезення, узгоджених виконавцем, шляхом їх підписання та скріплення печаткою. Підписана сторонами та скріплена печатками заявка є невідємною частиною даного договору.

Пунктом п. 2.1 договору передбачено, що вартість послуг, які включають у себе провізну плату й винагороду, що належить виконавцю, а також розмір зборів за виконання виконавцем повязаних з організацією та здійсненням перевезення операцій та послуг, визначається за згодою сторін у відповідних заявках і фіксується у рахунках, складених на підставі актів приймання-передачі наданих послуг. Вартість послуг визначається на підставі діючих ринкових розцінок і тарифів на аналогічні послуги та може змінюватись відповідно до зміни конюнктури ринку транспортно-експедиційних послуг та цін на паливно-мастильні матеріали.

Відповідно до п. 2.4. договору за виконання транспортно-експедиторського обслуговування замовник зобовязаний перерахувати кошти на розрахунковий рахунок виконавця протягом 21 календарного дня після надання послуг (вивантаження), що підтверджується відповідними відмітками у товарно-транспортній документації та підписаним сторонами актом приймання-передачі наданих послуг.

Акт приймання-передачі наданих послуг, що надісланий засобами факсимільного звязку або електронною поштою, вважається таким, що має юридичну силу до заміни його на оригінал. Оригінал акту приймання-передачі наданих послуг надсилається замовником поштою на адресу виконавця не пізніше 3 календарних днів після фактичного надання послуг (вивантаження). Якщо на протязі 5 календарних днів сторона не повертає оригінал акту приймання-передачі наданих послуг та не висуває письмової претензії, акт вважається таким, що узгоджений, а послуги прийнятими (п. 2.6. договору).

Пунктом 2.7. договору передбачено, що виконавець має право залучити до виконання обовязків за цим договором інших осіб. Відповідальність перед замовником за виконання обовязків за договором несе виконавець.

Відповідно до п. 6.1 даний договір діє до 31 грудня поточного року. У випадку , якщо жодна із сторін не виявила бажання розірвати договір до 31 грудня поточного року, договір вважається продовженим ще на рік. Аналогічно договір може бути продовжений на усі наступні роки.

В п. 7.6 договору сторони домовилися, що всі документи, передані засобами електронного звязку мають силу оригіналу, обовязкові до виконання та мають юридичну силу до моменту заміни їх на оригінальні примірники.

13.06.2017р. між сторонами підписано договір-заявку №317-003149 про надання транспортно-експедиційних послуг, згідно якої відповідачем замовлено послуги з перевезення вантажу з пункту завантаження Vinicola Tombacco srl Via San Tiziano 34 35010 Trebaseleghe (Італія) до пункту вивантаження: м. Хмельницький (Україна). Дата завантаження - 15.06.2017р., дата розвантаження - 19.06.2017р., автомобіль Daf XF PO 8R652/HJ 1 Y653 (водій ОСОБА_4). Згідно заявки вартість перевезення становить 82600,00 грн. Оплата здійснюється протягом 21 банківського дня після вивантаження.

Договір заявка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

Підписання вказаної договору-заявки відбувалося за допомогою засобів електронного звязку, що підтверджується скрін-шотами електронного листування.

Також в матеріалах справи міститься надана відповідачем договір-заявка №317-003149 від 13.06.2017р. про надання транспортно-експедиційних послуг аналогічного змісту тій, що подана позивачем, однак вартість перевезення становить 35000,00 грн.

На виконання заявки від 13.06.2017р. перевізником ФОП ОСОБА_5 (автомобіль НОМЕР_1/ВС8951ХХ) здійснено міжнародне перевезення вантажу з Vinicola Tombacco srl Via San Tiziano 34 35010 Trebaseleghe, Італія (відправник) до м. Хмельницький, ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" (отримувач), дата вивантаження 21.06.2017р., місце та дата завантаження Przemysl, Польща, 19.06.2017р., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (додаток Invoice VE17-00476. EX).

Як вбачається з пояснень позивача з метою виконання договору заявки №317-003149 від 13.06.2017р. ТОВ "Намортранс" було залучено експедитора фізичну особу-підприємця ОСОБА_3

21.06.2017р. між ТОВ "Намортранс" (експедитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (експедитор-1) складено та підписано акт надання послуг №317-003149 про те, що на підставі договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р., ВС 7237 ВІ/ВС 8951 ХХ експедитором-1 були надані послуги по перевезенню по маршруту: 35010 Trebaseleghe, Італія - м. Хмельницький, Україна вартістю 81200,00 грн.

21.06.2017р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було виставлено ТОВ "Намортранс" рахунок на оплату №317-003149 від 21.06.2017р. за надані послуги перевезення по маршруту: 35010 Trebaseleghe, Італія - м. Хмельницький, Україна на підставі договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р., ВС 7237 ВІ/ВС 8951 ХХ на суму 81200,00 грн.

На оплату наданих відповідачу транспортно-експедиційних послуг згідно договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р. позивачем виставлено рахунок №317-003149 від 21.06.2017р. на суму 82600,00 грн., у т.ч. 81200,00 грн. вартість послуг з перевезення по маршруту, 400,00 грн. транспортне експедирування вантажу.

Також у справі наявний виставлений позивачем рахунок на оплату №317-003149 від 13.06.2017р. на суму 82000,00 грн., з яких: 81600,00 грн. вартість послуг з перевезення по маршруту, 400,00 грн. транспортне експедирування вантажу.

Позивачем надано калькуляцію витрат на здійснення перевезення та експедицію на суму 82121,50 грн.

Згідно наданого відповідачем рахунку на оплату №317-003149 від 21.06.2017р. вартість послуг з перевезення по маршруту: 35010 Trebaseleghe, Італія - м. Хмельницький, Україна на підставі договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р., ВС 7237 ВІ/ВС 8951 ХХ складає 35000,00 грн., з яких: 34600,00 грн. вартість послуг з перевезення, 400,00 грн. транспортне експедирування вантажу.

Відповідно до довідки про транспортні витрати від 20.06.2017р., яка видана позивачем відповідачу для предявлення на митницю, вартість послуг з перевезення з Trebaseleghe, Італія до кордону м/п Краківець становить 32000,00грн., від кордону м/п Краківець до м. Хмельницького 3000,00 грн., в тому числі транспортно-експедиційні послуги 400,00 грн., загальна сума становить 35000,00 грн.

12.07.2017р. позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно квитанції № було зареєстровано податкову накладну №157 від 21.06.2017р., зазначено про надання відповідачу послуг з перевезення по маршруту Trebaseleghe, Італія Хмельницький, Україна в розмірі 34600,00 грн. та транспортного експедирування в розмірі 333,33 грн.

Відповідачем було здійснено оплату наданих позивачем послуг по перевезенню в розмірі 35000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №675 від 07.07.2017р. на суму 15000,00 грн. та №820 від 31.08.2017р. на суму 20000,00 грн.

Також відповідачем надано акт наданих послуг №317-003149 від 21.06.2017р. на суму 35000,00 грн., який підписаний та скріплений печаткою ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп". Зазначений акт направлено позивачу 09.10.2017р., що підтверджується описом вкладення.

В матеріалах справи наявні договори-заявки інших замовників аналогічних послуг, на підставі яких надавалися транспортно-експедиційні послуги, актів приймання-передачі, які оплачені замовниками відповідно до виставлених рахунків.

Позивач посилаючись на те, що відповідачем не в повному обсязі оплачена вартість наданих послуг з перевезення, звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути 47600,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, наведенні міркування, судом приймається до уваги таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2017р. між ТОВ "Намортранс" (експедитор) та ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" (замовник) укладено договір транспортного експедирування №250517-б, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання надати відповідні транспортні послуги та від свого імені за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом в межах території України та Європи (п. 1.2. договору).

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Транспортна експедиція, згідно ч. 4 ст. 306 ГК України, є допоміжним видом діяльності, повязаним з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Правові та організаційні засади транспортно-експедиційної діяльності визначені в Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність" (надалі Закон). Так, відповідно до ст. 1 Закону транспортно-експедиторська діяльність підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Для систематичного надання послуг експедитора можуть укладатися довгострокові (генеральні) договори транспортного експедирування.

Як слідує з матеріалів справи, згідно умов договору транспортного експедирування 13.06.2017р. між ТОВ "Намортранс" та ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" було підписано договір-заявку №317-003149 відповідно до якої відповідачем замовлено послуги з перевезення вантажу з Trebaseleghe, Італія до м. Хмельницького, Україна.

Сторонами не заперечується факт досягнення домовленості щодо організації даного перевезення обома сторонами, а також факт здійснення самого перевезення, що підтверджується міжнародною вантажно-митною декларацією, згідно якої відповідачу в м. Хмельницький було доставлено вантаж з Trebaseleghe, Італія.

Спірні моменти між сторонами виникли виключно щодо вартості наданих позивачем послуг.

Так, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем підписаної між сторонами договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р., у якій вартість послуг визначено в розмірі 82600,00 грн.

В свою чергу відповідач стверджує, що між сторонами була підписана договір-заявка №317-003149 від 13.06.2017р., у якій погоджено вартість послуг у розмірі 35000,00 грн., яка повністю оплачена відповідачем.

Як вбачається зі змісту заявок, вони є абсолютно ідентичними копіями, містять чорно-білі відбитки печаток сторін, однак різняться між собою вартістю наданих послуг. При цьому, у позивача та відповідача відсутні оригінали договорів-заявок, оскільки вказані документи були укладені засобами електронного звязку. В п. 7.6. договору сторони домовилися що всі документи, передані засобами електронного звязку мають силу оригіналу, а відповідно до п. 1 договору-заявки від 13.06.2017р. факсимільна копія даної заявки має повну юридичну силу нарівні з оригіналом.

Позивач стверджуючи, що вартість послуг з перевезення складає 82600,00 грн., та надає в матеріали справи два рахунки на оплату №317-003149 від 21.06.2017р., виставлені відповідачу на підставі договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р., один з яких на суму 82000,00 грн., інший - на суму 82600,00 грн.

При цьому, у вартість послуг по рахунку на суму 82600,00 грн. позивачем включено послуги з перевезення по маршруту в сумі 81200,00 грн. та транспортне експедирування вантажу в сумі 400,00 грн. Тобто, загальна вартість наданих послуг згідно вказаного вище рахунку фактично склала 81600,00 грн. (81200 + 400), а не 82600,00 грн., як в кінцевому результаті зазначено позивачем.

Враховуючи зазначене, подані позивачем докази (рахунки на оплату) є суперечливими, тому судом оцінюються критично.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний виставлений позивачем на підставі договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р. рахунок на оплату №317-003149 від 21.06.2017р. на суму 35000,00 грн.

Судом береться до уваги те, що 12.07.2017р. позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно квитанції № було зареєстровано податкову накладної №157 від 21.06.2017р., в якій зазначено про надання відповідачу послуг з перевезення по маршруту Trebaseleghe, Італія Хмельницький, Україна в розмірі 34600,00 грн. та транспортного експедирування в розмірі 333,33 грн.

Пунктом 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відтак, зареєстрована позивачем як продавцем послуг у Єдиному реєстрі податкових накладних 12.07.2017р. податкова накладна №157 від 21.06.2017р. про надання послуг з перевезення по маршруту Trebaseleghe, Італія Хмельницький, Україна на суму 34600,00 грн. та транспортного експедирування на суму 333,33 грн. за замовленням ТОВ „ВІ ЕС ВІ Груп є підтвердженням операції з надання позивачем послуг відповідачу на суму 35000,000 грн.

При цьому, позивачем не подано зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства податкової накладної, яка б підтверджувала факт надання відповідачеві послуг на суму 82600,00 грн.

Також судом враховується, що дата податкової накладної №157 від 21.06.2017р. на суму 35000,000 грн. співпадає з датою виставлення рахунку на оплату наданих послуг №317-003149 від 21.06.2017р., яких в матеріалах справи є три примірники, однак на різну суму та один з яких на 35000,00 грн.

Усні твердження позивача про те, що податкову накладну було зареєстровано на суму, яка на момент реєстрації була сплачена відповідачем судом оцінюється критично, оскільки станом на 12.07.2017р. (реєстрація податкової накладної) відповідачем було сплачено 15000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №675 від 07.07.2017р. Решта суми в розмірі 20000,00 грн. сплачена 31.08.2017р. згідно платіжного доручення №820.

Крім того, судом береться до уваги довідка позивача від 20.06.2017р. про транспортні витрати видана відповідачу для предявлення на митницю, згідно якої вартість послуг з перевезення з Trebaseleghe, Італія до кордону м/п Краківець становить 32000,00грн., від кордону м/п Краківець до м. Хмельницького 3000,00 грн., в тому числі транспортно-експедиційні послуги 400,00 грн. Загальна сума транспортних витрат становить 35000,00 грн.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ТОВ "Намортранс" стверджує, що кінцевим терміном розрахунку за надані транспорно-експедиційні послуги є 19.07.2017р., оскільки відповідно до п. 2 договору заявки №317-003149 від 13.06.2017р. оплата здійснюється протягом 21 банківського дня після вивантаження.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 договору-заявки №317-003149 від 13.06.2017р., дана заявка має силу договору між сторонами на разове перевезення лише при відсутності довготермінового договору. Враховуючи, що між сторонами 25.05.2017р. був укладений договір транспортного експедирування №250517-б, а вказана заявка підписувалася на виконання умов вказаного договору, відносини між ТОВ "Намортранс" та ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп" повинні регулюватися договором.

Пунктом п. 2.1. договору передбачено, що вартість послуг визначається за згодою сторін у відповідних заявках і фіксується у рахунках, складених на підставі актів приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з 2.4. договору за виконання транспортно-експедиторського обслуговування замовник зобовязаний перерахування кошти на розрахунковий рахунок виконавця протягом 21 календарного дня після надання послуг (вивантаження), що підтверджується відповідними відмітками у товарно-транспортній документації та підписаним сторонами актом приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, доказом надання послуг та підставою для оплати, крім товарно-транспортної накладної, є підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг.

Проте, позивачем на підтвердження наданих ним відповідачу транспортно-експедиторських послуг на суму 82600,00 грн., не надано акту приймання-передачі послуг на вказану суму. При цьому, в міжнародній товарно-транспортній накладної вартість наданих послуг не вказано.

В свою чергу відповідачем надано акт наданих послуг №317-003149 від 21.06.2017р. на суму 35000,00 грн., який підписаний та скріплений печаткою ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп". Зазначений акт направлено позивачу лише 09.10.2017р., що підтверджується описом вкладення.

Відповідно до п. 2.6. договору акт приймання-передачі наданих послуг, що надісланий засобами факсимільного звязку або електронною поштою, вважається таким, що має юридичну силу до заміни його на оригінал. Оригінал акту приймання-передачі наданих послуг надсилається замовником поштою на адресу виконавця не пізніше 3 календарних днів після фактичного надання послуг (вивантаження). Якщо на протязі 5 календарних днів сторона не повертає оригінал акту приймання-передачі наданих послуг та не висуває письмової претензії, акт вважається таким, що узгоджений, а послуги прийнятими.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на те, що акт надання послуг між сторонами не підписаний та враховуючи положення п. 2.4. договору, кінцевий строк оплати не настав.

Згідно з ч.1 ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обовязків інших осіб. Таке право позивача передбачене і в п. 2.7. договору.

Частиною 2 ст. 4 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність визначено, що експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Позивач посилається на те, що з метою виконання договору заявки №317-003149 від 13.06.2017р. ТОВ "Намортранс" було залучено експедитора фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, яка здійснювала перевезення та з якою 21.06.2017р. підписано акт надання послуг №317-003149 по перевезенню по маршруту: 35010 Trebaseleghe, Італія - м. Хмельницький, Україна на суму 81200,00 грн.

Однак, позивачем не подано доказів виникнення договірних зобовязань з ОСОБА_3 саме у звязку з виконанням ТОВ "Намортранс" замовлення відповідача на підставі договору-заявки від 13.06.2017р. №317-003149, що не узгоджується з ч. 2 ст. 4 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність.

Крім того, судом враховується, що в міжнародній товарно-транспортній накладній перевізником зазначено іншу особу фізичну особу-підприємця ОСОБА_5, ІК НОМЕР_2, 80500, Львівська область, м. Буськ, пл. Ринок, 15/10. Проте, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджувати суму витрат даного перевізника.

Таким чином, акт надання послуг №317-003149 по перевезенню по маршруту: 35010 Trebaseleghe, Італія - м. Хмельницький, Україна на суму 81200,00 грн., підписаний між ТОВ "Намортранс" та ОСОБА_3, не може бути прийнятий судом як належний доказ виконання послуг, наданих відповідачу.

Також судом не беруться до уваги надані позивачем договори-заявки інших замовників аналогічних послуг, на підставі яких надавалися транспортно-експедиційні послуги, акти приймання-передачі, які оплачені замовниками відповідно до виставлених рахунків, якими позивач обґрунтовує вартість аналогічних послуг, оскільки зазначені документи не стосуються відносин між ТОВ "Намортранс" та ТОВ "ВІ ЕС ВІ Груп".

Доводи відповідача про те, що ціна послуг перевезення по маршруту Trebaseleghe, Італія - м. Хмельницький, Україна та транспортного експедирування вантажу не може бути 35000,00 грн., оскільки не є економічно обґрунтованою, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, не спростовує вартість наданих послуг в розмірі 35000,00 грн.

Як визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

З огляду на вищезазначене, наявні у справі докази, які надані відповідачем (договір-заявка №317-003149 від 13.06.2017р., рахунок на оплату №317-003149 від 21.06.2017р., податкова накладна №157 від 21.06.2017р., яка зареєстрована позивачем у Єдиному реєстрі податкових накладних 12.07.2017р., довідка позивача від 20.06.2017р. про транспортні витрати видана відповідачу для предявлення на митницю) підтверджують, що вартість наданих позивачем транспортно-експедиторських послуг становить 35000,00 грн., які на даний час сплачені відповідачем.

Натомість позивачем не доведено та документально не підтверджено вартість наданих відповідачу транспортно-експедиторських послуг саме в розмірі 82600,00 грн. При цьому, докази, які подані позивачем на обґрунтування позовних вимог є суперечливими (зокрема, виставлені рахунки на оплату на різні суми, акт приймання-передачі послуг, підписаний з ОСОБА_3В, з огляду на здійснення перевезення іншою особою ОСОБА_5С.) та оцінюються судом критично.

При цьому, оскільки акт надання послуг між сторонами не підписаний, який разом з товаротранспортною накладною є підставою для оплати, з урахуванням положень п. 2.4. договору, кінцевий строк оплати не настав.

Частиною 1 ст. 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно положень статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи наявні в матеріалах докази в сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підтвердженні належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 32, 34 ГПК України. Тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 13, 33, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові товариства з обмеженою відповідальністю "Намортранс" м. Львів до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІ ЕС ВІ Груп" м.Хмельницький про стягнення 47600,00 грн. боргу відмовити.

Повне рішення складено 26.10.2017р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 4 прим. :1 - до справи,

2 - позивачу, товариство з обмеженою відповідальністю "Намортранс" (79024, Львівська область, м.Львів, Шевченківський район, вул. Промислова, буд. 50/52 , офіс 624)

3 - відповідачу,товариство з обмеженою відповідальністю "ВІ ЕС ВІ Груп" (29000, Хмельницька область, м.Хмельницький, вул. Зарічанська, б. 3/1 офіс 209).