ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 909/582/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Кондратової І.Д., Корнілової Ж.О.
розглянувши касаційні скарги 1.Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області 2.Прокуратури Львівської області
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2017
у справі№ 909/582/16 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомуправління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області
дофізичної особи - підприємця ОСОБА_4
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -
регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області
пророзірвання договору оренди держаного нерухомого майна № 1 від 01.04.2015

за участю представників сторін:

прокуратури: Кравчук О.А.,

позивача: не з'явився,

відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_6,

третьої особи: не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 про розірвання договору оренди державного нерухомого майна №1, укладеного 01.04.2015 між Управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області як орендодавцем та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_4 як орендарем.

В обґрунтування позову Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області вказало про те, що 01.04.2015 між Управління державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області як орендодавцем та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_4 як орендарем було укладено договір оренди державного нерухомого майна №1 від 01.04.2015, на виконання умов вказаного договору 01.04.2015 позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення загальною площею 126,4 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі адмінбудівлі, що перебуває на балансі Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано - Франківської області, згідно з п.1.2. договору оренди майно передається в оренду з метою розміщення магазину непродовольчих товарів, фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств - товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи. З огляду на те, що в орендованому приміщенні орендарем без дозволу орендодавця розміщено рекламну вивіску з надписом "second - hand" Одяг для всієї сім'ї", та здійснюється торгівля товарами секонд хенд, чим порушено п.1.2 договору оренди, орендар просив задовольнити позовні вимоги.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Після нового розгляду, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 15.03.2017 у справі №922/118/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2017, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 та рішення місцевого суду від 15.03.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Крім того, не погоджуючись з прийнятими рішеннями, прокуратура Львівської області звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 та рішення місцевого суду від 15.03.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню, постанова апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що між управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір оренди державного нерухомого майна №1, відповідно до п.1.1, 1.2, 2.1, 6.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення площею 126,4 кв.м, розміщене за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі адмінбудівлі, що перебуває на балансі управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 30.11.2014 і становить за незалежною оцінкою 422934,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення магазину непродовольчих товарів, фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств-товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі.

Факт передачі орендованого майна підтверджується актом приймання-передачі державного майна №1 від 01.04.2015, який підписаний уповноваженими представниками сторін.

01.04.2016 орендодавцем надіслано на адресу орендаря пропозицію про зміну договору оренди державного майна №1-63/341 в якій зазначено, що орендарем без дозволу орендодавця розміщено рекламну вивіску з надписом "second - hand" Одяг для всієї сім'ї" чим порушено п.1.2 договору оренди, у зв'язку з цим орендодавець просить у визначений в пропозиції термін привести товари що реалізуються у відповідність з п.1.2 договору оренди, а у випадку внесення змін до п.1.2 договору оренди, надати орендодавцю заяву про зміни до договору оренди із зазначенням мети використання приміщення.

Орендарем, 05.05.2016 надано відповідь на зазначену пропозицію, в якій вказано про те, що право реалізації непродовольчих товарів в орендованому приміщенні передбачено договором, а тому запропонував внести зміни до п.3.1 договору, в якому провести перерахунок орендної плати на 24 кв.м. в яких буде здійснюватися торгівля іншими непродовольчими товарами, а решту 105 кв.м. залишити на первісних договірних умовах.

10.05.2016 управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області складено акт обстеження цільового використання майна №1, в якому зазначено про невідповідність даних пропозиції орендаря і фактично наявній продукції, що розміщена в магазині, а саме пріоритетним видом товару є інші непродовольчі товари іноземного походження (величина орендної ставки 18%). З огляду на наведене комісія дійшла висновку про відхилення пропозиції орендаря щодо внесення змін до договору оренди. Така ж позиція викладена у відповіді управління Державної Казначейської служби України у Рогатинському районі Івано - Франківської області №1-63/403 від 11.05.2016.

В подальшому, 01.06.2016 управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі повторно проведено обстеження цільового використання майна про що складено акт №2, в якому зазначено про використання орендарем орендованого майна всупереч умовам договору оренди, а саме: здійснення продажу інших непродовольчих товарів.

На підставі складеного акту, 06.06.2016 управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі надіслано на адресу відповідача пропозицію про розірвання договору оренди від 01.04.2015.

Листом від 07.07.2016, орендарем відмовлено у прийнятті отриманої пропозиції про розірвання договору та зазначено, що орендовані приміщення використовуються у відповідності з цільовим призначенням передбаченим договором.

Згідно іншого акту №3 обстеження цільового використання майна від 16.09.2016, затвердженого начальником управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі, підтверджено факти, встановлені вказаними вище двома такими ж актами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що орендну плату за користування нерухомим майном визначено на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786, виходячи з передбаченого п.1.2 договору оренди цільового використання майна, а саме, з метою розміщення фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств - товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи, відповідно до цього встановлено орендну ставку 6%.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний суд, вказав на те, що умовами договору оренди нерухомого майна № 1 від 01.04.2015 передбачено розміщення магазину для реалізації двох видів товарів: непродовольчих, або товарів, які виготовляються вітчизняними промисловими підприємствами - товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи. Суди дійшли висновку, що позивач та прокурор вдалися до вільного, помилкового трактування умов договору щодо цільового використання орендованого приміщення, відтак, це є окремою і достатньою обставиною для відмови в позові.

Однак, колегія суддів вважає висновки попередніх судових інстанцій про відмову у задоволенні позову помилковими, оскільки вони прийняті у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, що згідно з ч.1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 783 визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Так, колегія суддів вважає, що при розгляді спорів пов'язаних з орендою державного чи комунального майна слід враховувати, зокрема, норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 року.

Відповідно до вказаної норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано на вимогу однієї із сторін за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбаченим законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за договором оренди орендар зобов'язаний використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди.

Згідно ст. 773 ЦК України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Отже підставою для розірвання договору оренди може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з йог зобов'язань, передбачених статтею 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", або договором оренди.

Як видно з п. 1.2 договору оренди майно передавалось в оренду з метою розміщення магазину непродовольчих товарів, фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств - товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи.

Згідно п. 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку січень 2015 - 2 245,63 грн., що була розрахована за орендною ставкою 6%, як для розміщення фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств-товаровиробників.

Згідно Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу "непродовольчі товари, які були у вжитку" підлягають орендній ставці 18%, а орендна ставка 6% застосовується при розміщенні фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств-товаровиробників, крім тих, що виготовляють товари підакцизної групи.

В п. 1.2 договору оренди сторони не передбачили, що в орендованому приміщенні буде здійснюватись торгівля непродовольчими товарами, які були у вжитку.

Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області вказало у листі № 19-05-0039 від 20.02.2015 погодило розрахунок розміру орендної плати приміщення загальною площею 126,4 кв.м, з метою розміщення фірмового магазину вітчизняних промислових підприємств-товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи. А розміщення відповідачем в орендованому приміщенні товарів, що були у вжитку (секонд хенд), є іншим видом цільового використання приміщення з відсотковою ставкою 18 (згідно Методики розрахунку орендної плати за державне майно, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 786), що суперечить цільовому призначенню орендованого майна.

Отже, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, яке регулює орендні відносини та умов договору оренди, розміщення відповідачем в орендованому приміщенні товарів, що були у вжитку (секонд хенд) є нецільовим використанням орендованого майна на підставі договору № 1 від 01.04.2015. Зазначене у відповідності до ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є підставою для розірвання договору оренди.

Суди безпідставно не звернули увагу на зазначене та помилково відмовили у задоволенні позову.

З огляду на вищевикладене та зважаючи, що у даному випадку суду касаційної інстанції не потрібно встановлювати або вважати доведеними обставини, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі належні докази є в матеріалах даної справи, тому колегія суддів вважає за необхідне прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняте нове рішення.

З огляду на зазначене, рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного суду, згідно з ч.1 ст. 11110 ГПК України, слід скасувати та прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Відповідно до ч.4 ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в том разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1378 грн. , за подання апеляційних скарг в розмірі 3 275,56 грн. та за подання касаційних скарг в розмірі 3 308 грн. Отже, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначені витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області та Прокуратури Львівської області задовольнити.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.03.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 у справі №909/582/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області задовольнити.

Розірвати договір оренди державного нерухомого майна №1, укладений 01.04.2015 між Управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області, як орендодавцем, та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_4, як орендарем.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області () 1378 грн. судового збору за подання позовної заяви, 3275,56 грн. судового збору за подання апеляційних скарг та 3 308 грн. за подання касаційних скарг. Видати наказ.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Івано-Франківської області (р/р 3924, отримувач Державна казначейська служба України в м. Київ, , МФО 820172) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1515,80 грн. та 1653,60 грн. судового збору за подання касаційної скарги. Видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий Н. Нєсвєтова

Судді І. Кондратова

Ж. Корнілова