РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017Справа №910/12156/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліфібр»
до про Приватного підприємства «ФІНПРО» стягнення збитків та пені у розмірі 279 870 грн. 11 коп.
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: Шпак Д.М. (представник за Довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «ФІНПРО» (надалі також - «Відповідач») про стягнення збитків та пені у розмірі 279 870 грн. 11 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 25.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" (Покупець) та Приватним підприємством "ФІНПРО" (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу №03-06, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець покупає зерносушарку моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ) на умовах вказаного Договору, у кількості та за ціною, зазначеною у Додатку №1 вказаного Договору. Як зазначає Позивач, в результаті експлуатації товару виявлені недоліки, які унеможливлювали подальше його використання, про що було складено Акт перевірки технічного та якісного стану зерносушарки ОЗСУ, модель ТКМ 33 від 19.11.2015 року, а саме через незадовільний технічний стан теплогенератора, який підлягає заміні. Листом від 30.10.2015 р. Позивач повідомив Відповідача про виявлені недоліки в роботі зерносушарки, запропоновано виконати гарантійні зобов'язання та направити спеціаліста для встановлення факту виходу з ладу зерносушарки, у відповідь на який було відмовлено. У зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" самостійно здійснило ремонт зерносушарки та витратило на придбання матеріалів й оплати послуг 258 406 грн. 78 коп. Таким чином, просить Суд стягнути з Приватного підприємства "ФІНПРО" 258 406 грн. 78 коп. збитків. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з останнього пеню у розмірі 21 463 грн. 33 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12156/16, судове засідання призначено на 20.07.2016 року.

18.07.2016 рок через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

20.07.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 04.07.2016 року не виконали.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) сторін надати декларацію про відповідність товару Технічним регламентам України відповідно до п. 4.2. Договору №03-06 від 25.06.2014 року.

2) Відповідача надати докази на підтвердження перевірки якості товару (аналіз, огляд) відповідно до п. 4.10 Договору №03-06 від 25.06.2014 року.

Також, в судовому засіданні представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 року відкладено розгляд справи на 07.09.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

22.07.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 04.07.2016 року.

05.08.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 20.07.2016 року.

31.08.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

05.09.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 04.07.2016 року та вимог ухвали суду від 20.07.2016 року, а також відзив на позовну заяву.

07.09.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, ставить на обговорення питання про призначення по справі експертизи з метою з'ясування причин виходу з ладу зерносушарки та для документального підтвердження спричинення Позивачу збитків Відповідачем, у зв'язку із виходом зерносушарки з ладу.

З огляду на вищевикладене, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) сторін надати письмові пояснення щодо необхідності призначення експертизи, визначитися з колом питань для експерта та можливістю оплати вартості експертизи;

2) Позивача:

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Приватного підприємства "ФІНПРО";

- надати докази для підтвердження обсягу і факту виконання робіт по ремонту зерносушарки та оплати вартості таких робіт Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" (виписки з банківських рахунків, податкові накладні, акти виконаних робіт).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 року відкладено розгляд справи на 14.09.2016 року у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

12.09.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 14 вересня 2016 року Представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, заперечив проти призначення у справі судової експертизи. В судовому засіданні представник Відповідача надав письмові пояснення по справі, просив вирішити питання про призначення у справі судової експертизи на розсуд суду.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України остаточне коло питань, які мають бути роз'яснені судовим експертом, встановлюється господарським судом в ухвалі.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" зазначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012 року експертиза, для вирішення питань якої необхідно знання з різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань, є комплексною.

Експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції. (п.1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5)

Відповідно до додатку 1 вказаної Інструкції регіональною зоною обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України м. Київ, Вінницька, Житомирська, Київська, Тернопільська, Хмельницька, Черкаська і Чернігівська області є Київський науково-дослідний інститут судових експертиз.

За таких підстав, Суд вважає за необхідне доручити проведення судової експертизи саме Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, Суд дійшов висновку щодо призначення у справі комплексної судової експертизи, проведення якої доручити Київському науково - дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6), а провадження у справі №910/12156/16 зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

11.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи №14897/16-45 від 09.11.2016 року, а саме: первинні бухгалтерські документи, що підтверджують фактичні витрати, понесені ТОВ "Еліфібр", з ремонту зерносушарки моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року; детальний розрахунок упущеної вигоди (по кожній статті доходу) ТОВ "Еліфібр", у зв'язку з виходом з ладу зерносушарки моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року.

14.11.2016 року Господарським судом міста Києва з метою розгляду вказаного клопотання у Київського науково - дослідного інституту судових експертиз витребувано матеріали справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року поновлено провадження у справі № 910/12156/16, задоволено клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи №14897/16-45 від 09.11.2016 року у справі №910/12156/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 року провадження у справі № 910/12156/16 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

15.09.2017 року на адресу господарського суду міста Києва від Київського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів за результатами проведення судово - економічної експертизи №14897/16-45 від 11.08.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року поновлено провадження у справі №910/12156/16, судове засідання призначено на 02.10.2017 року.

02.10.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив.

Суд зазначив, що відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ. Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади.

Відтак, у зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання, з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, надання достатнього часу для підготовки до судового засідання, Суд дійшов висновку про доцільність відкладення розгляду справи за межами строків, встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 року відкладено розгляд справи на 18.10.2017 року.

17.10.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 18.10.2017 року представник Відповідача заперечив проти позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 02.10.2017 по справі №910/12156/16.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 18 жовтня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

25.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" (Покупець) та Приватним підприємством "ФІНПРО" (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу №03-06, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець покупає зерносушарку моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ) на умовах вказаного Договору, у кількості та за ціною, зазначеною у Додатку №1 вказаного Договору.

Технічна характеристика товару зазначена у Додатку №2 до Договору. (п.1.2 Договору)

Відповідно до п.2.1 Договору вартість товару згідно з Додатком №1 до Договору складає 922 225 грн. 00 коп. без ПДВ, ПДВ - 184445 грн. 00 коп. Всього з ПДВ = 1106670 грн. 00 коп.

Згідно з п.4.1 Договору Продавець дає гарантію на товар згідно з Типовими гарантійними зобов'язаннями заводу - виробника. Гарантійний строк - 2 роки з дня передачі товару Покупцю. Гарантійні зобов'язання додаються до товару разом з Інструкцією по експлуатації.

Якість товару повинна бути підтверджена Декларацією про відповідність товару Технічним регламентам України. (п.4.2 Договору)

У п.4.3 Договору зазначено, що Продавець повинен передати Покупцю товар, придатний для цілей, для яких товар такого роду звичайно використовується, і в межах гарантійного строку, який зазначається у п.4.1 Договору, повинен зберігати свої якості.

Гарантія якості товару розповсюджується й на всі складові його частини. Гарантійний строк розпочинається з моменту передачі товару Покупцю. (п.п.4.4, 4.5 Договору)

Відповідно до п.4.10 Договору Продавець повинен перевірити якість товару, що передається Покупцю (випробовування, аналіз, огляд і т.п.) й надати Покупцю докази здійснення перевірки якості товару.

Цей Договір вступає в силу з дня його підписання Сторонами і діє до повного виконання робіт за Договором. (п.11.1 Договору)

Специфікацією до Договору купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року (Додаток №1 до Договору) Сторони узгодили найменування товару: зерносушарка "OZSU" (ОЗСУ), модель "ТКМ 33" на твердому пальному , вартість 1106670 грн. 00 коп.

Додатком №2 до Договору купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року Сторони узгодили технічні характеристики товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року Приватне підприємство «ФІНПРО» поставило, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" в свою чергу прийняло зерносушарку моделі "ТКМ 33" на твердому паливі (серійний номер по паспорту 0792414) на суму в розмірі 1106670 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною №22 від 30.09.2014 року, а також здійснило оплату за отриманий товар у загальному розмірі 1106670 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1285 від 01.07.2014 р. на суму 332001 грн. 00 коп., №1454 від 01.08.2014 р. на суму 719335 грн. 50 коп., №1805 від 15.10.2014 р. на суму 55333 грн. 50 коп.

Приватне підприємство «ФІНПРО» листом №03/11 від 17.11.2015 року (у відповідь на електронне повідомлення №1 від 10.11.2015 року) повідомило Позивача стосовно виконання гарантійних зобов'язань та направлення до Позивача спеціаліста для встановлення факту виходу з ладу зерносушарки, що відповідно до п.7.2 Договору Позивач має право самостійно визначати стан зерносушарки, а тому просило провести оцінку стану зерносушарки без їх участі. Також зазначило, що у разі задоволення турецькою компанією ОЗСУ вимог Покупця, вони виконають всі роботи, які будуть необхідні для ремонту або заміни відповідного обладнання зерносушарки.

Позивач листом №145 від 11.12.2015 року повідомив Відповідача, що 19.11.2015 комісією було проведено перевірку технічного та якісного стану зерносушарки, за результатами якої складено відповідний акт, та направив на адресу Відповідача Акт перевірки технічного та якісного стану зерносушарки, копію журналу обліку роботи зерносушарки, фотографії технічного стану зерносушарки, копію протоколу випробовувань паливних гранул з деревини, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 23.12.2015 р. уповноваженій особі підприємства Відповідача.

Як вбачається з Акту перевірки технічного та якісного стану зерносушарки ОЗСУ, модель ТКМ 33 від 19.11.2015 року, складеного за участю заступника директора, завідувача складу, механіка, юриста та головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліфібр", за відсутності представника Приватного підприємства «ФІНПРО», затвердженого генеральним директором, зерносушарка не може використовуватися Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" за призначенням через незадовільний технічний стан теплогенератора, який підлягає заміні.

У відповідь на вказаний лист Продавець листом №06/12 від 29.12.2015 року повідомив Позивача, що негайно передали лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» №145 від 11.12.2015 року з його додатками турецькій компанії ОЗСУ для прийняття рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» звернулось до Відповідача з претензією №8 від 29.02.2016 року про здійснення безоплатного усунення недоліків, виявлених у зерносушарці, або заміни його на аналогічний товар належної якості, або повернути сплачені за товар грошові кошти, що підтверджується фіскальним чеком від 01.03.2016 року та рекомендованим повідомленням про вручення 09.03.2016 р. уповноваженій особі підприємства Відповідача. У відповідь на вказану претензію Продавець листом №01/04 від 04.04.2016 року повідомив Позивача, що негайно передали лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» турецькій компанії ОЗСУ для прийняття рішення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" самостійно здійснило ремонт зерносушарки та витратило на придбання матеріалів й оплати послуг 258 406 грн. 78 коп. Таким чином, просить Суд стягнути з Приватного підприємства "ФІНПРО" 258 406 грн. 78 коп. збитків. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з останнього пеню у розмірі 21 463 грн. 33 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року Приватне підприємство «ФІНПРО» поставило, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" в свою чергу прийняло зерносушарку моделі "ТКМ 33" на твердому паливі (серійний номер по паспорту 0792414) на суму в розмірі 1106670 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною №22 від 30.09.2014 року, яка оформлена належним чином та підписана уповноваженими представниками сторін і скріплена печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, а також здійснило оплату за отриманий товар у загальному розмірі 1106670 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1285 від 01.07.2014 р. на суму 332001 грн. 00 коп., №1454 від 01.08.2014 р. на суму 719335 грн. 50 коп., №1805 від 15.10.2014 р. на суму 55333 грн. 50 коп.

Приписами статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 673 цього Кодексу продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Отже, якість - це сукупність характеристик товару, що стосуються його здатності задовольняти встановлені і передбачені потреби. Якість товарів повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка передбачає вимоги до їх якості.

Відповідно до статті 674 Цивільного кодексу України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Правові наслідки передання товару неналежної якості передбачені статтею 678 Цивільного кодексу України, згідно з приписами якої покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Відповідно до статті 676 Цивільного кодексу України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з п.4.1 Договору Продавець дає гарантію на товар згідно з Типовими гарантійними зобов'язаннями заводу - виробника. Гарантійний строк - 2 роки з дня передачі товару Покупцю. Гарантійні зобов'язання додаються до товару разом з Інструкцією по експлуатації.

Гарантія якості товару розповсюджується й на всі складові його частини. Гарантійний строк розпочинається з моменту передачі товару Покупцю. (п.п.4.4, 4.5 Договору)

Приватне підприємство «ФІНПРО» листом №03/11 від 17.11.2015 року (у відповідь на електронне повідомлення №1 від 10.11.2015 року) повідомило Позивача стосовно виконання гарантійних зобов'язань та направлення до Позивача спеціаліста для встановлення факту виходу з ладу зерносушарки, що відповідно до п.7.2 Договору Позивач має право самостійно визначати стан зерносушарки самостійно, а тому просило провести оцінку стану зерносушарки без їх участі. Також зазначило, що у разі задоволення турецькою компанією ОЗСУ вимог Покупця, вони виконають всі роботи, які будуть необхідні для ремонту або заміни відповідного обладнання зерносушарки.

Позивач листом №145 від 11.12.2015 року повідомив Відповідача, що 19.11.2015 р. комісією було проведено перевірку технічного та якісного стану зерносушарки, за результатами якої складено відповідний акт, та направив на адресу Відповідача Акт перевірки технічного та якісного стану зерносушарки, копію журналу обліку роботи зерносушарки, фотографії технічного стану зерносушарки, копію протоколу випробовувань паливних гранул з деревини, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 23.12.2015 р. уповноваженій особі підприємства Відповідача.

У відповідь на вказаний лист Продавець листом №06/12 від 29.12.2015 року повідомив Позивача, що негайно передали лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» №145 від 11.12.2015 року з його додатками турецькій компанії ОЗСУ для прийняття рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» звернулось до Відповідача з претензією №8 від 29.02.2016 року про здійснення безоплатного усунення недоліків, виявлених у зерносушарці, або заміни його на аналогічний товар належної якості, або повернути сплачені за товар грошові кошти, що підтверджується фіскальним чеком від 01.03.2016 року та рекомендованим повідомленням про вручення 09.03.2016 р. уповноваженій особі підприємства Відповідача. У відповідь на вказану претензію Продавець листом №01/04 від 04.04.2016 року повідомив Позивача, що негайно передали лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» турецькій компанії ОЗСУ для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

За приписами ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Якість товару повинна бути підтверджена Декларацією про відповідність товару Технічним регламентам України. (п.4.2 Договору).

У п.4.3 Договору зазначено, що Продавець повинен передати Покупцю товар, придатний для цілей, для яких товар такого роду звичайно використовується, і в межах гарантійного строку, який зазначається у п.4.1 Договору, повинен зберігати свої якості.

Як визначено Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (далі - Інструкція), ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Загальними і Особливими умовами поставки або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектністю, а також тари під продукцією або товарами.

Суд зазначає, що положення Договору купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року не містить посилань на дії сторін після виявлення невідповідності якості продукції, що надійшла, вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору, а тому до таких правовідносин (приймання товару за якістю) слід застосовувати приписи вказаної Інструкції.

Відповідно до п.п. 16, 20, 29, 40 Інструкції у разі виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, вказаним в маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 Інструкції) отримувач призупиняє подальше приймання продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. При нез'явленні представника виробника (відправника) за викликом одержувача (покупця) у встановлений строк і у випадках, коли виклик представника іногороднього виробника (відправника) не є обов'язковим, перевірка якості продукції робиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю. За відсутності відповідної інспекції за якістю або бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або нез'явленню його за викликом одержувача (покупця) перевірка робиться: за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виконавець (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції. За результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників, зазначених в п.п. 19 та 20 даної Інструкції, складається акт про фактичну кількість і комплектність отриманої продукції. Акт має бути складений в день закінчення приймання продукції за якістю і комплектністю. Претензія з постачання продукції невідповідної за якістю, комплектністю, тарою, упаковкою та маркуванням стандартам, технічним умовам, пред'являється покупцем виробнику (постачальнику) у встановлений термін.

Крім того, відповідно до вимог Інструкції П-7 при нез'явленні представника виробника (відправника) за викликом одержувача (покупця), перевірка якості товарів робиться експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю, за відсутності відповідної бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або нез'явленню його за викликом одержувача (покупця) перевірка робиться: за участю компетентного представника іншого підприємства (організації) або за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виконавець (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.

На підтвердження факту поставки Приватним підприємством «ФІНПРО» товару неналежної якості Позивачем надано Акт перевірки технічного та якісного стану зерносушарки ОЗСУ, модель ТКМ 33 від 19.11.2015 року, складений за участю заступника директора, завідувача складу, механіка, юриста та головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліфібр", за відсутності представника Приватного підприємства «ФІНПРО», затверджений генеральним директором, за яким встановлено, що зерносушарка не може використовуватися Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" за призначенням через незадовільний технічний стан теплогенератора, який підлягає заміні.

При цьому, Суд звертає увагу, що відповідно до вимог діючого законодавства України Позивачем було запрошено представника Відповідача, як Продавця за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року, для встановлення факту виходу з ладу зерносушарки, у відповідь на електронне повідомлення №1 від 10.11.2015 року Приватне підприємство «ФІНПРО» листом №03/11 від 17.11.2015 року повідомило, що відповідно до п.7.2 Договору Позивач має право самостійно визначати стан зерносушарки самостійно, а тому просило провести оцінку стану зерносушарки без їх участі.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Приватне підприємство «ФІНПРО» було належним чином повідомлено про час, дату та місце проведення огляду технічного стану зерносушарки модель ТКМ 33 турецької компанії ОЗСУ, переданої на виконання умов Договору купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року, а тому Суд приймає до уваги Акт перевірки технічного та якісного стану зерносушарки ОЗСУ, модель ТКМ 33 від 19.11.2015 року, складений за участю заступника директора, завідувача складу, механіка, юриста та головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліфібр", за відсутності представника Приватного підприємства «ФІНПРО», затверджений генеральним директором, в якості належного та допустимого доказу поставки Відповідачем товару неналежної якості.

Відповідно до ч. 6 ст. 269 Господарського кодексу України постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Згідно зі статтею 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Суд звертає увагу, що Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження виникнення недоліків переданого товару внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили, а тому саме Відповідач відповідає за передачу товару неналежної якості відповідно до статті 678 Цивільного кодексу України в межах гарантійного строку, встановленого умовами Договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 678 Цивільного кодексу України якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Як слідує з наведеної норми, покупець товару неналежної якості може реалізувати своє право вимоги відшкодування збитків шляхом пред'явлення такої вимоги за своїм вибором або до продавця, або до виготовлювача товару.

Судом встановлено, що виготовлювачем товару є Ozsu Makine, а продавцем товару є Відповідач - Приватне підприємство «ФІНПРО», а тому пред'явлення Позивачем у даній справи вимоги про відшкодування збитків, заподіяних поставкою товару неналежної якості, саме до Приватного підприємства «ФІНПРО», як продавця товару, не суперечить наведеним вище положенням закону.

Судом розглянуті та відхилені доводи Приватного підприємства «ФІНПРО» щодо незвернення Позивача відповідно до п.7.2 Договору до експерта з метою визначення питання причин виходу з ладу зерносушарки, оскільки пункт 7.2 Договору купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року передбачає право, а не обов'язок Покупця на звернення до експерта для отримання висновку по факту, які викладені в претензії.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначає, що Позивачем не доведено належними засобами доказування наявність та розмір завданих збитків саме у розмірі 258 406 грн. 78 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, Суд дійшов висновку щодо призначення у справі комплексної судової експертизи, проведення якої доручити Київському науково - дослідному інституту судових експертиз, а провадження у справі №910/12156/16 зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

На розгляд експертизи були винесені наступні питання:

1) Чи відповідала зерносушарка моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року, вимогам, викладеним у Декларації про відповідність виробника, сертифікату походження виробника чи іншим документам підприємства - виробника даного продукту, а також вимогам ДСТ?

2) Які недоліки, несправності, пошкодження виявлені у зерносушарці моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року?

3) Які причини (в тому числі й технічні) виходу з ладу зерносушарки моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року?

4) Чи могли бути спричинені виявлені недоліки, несправності, пошкодження у зерносушарці моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року, в результаті її неправильної експлуатації Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" або порушенням правил експлуатації, зберігання або дій третіх осіб, або втручанням у внутрішню конструкцію, або грубим поводженням, або використанням не за призначенням?

5) Чи підтверджується документально спричинення Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" збитків (фактичні витрати та/або упущена вигода) Приватним підприємством "ФІНПРО" у зв'язку з виходом з ладу зерносушарки моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року? У разі підтвердження спричинення збитків - визначити їх розмір станом на дату пошкодження.

6) Чи підтверджуються документально витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" з ремонту зерносушарки моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року, на загальну суму 258 406 грн. 78 коп. первинним документам, наданим Позивачем?

7) Яка вартість фактично виконаних ремонтних робіт Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліфібр" зерносушарки моделі "ТКМ 33" турецької компанії "OZSU" (ОЗСУ), на твердому паливі, що поставлена Приватним підприємством "ФІНПРО" за Договором купівлі - продажу №03-06 від 25.06.2014 року?

Висновком експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово - економічної експертизи №14897/16-45 від 11.08.2017 року встановлено таке: «По п'ятому питанню. За результатами дослідження наданих документів, актом виконаних робіт від 25.12.2016 р. та актом приймання - здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів т.ф.№ОЗ-2 від 31.05.2016 р. підтверджується здійснення ТОВ «Еліфібр» ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі, фактичні витрати на який, згідно вказаних документів, становлять 270 998 грн. 52 коп. та включають: вартість матеріалів та послуг на суму 258 406 грн. 78 коп. з ПДВ, заробітну плату в сумі 10 321 грн. 10 коп. та податки в розмірі 2 270 грн. 64 коп. По шостому питанню. За результатами дослідження наданих документів, видатковою накладною №РН-2503001 від 25.03.2016 р. документально підтверджується вартість цементу ГЦ-40 на суму 1399 грн. 20 коп. з ПДВ у складі витрат ТОВ «Еліфібр» з ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі. Підтвердити чи спростувати вартість інших матеріалів та послуг з ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі на суму 257 007 грн. 58 коп. з ПДВ не видається за можливе у зв'язку з тим, що на дослідження не надано відповідні первинні документи. Вирішення питання 1 - 4, 7 не відноситься до компетенції судового експерта - економіста.».

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Згідно із ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких підстав, Суд приймає до уваги висновки експертів за результатами проведення - економічної експертизи №14897/16-45 від 11.08.2017 року, складені Київським науково - дослідним інститутом судових експертиз, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновки судової експертизи узгоджені між собою, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх неправильності. Крім того, Суд зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказані висновки експертів є належними та допустимими доказами відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, Позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню (Постанова Вищого господарського суду України від 19.03.2015 у справі №910/19489/14).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача збитки, які є вартістю робіт із заміни неякісного товару.

На підтвердження здійснення робіт із ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі на загальну суму в розмірі 258 406 грн. 78 коп. внаслідок її поставки неналежної якості та розміру понесених витрат на оплату вартості таких робіт Позивачем подано в матеріали справи: акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів від 31.05.2016 (типова форма № ОЗ-2, затверджена наказом Мінстату України від 29.12.1995 № 352), акт виконаних робіт від 25.05.2016, рахунки на оплату, платіжні документи (платіжні доручення).

Як визначено у п. 28 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, приймання закінчених робіт з ремонту і поліпшення основних засобів (модернізація, добудова, реконструкція тощо) оформлюється актом приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів.

Наказом Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинного обліку» від 29.12.1995 № 352 затверджено типові форми первинної облікової документації з обліку основних засобів і введено їх у дію з 1 січня 1996 року, зокрема, ОЗ-2 "Акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів".

За приписами цього Наказу, форма Акта приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів (форма N ОЗ-2) застосовується для оформлення приймання-здачі основних засобів із ремонту, реконструкції та модернізації.

Акт, підписаний працівником цеху (відділу), що уповноважений на приймання основних засобів, та представником цеху (підприємства), який виконував ремонт, реконструкцію та модернізацію, здають до бухгалтерії підприємства (організації). Акт підписується головним бухгалтером та затверджується керівником підприємства, організації чи особами, на те уповноваженими. До технічного паспорта відповідного об'єкта основних засобів повинні бути внесені необхідні зміни до характеристики об'єкта, пов'язані із капітальним ремонтом, реконструкцією та модернізацією.

Якщо ремонт, реконструкцію або модернізацію виконує стороннє підприємство, акт складають у двох примірниках. Другий примірник передають підприємству, що виконує ремонт, реконструкцію, модернізацію.

У акті приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів від 31.05.2016 (типова форма № ОЗ-2, затверджена наказом Мінстату України від 29.12.1995 № 352), підписаного головним бухгалтером, механіком, заступником директора з виробництва, вказано таке: зерносушарка моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі знаходилася у плановому ремонті з 19.11.2015 по 25.05.2016.

Тобто, з наведеного у змісті вказаного акта не вбачається, що ремонт зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії відбувався з метою усунення недоліків пристрою, які були виявлені в результаті його експлуатації. Натомість, відбувався плановий ремонт згідно з вимогами нормативно-технічної документації до пристрою, що здійснюється після встановле ної нормами кількості годин, відпрацьованих обладнанням.

Отже, Акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів від 31.05.2016 (типова форма № ОЗ-2, затверджена наказом Мінстату України від 29.12.1995 № 352) не визнається судом належним доказом здійснення ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі з метою усунення виявлених недоліків товару у зв'язку з неналежною його якістю.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Суд зазначає, що хоч за результатами проведення у справі судово-економічної експертизи встановлено, що Акт виконаних робіт від 25.05.2016 відповідає вказаним вимогам щодо оформлення первинних документів, проте, не приймається Судом як належний доказ виконання ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі для усунення виявлених недоліків товару у зв'язку з неналежною його якістю, оскільки складений в односторонньому порядку Позивачем.

Таким чином, з огляду на відсутність належних доказів здійснення ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі саме для усунення дефектів виробу, що виявлені протягом гарантійного строку, Суд доходить висновку про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями Відповідача та понесеними Позивачем збитками.

Що стосується документів, поданих Позивачем на підтвердження понесення ним витрат на придбання деталей, необхідних для ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі, Суд вказує таке.

В матеріалах справи містяться рахунки на оплату: № 7475 від 23.03.2016 на суму 120 522,00 грн (постачальник - ТОВ «Капіталпромінвест»), № 5747 від 23.03.2016 на суму 6 465,58 грн (постачальник - ТОВ «АВ метал груп»), № СФ-0000341 від 22.03.2016 (постачальник - ПП «АМД 2014»), № 626 від 23.03.2016 (постачальник - ТОВ «ВАРІОКОМ»), видаткова накладна № РН-2503001 від 25.03.2015 на суму 1 399,20 грн (постачальник - ПП «ІНІОС-Комплект»), а також платіжні доручення про сплату коштів на користь вказаних осіб.

Суд зазначає, що за результатами судово-економічної експертизи описаних документів встановлено, що видатковою накладною №РН-2503001 від 25.03.2016 документально підтверджується вартість цементу ГЦ-40 на суму 1399 грн. 20 коп. з ПДВ у складі витрат ТОВ «Еліфібр» з ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі, а підтвердити чи спростувати вартість інших матеріалів та послуг з ремонту зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі на суму 257 007 грн. 58 коп. з ПДВ не видається за можливе у зв'язку з тим, що на дослідження не надано відповідні первинні документи.

Отже, беручи до уваги висновки судово - економічної експертизи №14897/16-45 від 11.08.2017, Судом встановлено, що вартість понесених Позивачем витрат на ремонт зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі підтверджується в розмірі 1399,20 грн.

Проте, Суд зазначає, що з огляду на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями Відповідача та понесеними Позивачем збитками, немає правових підстав вважати, що витрати в розмірі 1 399,20 грн на цемент були здійснені Позивачем саме для усунення недоліків якості зерносушарки моделі «ТКМ 33» турецької компанії на твердому паливі.

За таких підстав, Суд доходить висновку, що Позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, оскільки Позивачем не доведено причинно - наслідкового зв'язку між діями Відповідача та понесеними Позивачем збитками, а також не обґрунтовано розмір заподіяних збитків.

Таким чином, вимоги Позивача в частині стягнення з Приватного підприємства «ФІНПРО» збитків у розмірі 258 406,78 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також при зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 24.03.2016 по 07.06.2016 у розмірі 21 463,33 грн.

Суд вказує, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача пені у розмірі 21 463,33 грн не підлягають задоволенню як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого Судом було відмовлено.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» до Приватного підприємства «ФІНПРО» про стягнення збитків та пені у розмірі 279 870,11 грн. задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення експертизи залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліфібр» до Приватного підприємства «ФІНПРО» про стягнення 279 870,11 грн. відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 жовтня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин