ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 910/1837/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Куровського С.В., Удовиченка О.С.
розглянувши касаційну скаргу ПАТ "Київенерго"
на постанову та рішенняКиївського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 Господарського суду міста Києва від 10.04.2017
у справі Господарського суду № 910/1837/17 міста Києва
за позовом ПАТ "Київенерго"
доПАТ "Київгаз"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. ПАТ "НАК "Нафтогаз України"; 2. ПАТ "Укртрансгаз"
про відновлення становища, що існувало до порушення права, та стягнення збитків в розмірі 10 858 662, 53 грн.
у судовому засіданні взяли участь представники :

ПАТ "Київенерго": Дуднік-Дубіняк Д.І. (довіреність №17090105 від 01.09.2017),
ПАТ "Київгаз":Громніцький Ю.П. (довіреність №Д-75/17 від 09.08.2017), Лебедєв Ю.В. (довіреність №Д-15/17 від 14.03.2017),
ПАТ "НАК "Нафтогаз України":адвокат Литвин П.В. (договір №14/4279/17 від 30.08.2017, довіреність №14-163 від 28.09.2017),
ПАТ "Укртрансгаз":Дороніна О.М. (довіреність №6-58 від 10.01.2017).

В С Т А Н О В И В :

03.02.2017 ПАТ "Київенерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Київгаз" (далі - відповідача) про відновлення становища, що існувало до порушення права, шляхом скасування оперативно-господарської санкції, що застосована відповідачем у вигляді донарахування об'єму природного газу 1 857, 600 тис. куб.м відповідно до Акта розрахунку від 08.12.2016 та включення цього об'єму до Акта приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016 до договору №167-15 від 02.02.2015, та стягнення з відповідача збитків в розмірі 11 384 338, 75 грн. на підставі статей 217, 224, 225, 235 - 237 Господарського кодексу України (далі - ГК України), Розділів X, XI Кодексу газорозподільних систем (далі - КГС), пунктів 12.1., 12.5., 12.6. Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України №618 від 27.12.2005; судові витрати розподілити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (том 1, а.с. 6 - 52).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду у судовому засіданні на 27.02.2017, яке неодноразово відкладалося ухвалами місцевого господарського суду (том 1, а.с. 1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - третя особа-1) та ПАТ "Укртрансгаз" (третя особа-2) (том 1, а.с. 169 - 173).

17.03.2017 до місцевого господарського суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив відновити становище, що існувало до порушення права, шляхом скасування оперативно-господарської санкції, що застосована відповідачем у вигляді донарахування об'єму природного газу 1 653, 006 тис. куб.м відповідно до Акта розрахунку від 08.12.2016 та включення цього об'єму до Акта приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016 до договору №167-15 від 02.02.2015, та стягнення з відповідача збитків в розмірі 10 858 662, 53 грн. (том 1, а.с. 192 - 193).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 (суддя Трофименко Т.Ю.) у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав необґрунтованості доводів позивача про неправомірність складення Акта про порушення №20 від 30.11.2016 та проведеного донарахування обсягів спожитого газу, оформленого Протоколом комісії №27 від 05.12.2016, обрання позивачем неналежного способу захисту свого цивільного права; повернено позивачу з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 7 885, 14 грн. на підставі платіжного доручення № від 01.02.2017 (том 2, а.с. 67 - 81).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції від 10.04.2017 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати розподілити пропорційно розміру задоволених вимог, мотивуючи неповнотою з'ясування місцевим господарським судом обставин справи та неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 (колегія суддів у складі: головуючого судді - Гаврилюка О.М., суддів: Майданевича А.Г., Суліма В.В.) апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у даній справі - без змін з тих же підстав (том 2, а.с. 126 - 141).

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову апеляційного суду від 15.06.2017 та рішення суду першої інстанції від 10.04.2017, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати розподілити пропорційно розміру задоволених вимог, аргументуючи порушенням судами попередніх інстанцій положень Розділів IX, X, XI Кодексу газорозподільних систем, пунктів 12.5., 12.6. Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України №618 від 27.12.2005, статей 43, 33, 34, 38, 43, 84, 104 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Позивач доводить помилковість висновків судів про те, що позивач не є споживачем природного газу, постачальником якого є відповідач, у зв'язку з чим відповідачем неправомірно застосовано до позивача оперативно-господарську санкцію у вигляді донарахування об'єму природного газу 1 653, 006 тис. куб.м відповідно до Акта розрахунку від 08.12.2016 та безпідставно стягнено з позивача 10 858 662, 53 грн., що становить вартість придбання спірного об'єму природного газу у третьої особи-1 та вартість його транспортування магістральними трубопроводами третьою особою-2 до газорозподільних станцій позивача.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову апеляційного суду від 15.06.2017 та рішення суду першої інстанції від 10.04.2017 на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши представників ПАТ "Київенерго" - Дудніка-Дубіняка Д.І., ПАТ "Київгаз" - Громніцького Ю.П. та Лебедєва Ю.В., ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - адвоката Литвина П.В. та ПАТ "Укртрансгаз" - Дороніну О.М., дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Положеннями статті 20 ГК України передбачено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Відповідно до статей 12, 15, 16, 20 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав, зокрема, прав суб'єктів господарювання, визначений частиною 2 статті 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України, однак, не є вичерпним і суд може захистити цивільне право іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права (частина 2 статті 16 ЦК України та частина 2 статті 20 ГК України) підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що є частиною національного законодавства з 1997 року, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тобто такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України відповідно до Постанов від 21.05.2012 у справі №6-20цс11 та від 15.04.2015 у справі №6-55цс15.

Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 217, статті 235, статті 236 ГК України, господарськими санкціями є такі заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, зокрема, оперативно-господарські санкції, до яких належить право сторони договору встановити в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання (зміна порядку оплати продукції, робіт послуг). Оперативно господарські санкції застосовуються тоді, якщо вони передбачені сторонами договору.

Отже, якщо сторонами договору на транспортування продукції (газу) передбачено можливість зміни порядку оплати поставленого за наслідком встановлення порушення стороною умов договору постачання (наприклад, порушення пломб на приладі обліку газу, внаслідок чого неможливо встановити об'єм транспортованого газу) та визначено інший порядок оплати за надану послугу транспортування, така умова договору за своєю правовою природою є оперативно-господарською санкцією в розумінні зазначених норм ГК України. Про аналогічне застосування положень статей 217, 235, 236 ГК України зазначено у Постанові Верховного Суду України №11/033 від 16.05.2011 у справі №2-28/2397-2010.

Згідно з частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 02.02.2015 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено Договір №167-15 на розподіл природного газу, за яким відповідач зобов'язувався надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін. Умовами зазначеного Договору передбачено порядок оплати, визначення обсягів транспортованого газу згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими Наказом №618 від 27.12.2005 Міністерства палива та енергетики України, зареєстрованим Міністерством юстиції України 26.01.2006, спосіб обліку газу з допомогою комерційних вузлів обліку газу в пунктах призначення (пункти 2.2, 3.1, 4.2, 4.4, 5.1, 5.5 Договору та додатки №1, №2 до Договору) (том 1, а.с. 18 - 28).

Суди встановили, що сторонами Договору передбачено обов'язок замовника забезпечити дотримання дисципліни відбору природного газу в пунктах призначення в обсягах та на умовах, визначених Договором; забезпечити допуск уповноважених представників Газорозподільного підприємства на територію об'єктів замовника для огляду комерційних вузлів обліку газу, у тому числі для проведення перевірки, зняття показів, зчитування ЗВТ; забезпечити збереження і цілісність комерційних вузлів обліку та пломб на них і на газовому обладнанні (пункт 6.3.4 Договору). Відповідно до пункту 7.1 Договору, Сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України. Пунктом 8.1 Договору передбачено право відповідача обмежити або припинити транспортування природного газу ГРМ на об'єкти Замовника або його споживачам, зокрема, у випадках несанкціонованого відбору природного газу або втручання у комерційні вузли обліку, визначені в додатку до Договору.

Матеріалами справи підтверджується та судами встановлено, що 30.11.2016 представниками відповідача за участі уповноваженої особи позивача - старшого майстра ОСОБА_9 складено Акт про порушення №20, в якому зазначено, що за наслідками проведення огляду на об'єкті ПАТ "Київенерго" - котельні по вул. Верховинній, 80-Б в місті Києві встановлено пошкодження пломби №R15981312 на блоці живлення, на якому є відмітка про прийняття акта представником ПАТ "Київенерго" старшим майстром ОСОБА_9 для передачі керівництву (том 1, а.с. 122 - 124).

05.12.2016 ПАТ "Київгаз" складено Протокол №27 засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу, згідно з яким прийнято рішення про наявність порушення Кодексу газорозподільних систем за Актом №20 від 30.11.2016 та розрахунок об'єму необлікованого природного газу за номінальною потужністю газового обладнання споживача. На засіданні був присутній представник позивача - заступник головного інженера ПАТ "Київенерго" ОСОБА_11 (том 2, а.с. 44 - 46).

Також, суди встановили, що відповідачем було складено Акт-розрахунок необлікованого об'єму природного газу від 08.12.2016, який разом з рахунком на оплату №295905/8087 за листопад 2016 року було направлено позивачу супровідним листом №269 від 13.12.2016 (том 2, а.с. 47 - 51).

Відповідно до пункту 7 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про: 1) пошкодження пломб; 2) пошкодження ЗВТ (лічильника газу). Розрахунок необлікованого або облікованого частково об'єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі XI цього Кодексу.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, норми цього розділу щодо перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування природного газу споживачу, у тому числі побутовому споживачу, який уклав з Оператором ГРМ договір розподілу природного газу, а також несанкціонованому споживачу, який знаходиться на території ліцензованої діяльності Оператора ГРМ, застосовуються за наявності акта про порушення, складеного Оператором ГРМ відповідно до вимог цього розділу. Випадки, які потребують перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об'ємів природного газу споживачу, що має договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, без наявності акта про порушення, визначені в розділах IX - X цього Кодексу. До порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об'ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування, належать несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу).

За приписами пункту 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ розрахунок об'єму необлікованого природного газу здійснюється за номінальною потужністю газового обладнання споживача (несанкціонованого споживача) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.

Керуючись зазначеними нормами Кодексу газорозподільних систем, суди дійшли висновку про правомірність складення відповідачем акта про порушення №20 від 30.11.2016, яким встановлено порушення пломби, та донарахування йому необлікованого об'єму газу за Актом 08.12.2016, виходячи з рішення комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу, оформленого Протоколом №27 від 05.12.2016, правомірність виставленого до оплати Рахунку №295905/8087 за листопад 2016 року, незважаючи на те, що він помилково був датований 30.11.2016.

З огляду на встановлене, суди дійшли висновку про те, що донарахування спірного об'єму природного газу в спірному випадку є одним із засобів обліку протранспортованого природного газу, який передбачений Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЄ №2494 від 30.09.2015, після укладення спірного договору 02.02.2015, та який, як нормативний акт, поширюється на сторін договору згідно з пунктом 7.1 Договору.

Також, суди дійшли висновку про необґрунтованість доводів позивача про неналежність доказів - Акта №20 від 30.11.2016, Протоколу №27 від 05.12.2016, Акта-розрахунку необлікованого об'єму природного газу від 08.12.2016, Рахунку на оплату №295905/8087 за листопад 2016 року, спростувавши такі доводи, виходячи з власної оцінки доказів відповідно до статей 34, 43 ГПК України.

Отже, на виконання вимог статей 43, 101 ГПК України, суди попередніх інстанцій належним чином з'ясували характер і суть заявлених позовних вимог та встановили їх невідповідність передбаченим частиною 2 статті 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України способам захисту прав суб'єкта господарювання.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи на предмет обрання позивачем належного способу захисту свого порушеного права з посиланням на докази, прийняті до уваги та спростовані судами, зводяться до намагання переконати суд касаційної інстанції здійснити переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень касаційного суду відповідно до статті 1117 ГПК України, а отже, такі доводи є необґрунтованими.

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про залишення без змін постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі №910/1837/17, а касаційної скарги позивача без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ПАТ "Київенерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі №910/1837/17 залишити без змін.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Куровський

О.С. Удовиченко