ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2017 р. Справа № 917/1026/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Корольова І.О.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2848 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 28.08.17 у справі

за позовом ТОВ "Три ведмеді", м. Київ,

до ФО-П ОСОБА_3, м. Кременчук,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Господарським судом Полтавської області розглянута позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Три ведмеді" про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 збитків у розмірі 85 093,00 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.08.2017 року (суддя Гетя Н.Г.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, надав суду відзив на апеляційну скаргу та заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заявлене відповідачем клопотання задовольняється колегією суддів.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обов'язків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Три ведмеді" (продавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (дистриб'ютор, відповідач) 07 травня 2014 року укладено Дистриб'юторську угоду №166 (далі - Дистриб'юторська угода)

Згідно п. 2.1. Дистриб'юторської угоди, відповідач зобов'язався приймати товар та оплачувати в порядку та в строки, визначені в дистриб'юторській угоді.

Згідно п.6 Додатку №2 відповідач також зобов'язався забезпечувати ефективне використання торговельного обладнання, переданого йому ТОВ "Три Ведмеді" та використовувати його з метою зберігання товарів останнього під час їх реалізації.

Відповідно до пункту 7.1. Дистриб'юторської угоди з метою покращення ефективності продажу товару, позивач надав відповідачу в користування обладнання (в кількості 296 одиниць).

Факт передачі обладнання підтверджується актами приймання-передачі, що містяться в матеріалах справи (т.1., а.с.40-58).

Право власності Позивача на торгівельне обладнання підтверджується Контрактом поставки № 05 від 15 квітня 2013р. та вантажно-митними деклараціями, згідно якого Позивач придбав торгівельне обладнання, зокрема те, яке в подальшому було передане в користування Відповідачу.

Відповідно до п. 11.1 Дистриб'юторської угоди дана Угода набуває чинності з дня її підписання та діє до 31 грудня 2014 року.

Додатковою угодою від 31.12.2014 року сторони продовжили строк дії Дистриб'юторської угоди до 31 грудня 2015 року.

Станом на день звернення до суду сторони жодних додаткових угод щодо продовження строку її дії не підписали, відтак 31.12.2015 строк дії Угоди закінчився.

Як вбачається з матеріалів справи листами від 20.07.2015р. вих. №221, від 11.11.2015р. вих.№387 та вимогою від 14.01.2016р. вих.№17 позивач повідомив відповідача про дострокове припинення дії угоди та вимогу про повернення торгового обладнання.

В подальшому на підставі актів приймання - передачі (вилучення) обладнання в кількості 282 одиниць було повернуто, передану відповідачеві торгову палатку (інвентарний №1456Е) було списано з обліку позивача без підписання відповідних документів; дану одиницю торгового обладнання не включено в перелік неповернутого обладнання.

Як стверджує позивач, відповідачем в порушення умов угоди не повернуто 13 одиниць торгівельного обладнання, в зв'язку з чим позивач втратив інтерес до його виконання, а єдиним і ефективним захистом своїх прав вважає стягнення збитків, завданих не поверненням майна.

Докази повернення обладнання в матеріалах справи відсутні

Відповідно до п. 13 Додатку № 2 до Дистриб'юторської угоди («Торгове обладнання»), Відповідач зобов'язаний здійснити повернення Обладнання повністю (включаючи строк повернення від Клієнта) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати закінчення строку дії та/або розірвання Дистриб'юторської угоди.

У випадку не повернення Обладнання протягом 45 календарних днів з дати закінчення та/або розірвання Дистриб'юторської угоди, а також втрати, випадкової загибелі, або пошкодження Обладнання Відповідачем та/або третіми особами (клієнтами Відповідача), Відповідач зобов'язаний відшкодувати Позивачу заставну вартість Обладнання, вказану в п. 2, п.3 даного Додатку, а також всі витрати, понесені Позивачем у зв'язку із таким, протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання вимоги від Позивача (п. 16 Додатку № 2 до Дистриб'юторської угоди).

Згідно статті 22 ЦК України, частини 1 статті 623 ЦК України та статті 224 ГК України боржник, який порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду. У відповідності зі статтею 225 ГК України до складу збитків включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків, а також неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України) майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Позивач зазначає, що виконання Відповідачем зобов'язання повернути обладнання втратило інтерес для Позивача. Отже, враховуючи те, що Відповідач прострочив виконання зобов'язання, а Позивач втратив інтерес до його виконання, єдиним ефективним захистом прав Позивача є стягнення збитків, завданих не поверненням майна.

З метою визначення ринкової вартості обладнання, яке не повернуто Відповідачем, Позивач звернувся до ТОВ «Консалтингова компанія «ПАРЕТО», яка має Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №217/17 від 21.03.2017р., виданий Фондом державного майна України. Загальна вартість робіт за договором складає 2 500,00 грн., які були оплачені Позивачем та підтверджується платіжними дорученнями № від 28.04.17 та № від 12.05.17р., які додаються до матеріалів справи.

Оцінювачем ОСОБА_4 було зроблено та надано Позивачу Звіт про оцінку майна №90/17, згідно якого ринкова вартість 13 одиниць обладнання неповернутого Позивачу складає 82 593,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, послався на те, що зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв 'язок між порушенням зобов 'язання та збитками; 4) вина. Місцевий господарський суд дійшов висновку про не доведеність позивачем усіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди.

Також, в обґрунтування свого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд вказав, що п.5 Додатку №2 до Дистриб'юторської угоди сторонами було погоджено, що доставка та повернення обладнання здійснюється силами та за рахунок Продавця. Листом на вимогу позивача про повернення обладнання від 17/1 від 14.01.2016 р. відповідач підтвердив припинення договору та не заперечував необхідність повернення обладнання.

Проте, з такими доводами господарського суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може та вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а стаття 610 Цивільного кодексу України вказує на те, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (стаття 617 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем вжито активних заходів, спрямованих на спонукання боржника до належного виконання зобов'язання та прийняття виконання (отримання обладнання), запропонованого боржником.

Так, Позивачем надіслано відповідачу тричі вимоги про повернення торгового обладнання: лист від 20.07.2015р. вих.№ 221 (отриманий Відповідачем 24.07.2015р.); лист від 11.11.2015р. вих. №387 (отриманий Відповідачем 08.12.2015р.) та вимога від 14.01.2016р. вих. № 17 (отримана Відповідачем 25.01.2016р.).

Після надсилання вимог про повернення торгового обладнання, позивачем на підставі актів приймання-передачі (вилучення) обладнання отримано від відповідача 282 одиниці торгівельного обладнання, що свідчить про активну поведінку кредитора (позивача). Відповідач не заперечував, що повернення обладнання відбулося силами та за рахунок Продавця (позивача) відповідно до п.5 Додатку №2 до Дистриб'юторської угоди.

Щодо доводів місцевого господарського суду про те, що лист № 17/1 від 14.01.2016р підтверджує відсутність протиправної поведінки Відповідача, слід зазначити наступне.

Так, з аналізу фактичного змісту листа ФОП ОСОБА_2 № 17/1 від 14.01.2016 р., на який посилається суд, вбачається протилежне.

Обґрунтування відповідачем пролонгації строку дії Угоди ґрунтується виключно на нібито усних домовленостях сторін про намір продовжувати співпрацю. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 11.1 Дистриб'юторської угоди (в редакції Додатковою угодою від 31.12.2014 року) угода набуває чинності з дня її підписання та діє до 31 грудня 2015 року.

Станом на день звернення до суду сторони жодних додаткових угод щодо продовження строку її дії не підписали, відтак 31.12.2015 строк дії Угоди закінчився.

Ігноруючи законні вимоги Позивача про повернення обладнання у строки, встановлені Угодою, листом № 17/1 від 14.01.2016 р., Відповідач повідомив Позивачу, що вважає датою повернення обладнання - строк до 05.04.2016 року.

Вищезазначені обставини у сукупності, свідчать про активну поведінку позивача стосовно отримання належного виконання зобов'язання в натурі та відсутність відмови позивача прийняти належне виконання, запропоноване боржником, натомість, відповідач не приступив до виконання зобов'язання та не виконав його у строк, встановлений договором.

Також, наведеними вище обставинами спростовуються і доводи відзиву Відповідача на апеляційну скаргу.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

За викладеного, колегія суддів вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги норм процесуального права і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, і при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду названим критеріям не відповідає, оскільки прийнято за умов неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому це рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 28.08.2017 року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (39631, АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ ВЕДМЕДІ» (02095, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7, , п/р 3405 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) збитки в розмірі 85093,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (39631, АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ ВЕДМЕДІ» (02095, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7, , п/р 3405 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) витрати на проведення експертизи в розмірі 2 500,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (39631, АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ ВЕДМЕДІ» (02095, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7, , п/р 3405 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 600,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (39631, АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ ВЕДМЕДІ» (02095, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7, , п/р 3405 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1760,00 грн.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні судові накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 25.10.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.