ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 908/3575/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно) відповідача не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно) третьої особи не з'явились (про час і місце судового не з'явились (про час і місце судового
розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради
на постановувід 06.06.2017 Донецького апеляційного господарського суду
у справі№908/3575/16 господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Апельмон"

до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаДепартаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
про визнання недійсним та скасування наказу
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ТОВ "Апельмон" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про визнання недійсним та скасування наказу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради №210р від 22.09.2016 р. про скасування наказів №26р від 05.02.2016 р. "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, №40р від 19.02.2016 р. "Про внесення змін до наказу №26р від 05.02.2016 р.", на підставі статті 180 Господарського кодексу України, статті 284 Цивільного кодексу України, статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", пункту 58 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440.

В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що згідно з вимогами законодавства органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, між тим, спірний наказ є незаконним, він прийнятий передчасно в силу допущених суб'єктом оціночної діяльності порушень вимог чинного законодавства при проведенні оцінки майна і порушує права позивача. Саме з підстав недостовірності висновків проведеної оцінки об'єкта оренди і не було укладено спірний договір оренди нерухомого майна. Позивач також зазначав, що істотні умови договору оренди повинні відповідати дійсності, визначатися на підставі повної інформації, ґрунтуватись на положеннях законодавства України, а не припущеннях.

Відповідач у запереченнях на позов посилався на необґрунтованість вимог заявленого позову та просив відмовити у його задоволенні. Він вказував на те, що позивач в порушення статті 181 Господарського кодексу України, отримавши від відповідача проект договору оренди, протоколу розбіжностей до нього не надсилав, а тому договір оренди нерухомого майна є неукладеним. Крім того, незалежна оцінка об'єкта оренди втратила чинність і не може бути використана для укладення договору оренди нерухомого майна.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 р. (суддя Азізбекян Т.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи судове рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем правових підстав для визнання недійсним та скасування наказу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 22.09.2016 р. №210р про скасування наказів №26р від 05.02.2016р. "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, №40р від 19.02.2016 р. "Про внесення змін до наказу Департаменту №26р від 05.02.2016 р.".

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.05.2017 р. (судді: Попков Д.О., Колядко Т.М., Марченко О.А.), серед іншого, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3.

За апеляційною скаргою ТОВ "Апельмон" Донецький апеляційний господарський суд (судді: Попков Д.О., Чернота Л.Ф., Марченко О.А.), переглянувши рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 р., постановою від 06.06.2017 р. скасував його. Прийняв нове рішення, яким задовольнив позовні вимоги ТОВ "Апельмон" до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про визнання недійсним та скасування наказу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради №210р від 22.09.2016 р. про скасування наказів №26р від 05.02.2016 р. "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 та №40р від 19.02.2016 р. "Про внесення змін до наказу Департаменту від 05.02.2016р. №26р" в повному обсязі.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність правових підстав для його задоволення. Суд виходив з того, що між сторонами у справі існували розбіжності відносно істотних умов договору в частині вартості об'єкту оренди для розрахунку орендної плати і в межах ініційованої позивачем процедури рецензування звіту з оцінки майна спірного об'єкта були встановлені недоліки звіту, що унеможливлюють його використання без їх виправлення, у зв'язку з чим не була визначена належна вартість об'єкту оренди для формулювання відповідного положення протоколу розбіжностей.

Суд апеляційної інстанції визнав, що спірний наказ опосередковує відкликання пропозиції відповідача у розумінні частини 3 статті 641 Цивільного кодексу України після його отримання позивачем та в межах строку на відповідь, який фактично не сплинув через відсутність належної оцінки. Отже, як визнав суд, в оспорюваному наказі безпідставно було зазначено про неукладення договору позивачем та відсутність у нього права на отримання приміщення в оренду, що зумовлює визнання такого наказу недійсним та його скасування.

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 р., а рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017 р. залишити в силі, посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, пункту 58 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440, статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник не погоджується з висновком апеляційного господарського суду про наявність підстав для визнання недійсним та скасування оспорюваного наказу.

Він вказує на те, що діяв правомірно, скасовуючи свої попередні накази, та посилався на те, що у департаменту відсутні повноваження для зміни результатів конкурсу з відбору суб'єкта оціночної діяльності та відсутня можливість використовувати звіт про оцінку, строк дії якого сплив.

Відповідач у касаційній скарзі просив розглянути судові акти у справі за відсутності його представників.

Від позивача отримано відзив на касаційну скаргу, в якому він просить залишити без змін постанову у справі, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.12.2015 р. ТОВ "Апельмон" звернулося до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради із заявою №09/12 про надання в оренду нежитлового приміщення АДРЕСА_1, строком на 10 років з метою використання під роздрібну торгівлю продовольчими та непродовольчими товарами.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом від 17.12.2015 р. №4801/01/01-07/8111 повідомив, що для розгляду питання подальшої передачі в оренду приміщення відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Положення "Про порядок передачі в оренду об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя", затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 27.04.2012 р. №42, необхідно отримати згоду органу, який уповноважений управляти майном Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради і балансоутримувача об'єкта - Комунального підприємства "Основаніє".

Суди також встановили, що наказом Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 05.02.2016 р. №26р "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю "Апельмон" було вирішено передати в оренду вказане нежитлове приміщення на 10 років, здійснити заходи щодо проведення конкурсного відбору суб'єкта оціночної діяльності для проведення незалежної оцінки нежитлового приміщення та укласти в установленому порядку договір оренди зазначеного нежитлового приміщення з ТОВ "Апельмон".

19.02.2016 р. Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради наказом №40р вніс зміни до свого попереднього наказу від 05.02.2016 р. №26р "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю "Апельмон", зокрема, щодо строку оренди (замість "строком на 10 років" читати "строком на 2 роки 11 місяців").

Листом від 24.06.2016 р. №2837/01/01-07 відповідач направив позивачу для підписання проект договору оренди, в якому була зазначена вартість об'єкта оренди в розмірі 3772587 грн. згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 29.02.2016 р.

Звіт був складений ФОП ОСОБА_3, який був визнаний переможцем конкурсу для проведення незалежної експертної оцінки цього об'єкта нерухомого майна, що підтверджується протоколом №5/20 від 12.03.2016 р. засідання конкурсної комісії і відповідним договором від 24.05.2016 р. укладеним з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

У зв'язку з ненаданням позивачу звіту про оцінку майна та примірника договору про проведення такої оцінки, він листом №06/7 від 06.07.2016 р. просив відповідача направити йому примірники зазначених документів для ознайомлення.

Після ознайомлення із запитуваними документами, позивач направив відповідачу лист №124 від 25.08.2016 р. про незгоду з висновками щодо оцінки ринкової вартості об'єкта оцінки для розрахунку орендної плати, адже зі змісту звіту, на думку позивача, вбачається, що оцінка була проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та на основі необґрунтованих припущень. На підставі зазначеного та з огляду на статтю 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" вказаний звіт був направлений позивачем на рецензування до Фонду Державного майна України та у зв'язку з цим позивач просив відповідача не припиняти дію наказу від 05.02.2016 р. №26р про передачу в оренду нежитлового приміщення до отримання висновків про рецензування спірного звіту.

25.08.2016 р. на адресу Фонду Державного майна України було направлено запит на рецензування звіту про оцінки майна від 23.08.2016 р. №123 та Фонд Державного майна України листом від 06.09.2016 р. №10-36-16907 повідомив позивача про доцільність звернення з цими питаннями до Експертної ради Всеукраїнської спілки експертів.

18.09.2016 р. позивачем було направлено запит до Всеукраїнської спілки експертів оцінювачів на рецензування звіту про оцінку майна. Відповідно до рецензії №02/11-2016 р. Всеукраїнської спілки експертів оцінювачів звіту з оцінки майна зазначений звіт є таким, що не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватись з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Між тим, відповідач листом №4124/01/01-07/6013 від 23.09.2016 р. повідомив позивача про втрату чинності оцінки, проведеної станом на 29.02.2016 р., оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 р. №629 "Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди, Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів" результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дати оцінки.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили та підтверджено матеріалами справи, що 22.09.2016 р. відповідач видав наказ №210р про скасування своїх попередніх наказів від 05.02.2016 р. №26р "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 і від 19.02.2016 р. №40р "Про внесення змін до наказу Департаменту від 05.02.2016 р. №26р".

Позивачем було направлено відповідачу лист №135 від 14.11.2016 р. про необхідність скасування наказу від 22.09.2016 р. №210р та направлення нового проекту договору на розгляд.

Відповідач листом від 24.11.2016 р. №5156/01/01-07/7927 повідомив позивача про відсутність правових підстав для скасування наказу від 22.09.2016 р. №210р, оскільки незалежна оцінка втратила чинність і не може бути використана для укладення договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "Апельмон" до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про визнання недійсним та скасування наказу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради №210р від 22.09.2016 р. про скасування наказів №26р від 05.02.2016 р. "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, №40р від 19.02.2016 р. "Про внесення змін до наказу Департаменту №26р від 05.02.2016 р."

Ухвалюючи постанову у справі та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що між сторонами у справі існували розбіжності відносно істотних умов договору оренди в частині вартості об'єкту оренди для розрахунку орендної плати, проте передбачений статтею 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядок визначення цієї умови (шляхом оцінки) робить неможливим направлення протоколу розбіжностей до проекту договору в порядку частини 4 статті 181 Господарського кодексу України, оскільки заперечення повинні включати інші дані про вартість та розмір орендної плати (стаття 646 Цивільного кодексу України), що позивачем, як не орендодавцем, не можуть бути сформульовані поза межами ініційованою останнім процедури оцінки, оскільки позивач не являється в розумінні частини 2 статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" належним замовником в силу відсутності прав на об'єкт оцінки.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в межах ініційованої позивачем процедури рецензування були встановлені недоліки звіту про незалежну оцінку майна, що унеможливлюють використання такого звіту без їх виправлення, при цьому, належна вартість об'єкту оренди для формулювання відповідного положення протоколу розбіжностей так і не була отримана.

Окрім того, апеляційний господарський суд зазначив, що пропозиція відповідача щодо укладення договору (проект договору), в розумінні статті 641 Цивільного кодексу України, була сформована на підставі неналежної оцінки, що призвело до розбіжностей в істотних умовах, виправити які можливо тільки в межах процедури оцінки. При цьому, не дивлячись на те, що правова основа для самої оцінки, в розумінні частини 1 статті 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" - відповідний договір на її проведення, з'явилася лише 24.05.2016 р. (до цього моменту вже сплинуло майже три місяці з шести чинності оцінки), відповідач безпідставно використовує у визначенні умов договору оренди, за яким виникли розбіжності, звіт про оцінку складений 29.04.2016 р. та прорецензований 04.05.2016 р. - тобто до виникнення належних правових підстав здійснення оцінки та рецензування.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірний наказ опосередковує відкликання пропозиції відповідача у розумінні частини 3 статті 641 Цивільного кодексу України після його отримання позивачем та в межах строку на відповідь, який фактично не сплинув через відсутність належної оцінки.

Отже, як визнав суд, в оспорюваному наказі безпідставно було зазначено про неукладення договору позивачем та відсутність у нього права на отримання приміщення в оренду, що зумовлює визнання такого наказу недійсним та його скасування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного наказу в судовому порядку, як незаконного.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" унормовано, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Отже, рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку, проте це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт з мотивів невідповідності Конституції чи законам України.

Таким чином, законом надано органу місцевого самоврядування право в названих випадках змінювати чи скасовувати власні рішення.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Окрім цього, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Наведене узгоджується з позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 16.04.2009 р. №7-рп/2009.

За приписами статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (стаття 2 названого Закону).

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з приписами статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; делеговане повноваження (стаття 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 26 цього ж Закону передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується, зокрема, скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятої у межах її повноважень.

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою (частина 9 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до статті 54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради. Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Згідно з приписами статті 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет ради, зокрема, має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Поза тим, статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що правовий акт може бути визнаний недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону (іншому правовому акту), якщо він виданий органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законом повноважень або в межах компетенції, але з порушенням діючого законодавства.

Згідно з абзацом 3 статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Відповідно до пункту 1 Положення про Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 25.01.2017 р. №52, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради є виконавчим органом Запорізької міської ради, що утворюється Запорізькою міською радою.

Згідно з підпунктами 5, 6 пункту 3 вказаного Положення відповідач виступає орендодавцем майна, що перебуває у віданні департаменту; цілісних майнових комплексів комунальних підприємств; нерухомого майна, яке перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, закладів та організацій; нерухомого майна, яке знаходиться в господарському віданні комунальних підприємств по обслуговуванню житлового фонду Запорізької міської ради, укладає відповідні договори оренди; виконує функції, пов'язані зі здійсненням повноважень орендодавця у відповідності до Положення про порядок передачі в оренду об'єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, затвердженого рішенням міської ради.

Підпунктом 49 пункту 3 Положення передбачено, що департамент готує проекти рішень міської ради, виконавчого комітету міської ради, розпоряджень міського голови, видає накази департаменту з усіх зазначених у Положенні питань.

Як вже зазначалося, позивач звернувся з даним позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати наказ Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради №210р від 22.09.2016 р., яким були скасовані попередні накази департаменту №26р від 05.02.2016 р. "Про передачу в оренду нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, №40р від 19.02.2016 р. "Про внесення змін до наказу Департаменту №26р від 05.02.2016 р.". При цьому, як вбачається з матеріалів справи, підставою для скасування свого попереднього наказу відповідач визначив втрату чинності звіту про оцінку майна і неукладення договору оренди з ТОВ "Апельмон".

Проте, з огляду на наведені приписи законодавства, оспорюваний наказ департаментом був виданий з перевищенням наданих йому законом повноважень та всупереч нормам законодавства, а тому обґрунтовано був визнаний недійсним та скасований апеляційним господарським судом.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже зазначалося, орган місцевого самоврядування може скасовувати свої попередні рішення у випадку коли вони суперечать Конституції чи закону, чого у даному випадку судами попередніх інстанцій встановлено не було.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки не спростовують викладеного.

Відтак, постанова суду апеляційної інстанцій залишається без змін по суті з мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 р. у справі № 908/3575/16 господарського суду Запорізької області залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач