ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Справа № 911/2291/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Бориспільської міської ради Київської області

про скасування рішення

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (договір б/н від 24.07.2017 р.);

від відповідача: Жарий О.К. (довіреність № 12-34-283 від 26.01.2016 р.).

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Бориспільської міської ради Київської області (далі - Бориспільська міська рада, відповідач) про скасування рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 31.08.2012 р. на підставі договору купівлі-продажу будівлі котельні на аукціоні, який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Дідок В.В. за реєстровим № 1509, ним було придбано у Бориспільської міської ради будівлю котельні, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У подальшому, рішенням Бориспільської міської ради № 1128-16-VІІ від 11.10.2016 р. ФОП ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди площею 0,0258 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (під існуючою будівлею котельні) по АДРЕСА_1.

Водночас, рішенням Бориспільської міської ради № 1485-20-VII від 22.12.2016 р. було надано дозвіл громадянці ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею у межах 0,1000 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (згідно наданого графічного матеріалу) у м. Бориспіль.

На думку позивача, згідно рішення Бориспільської міської ради № 1485-20-VII від 22.12.2016 р. про відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, не передбачається під'їзду до належної ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1, оскільки існуючий проїзд згаданим вище рішенням відводиться під нову земельну ділянку по АДРЕСА_2.

Таким чином, за твердженням позивача, рішення Бориспільської міської ради № 1485-20-VII від 22.12.2016 р. порушує його право на безперешкодне користування існуючою будівлею котельні, яка є його приватною власністю, та винесене з порушенням норм земельного та будівельного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Розгляд справи відкладався.

11.09.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано відзив на позовну заяву б/н, б/д (вх. № 18886/17 від 11.09.2017 р.), за змістом якого Бориспільська міська рада не погоджується з доводами позивача стосовно порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення норм будівельного законодавства, а саме - ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», оскільки, рішенням № 1485-20-VІІ від 22.12.2016 р. не здійснювалось відведення земельної ділянки, а лише було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо її відведення.

Таким чином, на думку відповідача, застосування норм ДБН 360-92** є необґрунтованим, оскільки затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність здійснюється окремим рішенням органу місцевого самоврядування на підставі розробленого та погодженого у встановленому законом порядку проекту, але не на стадії надання дозволу на його розробку. Отже, земельна ділянка щодо якої оскаржуваним рішенням надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, на етапі прийняття такого рішення не є сформованою, тобто не має чітко визначених меж та площі.

Враховуючи наведене, Бориспільська міська рада вважає безпідставними посилання позивача на порушення міською радою права позивача в частині повної ліквідації проїзду до існуючої будівлі котельні, оскільки оскаржуване рішення виступає лише правовою підставою для формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав з визначенням її меж та площі.

11.09.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 11.09.2017 р. (вх. № 18946/17 від 11.09.2017 р.), за змістом яких позивач, серед іншого, вказує на те, що відповідно до висновку Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 12.12.2016 р., за наслідками розгляду графічних матеріалів гр. ОСОБА_5 щодо виділення їй земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м. Бориспіль під житлову будову та господарські споруди, виділення вказаної земельної ділянки під житлову будівлю та господарські споруди неможливе, оскільки це суперечить містобудівній документації, а саме вказана територія віднесена до зони Ж-4 (зона змішаної багатоповерхової житлової забудови та громадської забудови).

11.09.2017 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подане клопотання б/н від 11.09.2017 р. (вх. № 18948/17 від 11.09.2017 р.) про продовження строку вирішення справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.09.2017 р. було продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

12.10.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 12.10.2017 р. (вх. № 21610/17 від 12.10.2017 р.), за змістом яких позивач заперечує щодо доводів відповідача, викладених у відзиві.

Окрім того, у поданих поясненнях позивач вказує на те, що при поданні позовної заяви останнім було допущено описку в прохальній частині позову у зазначенні номеру оскаржуваного рішення, а саме - замість № 1485-20-VII помилково вказаний номер рішення № 1188-20-VII, у зв'язку з чим позивач виправляє допущену описку у зазначенні номеру оскаржуваного рішення.

12.10.2017 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано клопотання б/н від 12.10.2017 р. (вх. № 21611/17 від 12.10.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, а саме - копії висновку управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради Київської області від 19.09.2017 р. № 1005/04-05.

Представник позивача у судовому засіданні 12.10.2017 р. позовні вимоги підтримував у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.10.2017 р. за змістом відзиву проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 12.10.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

31.08.2012 р. між Бориспільською міської ради Київської області (продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу будівлі котельні на аукціоні, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Дідок В.В. за реєстровим № 1509, відповідно до якого Бориспільська міська рада продала та зобов'язується передати у власність, а ФОП ОСОБА_1 придбав та зобов'язується прийняти у власність належну продавцю на праві комунальної власності будівлю котельні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно рішення Бориспільської міської ради № 1128-16-VІІ від 11.10.2016 р. ФОП ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди площею 0,0258 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (під існуючою будівлею котельні) по АДРЕСА_1.

Поряд з цим, відповідно до рішення Бориспільської міської ради № 1485-20-VII від 22.12.2016 р. громадянці ОСОБА_5 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею у межах 0,1000 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (згідно наданого графічного матеріалу) у м. Бориспіль.

Відповідно до наданого до матеріалів справи проекту кадастрового плану земельної ділянки та схеми розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1, виготовленої ТОВ «Проектна інженерна компанія «Нова-Земля» на підставі рішення Бориспільської міської ради від 11.10.2016 р. та даних Генерального плану м. Бориспіль, затвердженого рішенням міської ради від 11.05.2007 р. за № 1339- 17-V, запроектована земельна ділянка межує з землями загального користування (від точки Г до точки Д), у зв'язку з чим єдиний можливий проїзд до будівлі котельні по АДРЕСА_1 передбачається з провулку Кооперативний.

В обґрунтування поданого позову, ФОП ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до схеми розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1, виготовленої інженером-землевпорядником ОСОБА_6, з врахуванням рішення Бориспільської міської ради від 22.12.2016 р. про відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, під'їзду до земельної ділянки по АДРЕСА_1 не передбачається, оскільки існуючий проїзд згаданим вище рішенням відводиться під нову земельну ділянку по АДРЕСА_2.

Таким чином за твердженням позивача, внаслідок прийняття Бориспільською міською радою рішення № 1485-20-VII від 22.12.2016 р. про надання дозволу на відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, повністю ліквідується проїзд до існуючої будівлі котельні по АДРЕСА_1, яка є власністю позивача, що прямо суперечить вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та приписам ч. 3 ст. 123 ЗК України, у зв'язку з чим ФОП ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Бориспільської міської ради Київської області № 1485-20-VІІ від 22.12.2016 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею у межах 0,1000 га громадянці ОСОБА_5 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (згідно наданого графічного матеріалу) у м. Бориспіль Київської області».

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, вивчивши позиції сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно із пп. «а» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

У відповідності із п. 3.11 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для під'їзду до груп житлових будинків, великих установ і підприємств обслуговування, торгових центрів треба передбачати основні проїзди, а до будинків, що стоять окремо, - другорядні проїзди, розміри яких приймаються відповідно до таблиці 7.1 цих норм.

Відповідно до примітки 1 пункту 7.27 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що до житлових будинків заввишки 9 поверхів і більше та до громадських будинків і гаражів заввишки 5 поверхів і більше слід передбачати проїзди завширшки не менше 3,5 м або смуги завширшки 6 м, що придатні для проїзду пожежних машин з двох поздовжніх сторін багатосекційних житлових будинків та громадських будинків і гаражів і з усіх сторін односекційних житлових будинків. До житлових громадських будинків, гаражів меншої поверховості допускається влаштування проїздів з однієї поздовжньої сторони.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Як слідує з матеріалів справи, предметом даного позову є скасування рішення Бориспільської міської ради № 1485-20-VII від 22.12.2016 р., яким було надано дозвіл громадянці ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею у межах 0,1000 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (згідно наданого графічного матеріалу) у м. Бориспіль, як такого, що порушує права ФОП ОСОБА_1 на безперешкодне користування існуючою будівлею котельні, яка є його приватною власністю, та винесене з порушенням норм земельного та будівельного законодавства.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 6 цієї ж статті Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Частиною 7 ст. 118 вказаного Кодексу передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Поряд з викладеним, статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Частинами 4 - 12 тієї ж статті Земельного кодексу передбачено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом встановлено, що земельна ділянка, щодо якої рішенням № 1485-20-VII від 22.12.2016 р. Бориспільською міською радою було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, на етапі прийняття такого рішення не є сформованою, тобто не має чітко визначених меж та площі.

Поряд з цим, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність здійснюється окремим рішенням органу місцевого самоврядування на підставі розробленого та погодженого у встановленому законом порядку проекту, але не на стадії надання дозволу на його розробку.

Окрім того, слід зазначити, що пункт 1.1 оскаржуваного рішення містить вказівку на те, що управлінням містобудування та архітектури Бориспільської міської ради можуть бути уточнені конфігурація, площа, поштова адреса земельної ділянки шляхом надання відповідного висновку з графічними матеріалами, який має бути невід'ємною частиною проекту землеустрою.

Таким чином, не сформованість земельної ділянки у відповідності з приписами статті 79-1 Земельного кодексу України та відсутність рішення органу місцевого самоврядування щодо погодження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки ОСОБА_5 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 у м. Бориспіль, унеможливлює стверджувати, що оспорюване рішення відповідача № 1485-20-VII від 22.12.2016 р. є таким, що порушує права ФОП ОСОБА_1 як власника котельні та землекористувача.

Згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Слід зазначити, що до матеріалів справи доказів на спростування зазначених вище обставин позивачем не надано.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для скасування рішення Бориспільської міської ради № 1485-20-VII від 22.12.2016 р., яким було надано дозвіл громадянці ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею у межах 0,1000 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (згідно наданого графічного матеріалу) у м. Бориспіль.

Відтак, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Решта доданих до матеріалів справи документів та доводів сторін були ретельно досліджені судом і наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 26.10.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна