КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2017 р. Справа№ 910/9805/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Назаренко Є.О. - представник за довіреністю № б/н від 16.01.2017;

від відповідача: Мога М.В. - представник за довіреністю № 30/16 від 30.12.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2017

у справі № 910/9805/17 (суддя - Літвінова М.Є.)

за позовом Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Українські вертольоти"

про стягнення 1 013 079,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Українські вертольоти» (надалі - відповідач) про стягнення 1 013 079,07 грн, з яких: 950 730,90 грн - основного боргу, 44 255,82 грн - пені, 13 182,99 грн - інфляційних втрат та 4 909,36 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 24 612,65 грн., інфляційних втрат у сумі 13 182,99 грн. та 3% річних у сумі 4 909,36 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.10.2017.

У зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.10.2017, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М., вказана судова колегія ухвалою від 18.10.2017 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження, розглянула її по суті та ухвалила постанову у даній справі.

В судовому засіданні 18.10.2017 представник позивача апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.10.2017 проти задоволення апеляційної скарги у даній справі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Окрім цього, підтримав поданий 17.10.2017 через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, заслухавши пояснення представників сторін апеляційного провадження, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.01.2010 між позивачем (як орендодавцем) та відповідачем (як орендарем) було укладено договір № УВ.АРВ-12-001 про оренду вертольоту МІ-8МТ, заводський номер 94708 (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар на правах оренди приймає в строкове платне володіння та користування окреме індивідуально визначене майно - вертоліт МІ-8МТ, заводський номер 94708 (надалі - ПС), балансова вартість якого становить 853 225,00 грн, з технічним майном, устаткуванням з комплекту 1:1, необхідним для виконання усіх видів авіаційних робіт за цивільними процедурами на території України та за її межами.

Строк дії договору оренди ПС становить 8 років. Перебіг строку оренди починається з наступного дня після підписання сторонами акту приймання-передавання ПС (п. 2.1. договору).

За умовами п. 5.1. договору орендна плата встановлена в розмірі, не меншому, що розрахована відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить 333 700 грн без ПДВ у місяць.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пункту 5.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції.

Згідно з п. 5.4. договору у разі користування ПС протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) орендна плата за дні користування визначається пропорційно дням користування.

В силу п. 5.6. договору орендар сплачує орендну плату щомісячно, до 15-го числа місяця, що йде за розрахунковим у розмірі, який визначений пунктами 5.1. та 5.2. даного договору. Зарахування витрат орендаря, передбачене п. 4.1.4. та п. 6.5. цього договору здійснюється орендарем самостійно та пропорційно, починаючи з терміну підписання сторонами акта приймання-передавання ПС. Таке зарахування на протязі першого року оренди не може перевищувати 46% орендної плати, яка підлягає сплаті у відповідному місяці. Після закінчення першого року оренди, протягом 15 днів, сторони складають і підписують акт звірки розрахунків за договором оренди ПС, де визначають залишок грошових витрат орендаря, які підлягають компенсації орендодавцем в наступному році відповідно до п. 4.1.1. та п. 6.5. договору. Якщо встановлений залишок грошових витрат, що підлягає компенсації орендодавцем, перевищує розмір грошових виплат орендаря, зарахованих у рахунок орендної плати за попередній рік, відповідно до п. 5.1. договору, сторони коригують процент виплати орендної плати з таким розрахунком, щоб строк повної компенсації орендодавцем понесених витрат орендаря, відповідно до п. 4.1.1. даного договору, не перевищував строку дії цього договору.

Так, сторони погодили, що орендна плата, визначена у відповідності до пунктів 5.1., 5.2. цього договору, сплачується орендарем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця після підписання договору та починаючи від дати підписання сторонами акту приймання-передавання ПС в строк, встановлений в п. 5.6. цього договору.

Згідно з п. 5.9. договору зайва сума орендної плати, що надійшла до орендодавця, підлягає заліку в рахунок подальших платежів.

Місцевим господарський судом правомірно встановлено, що в подальшому, до договору оренди сторонами було укладено ряд додаткових угод, зокрема: № 1 від 28.01.2010, № 2 від 05.02.2010, № 4 від 10.11.2010, № 6 від 24.06.2011, № 7 від 17.08.2013, № 8 від 29.05.2015, якими вносили зміни до деяких умов договору.

Суть укладення яких полягала в наступному:

так, додатковою угодою № 2 сторони змінили, зокрема, п. 5.1. договору та визначили, що орендна плата встановлена у розмірі, не меншої, що розрахована відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, і становить на період відшкодування витрат на приведення ПС до справного стану відповідно пп.4.1.1. та п. 6.5. договору суму 180 198, 00 грн. без ПДВ у місяць;

додатковою угодою № 2 сторони внесли зміни до п.п. 5.3., 5.6. договору, якими визначили, що орендна плата та відшкодування витрат орендаря, передбачені п.п. 4.1.1., та п. 6.5. договору за кожний наступний місяць визначаються шляхом коригування на індекс інфляції за попередній місяць. Відшкодування витрат орендаря відповідно до пп. 4.1.1. та п. 6.5. договору становлять суму не більше 153 502 грн. без ПДВ у місяць. Після закінчення першого року оренди, протягом 15 днів, сторони складають і підписують акт звірки розрахунків за договором суборенди ПС, де визначають залишок грошових витрат орендаря, які підлягають відшкодуванню орендарем в наступному році відповідно до пп.4.1.1. та п. 6.5. договору. Якщо встановлений залишок грошових витрат, що підлягає відшкодуванню орендодавцем, перевищує розмір грошових виплат орендаря, нарахованих за попередній рік, відповідно до п. 5.1. договору, сторони коригують розмір орендної плати з таким розрахунком, щоб строк повного відшкодування орендодавцем понесених витрат орендаря, відповідно до п.п. 4.1.1. та п. 6.5. договору, не перевищував строку дії договору, що оформлюється додатковою угодою. Після завершення періоду відшкодування витрат відповідно пп. 4.1.1. та п. 6.5. договору, розмір орендної плати становить суму 333 700, 00 грн. без ПДВ у місяць;

додатковою угодою № 6 сторони змінили п. 5.1., 5.3., 5.6. договору та визначили, що орендна плата встановлена у розмірі, не меншої, що розрахована відповідно до п. 7 Методики, і становить суму 180 198, 00 грн. без ПДВ за базовий місяць розрахунку - лютий 2010 року. Орендна плата за червень 2011 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за період з березня 2010 року по червень 2011 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендар сплачує орендну плату щомісячно, до 15-го числа місяця, що йде за розрахунковим у розмірі, який визначений пунктами 5.1.-5.4. договору з урахуванням пункту 5.13. цього договору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця;

додатковою угодою № 7 від 17.08.2013 сторони змінили п. 2.1. договору та визначили, що строк оренди ПС становить 13 років. Перебіг строку оренди починається з наступного дня після підписання сторонами акту приймання-передавання ПС.

Крім того, вищевказаною додатковою угодою сторони змінили п. 15.1. договору та встановили, що цей договір діє з 27.01.2010 до 31.01.2023 включно.

Так, з матеріалів вбачається, що для сплати орендної плати за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року позивачем були складені акти виконаних робіт: № 001/82 від 09.12.2016, № 001/83 від 13.01.2017, № 10 від 10.02.2017, № 19 від 10.03.2017, № 28 від 10.04.2017, № 37 від 10.05.2017 та виставлені відповідачу рахунок-фактури № 91 від 09.12.2016, № 2 від 13.01.2017, № 10 від 10.02.2017, № 19 від 10.03.2017, № 28 від 10.04.2017, № 37 від 10.05.2017.

При цьому, місцевий господарський суд правомірно зазначив, що позивачем було нараховано, а відповідачем, в свою чергу сплачено наступні платежі:

- за листопад 2016 року позивачем нараховано орендну плату в сумі 475 249,13 грн, яка відповідачем оплачена частково в сумі 426 771,25 грн, залишок боргу складає 48 477,88 грн;

- за грудень 2016 року позивачем нараховано орендну плату в сумі 479 526,37 грн, яка оплачена відповідачем частково в сумі 242 256,00 грн, залишок боргу складає 237 261,37 грн;

- за січень 2017 року позивачем нараховано орендну плату в сумі 484 801,06 грн, яка відповідачем оплачена частково в сумі 431 465,74 грн, залишок боргу складає 53 335,42 грн;

- за лютий 2017 року позивачем нараховано орендну плату в сумі 489 649, 17 грн, яка відповідачем оплачена частково в сумі 435 780, 39 грн, залишок заборгованості складає 53 868,78 грн;

- за березень 2017 року позивачем нараховано орендну плату в сумі 498 462,86 грн, яка відповідачем оплачена частково в сумі 443 624,44 грн, залишок боргу складає 54 838,42 грн;

- за квітень 2017 року позивачем нараховано орендну плату в сумі 502 949,03 грн, яка відповідачем сплачена не була.

Зазначені обставини не заперечувались та не були спростовані сторонами ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду.

Розглядаючи спір по суті у даній справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому відмовив у їх задоволенні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Так, положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що за своїм змістом та своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди державного майна.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням тієї обставини, що позивачем у даній справі є державне підприємство, суд апеляційної інстанції приймає доводи позивача, що до даних правовідносин підлягають до застосування положення ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», як спеціального Закону (далі - Закону), який регулює спірні правовідносини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 3 ст. 18 Закону передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, а ст. 19 Закону встановлений обов'язок орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності та в строк, встановлений договором.

При цьому, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 10 Закону, істотними умовами договору оренди, зокрема, є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо.

Проте, на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати зупинено (п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік").

При цьому, спір у даній справі фактично виник через різні позиції сторін щодо застосування або незастосування положення п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", яким норму Закону про індексацію орендної плати зупинено.

Разом з цим, переглядаючи рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положення п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", оскільки така норма є спеціальною відносно положень ст. 10 Закону, більше того, при усуненні колізії даних норм необхідно також керуватися темпоральним принципом (застосовувати норму, яка є була прийнята пізніше).

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта з посиланням на п. 4 ст. 10 Закону, оскільки індексація орендної плати не є істотною умовою договору (істотною умовою є лише орендна плата), тоді як ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» положення про індексацію орендної плати може бути зупинено.

Таке положення ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» неконституційним не визнавалось, не скасовувалось та не втрачало чинність, а тому підлягає обов'язковому застосуванню.

Таким чином, з урахуванням п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", місячний розмір орендної плати за період з січня 2016 року по грудень 2016 року повинен був визначатись позивачем без здійснення відповідних коригувань розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, у зв'язку з чим розмір місячної орендної плати за вказаний період мав складати 426 771,25 грн (сума орендної плати за грудень 2015 року).

Місцевий господарський суд правомірно зазначив, що сума у розмірі 426 771,25 грн сплачена відповідачем в якості орендної плати за користування майном у грудні 2015 року на підставі платіжного доручення № 3 від 13.01.2016 повинна застосовуватись як база для нарахування розміру кожного місячного орендного платежу за користування відповідачем майном у період з січня 2016 року по грудень 2016 рік (включно), з урахуванням зупинення нарахування індексації орендної плати у 2016 році (п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік").

При цьому, при визначені розміру орендного платежу за користування майном у січні 2017 року підлягає відновленню здійснення індексації. Таким чином, база для нарахування орендної плати, починаючи з січня 2017 рік, якою є сума у розмірі 426 771,25 грн, повинна бути індексована на визначені відповідні індекси інфляції у кожному конкретному місяці.

Так, відповідно до наявних у матеріалах справи платіжних доручень, відповідачем здійснювались платежі за наступними платіжними дорученнями:

№ 381 від 12.02.2016 за січень 2016 року на суму 430 612,19 грн, № 964 від 14.03.2016 за лютий 2016 року на суму 428 889,74 грн, № 1865 від 14.04.2016 за березень 2016 року на суму 433 178,64 грн, № 2523 від 13.05.2016 за квітень 2016 року на суму 448 339, 90 грн, № 3228 від 14.06.2016 за травень 2016 року в сумі 448 788,24 грн, № 3658 від 14.07.2016 за червень 2016 року на суму 447 890,66 грн, № 4436 від 12.08.2016 за липень 2016 року на суму 447 442,78 грн, № 5452 від 14.09.2016 за серпень 2016 року на суму 446 100,44 грн, № 5898 від 18.10.2016 за вересень 2016 року на суму 454 130,26 грн, № 7537 від 14.12.2016 за жовтень 2016 року на суму 466 845,90 грн, № 1002 від 14.02.2017 за листопад 2016 року на суму 426 771,25 грн, № 1736 від 14.03.2017 за грудень 2016 року в сумі 242 265,00 грн, № 2013 від 23.03.2017 за січень 2017 року на суму 215 732,87 грн, № 2609 від 14.04.2017 за січень 2017 року на суму 215 732,87 грн, № 2612 від 14.04.2017 за лютий 2017 року на суму 217 890,20 грн, № 3300 від 13.05.2017 за лютий 2017 року на суму 217 890,19 грн, № 3307 від 13.05.2017 за березень 2017 року на суму 443 624,44 грн, № 4061 від 15.06.2017 за квітень 2017 року на суму 447 617,06 грн, всього на загальну суму 6 879 742,63 грн.

Отже, перевіривши розрахунок орендної плати за 2016 рік без індексації орендної плати, суд апеляційної інстанції вважає нарахований позивачем основний борг таким, що суперечить положенням чинного законодавства, тоді як правомірним є висновок суду першої інстанції, що у період з січня 2016 року по жовтень 2016 року відповідачем було здійснено переплату в розмірі 184 506,25 грн, яка відповідно до п. 5.9. договору мала бути зарахована позивачем у рахунок подальших платежів.

Таким чином, з урахуванням зазначених вище обставин справи та положень чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 950 730,90 грн.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що вартість предмета оренди становить - 853 225,00 грн. При цьому, відповідно до п. 1.3 договору, предмет оренди на момент укладення договору був у несправному стані. Відповідно до п. 5.1 договору, сторони визначили розмір орендної плати - 333 700,00 грн. А за період користування майном з січня 2016 по квітень 2017 орендарем вже було сплачено 6 879 742,63 грн.

Тобто за період користування несправним предметом оренди відповідач сплатив позивачу 806,32 % вартості такого предмету оренди. Більше того, вважаючи, що сплачених коштів недостатньо, позивач звернувся з позовом про стягнення додатково з відповідача 1 013 079,07 грн.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 цього Кодексу зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зі змісту ст. 13 ЦК України слідує, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням правом слід розуміти передбачену нормами права поведінку управомоченої особи по здійсненню свого суб'єктивного цивільного права, якою може бути завдано шкоди іншим особам.

Згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі вчинення нею дій з наміром завдати шкоди іншій особі та зловживання правом в інших формах.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції не враховує доводи апелянта про неврахуванням судом першої інстанції платежу (здійсненого відповідачем в день подачі позивачем позову за квітень 2017 року - платіжне доручення № 4061 від 15.06.2017), оскільки таке твердження спростовується рішенням місцевого господарського суду (арк. 5, абз. 4).

Щодо заявлених позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, за вірним розрахунком суду першої інстанції сума 3% річних складає 8 372,19 грн, а інфляційних втрат - 14 883, 51 грн, що перевищує розмір інфляційних втрат та 3% річних, заявлених позивачем у позовній заяві. У зв'язку з цим, враховуючи відсутність клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог, суд розглядає заявлені вимоги в розмірах, визначених позивачем у позові.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач на підставі платіжних доручень № 4544 від 07.07.2017 та № 4545 від 07.07.2017 оплатив позивачу 3% річних та інфляційних втрат за період оренди з листопада 2016 року по квітень 2017 року.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 4 909,36 грн та інфляційних втрат в сумі 13 182,99 грн у зв'язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, згідно з п. 11.2. договору за несвоєчасне перерахування орендної плати та/або перерахування її не в повному обсязі відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 44 255,82 грн, суд першої інстанції правомірно визнав його арифметично невірними, оскільки вірним є розмір пені за порушення відповідачем строків оплати орендної плати за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, який складає 76 569,71 грн., в тому числі за листопад 2016 року - 19 643,17 грн. , що перевищує розмір пені, заявленої позивачем у позовній заяві. У зв'язку з цим, враховуючи відсутність клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог, суд розглядає заявлені вимоги в частині стягнення пені в розмірі, визначеному позивачем у позові.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що згідно з платіжним дорученням № 1001 від 14.02.2017 року відповідач оплатив позивачу пеню за порушення строків орендної плати, в тому числі - за листопад 2016 року, а також після порушення провадження у справі згідно з платіжним дорученням № 4543 від 07.07.2017 оплатив пеню за період оренди з грудня 2016 року по квітень 2017 року.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 19 643,17 грн (за листопад 2016 року) та припинив провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 24 612,65 грн (за грудень 2016 - квітень 2017 року) у зв'язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/9805/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/9805/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9805/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич