ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р.Справа № 916/1979/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства „Нібулон

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця

про стягнення 12807,50грн.

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності №586 від 30.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності від 27.10.2016р.

В судовому засіданні 17.10.2017р. приймали участь представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності №586 від 30.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності від 27.10.2016р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення з ПАТ „Українська залізниця в особі Регіональної філії „Одеська залізниця на користь ТОВ СП „Нібулон 12807,50грн. вартості нестачі вантажу.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, подав письмові пояснення від 07.09.2017р. за вх.№19293/17, від 13.09.2017р. за вх.№19689/17, в їх обґрунтування зазначає, що за залізничною накладною №34445833 від 09.02.2017р. ТОВ СП „Нібулон, яке є вантажовідправником та вантажоодержувачем, було відвантажено насипом вантаж (насіння сої) у вагон №95346359 за пломбами Р785278, Р785280, Р785275, Р785271, Р785272, Р785274, Р785273. 12.02.2017р. на станції ОСОБА_3 складено акт загальної форми №661, яким встановлено відсутність 2 ЗПУ на нижніх штурвалах, на підставі чого складено комерційний акт №415207/14 від 12.02.2017р. про нестачу вантажу у розмірі 1400кг, що поєднана із нерівномірним навантаженням вантажу у вагоні, наявністю поглиблень у вантажі. Нестача вантажу у вказаному розмірі також підтверджується і актом перевантаження від 12.02.2017р., здійсненого вантажоодержувачем ТОВ СП „Нібулон. Позивач, з посиланням на належне ним завантаження вантажу, вважає винною у нестачі вантажу залізницю. За розрахунком позивача вартість нестачі становить 12807,50грн. Крім того, позивач вказує, що при прийнятті вантажу до перевезення відповідачем не висловлено зауважень щодо маси вантажу. Відповідачем не подано до справи доказів невірного визначення у перевізному документі позивачем маси вантажу при навантаженні.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 07.09.2017р. за вх.№19295/17, де вказує, що відповідно до залізничної накладної №34445833 завантаження вагону №95346359 проводилося засобами і силами відправника вантажу. ним же самостійно було визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці, вагон з вантажем прибув на станцію ОСОБА_3 у технічно справному стані, що відображено у комерційному акті №415207/14 від 12.02.2017р. Зазначені обставини, на думку відповідача, вказують на те, що залізниця прийняла по залізничній накладній №34445833 вантаж масою та у стані, у якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схоронному стані, з підстав чого відповідач вважає себе невинним у нестачі вантажу.

Клопотання позивача про долучення документів до справи від 13.09.2017р. за вх.№19690/17 було судом задоволено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд встановив наступне:

09.02.2017р. ТОВ СП „Нібулон, що є вантажовідправником та вантажоодержувачем, завантажив у вагон №95346359 насипом вантаж насіння сої, та передав залізниці для перевезення, що відображено у залізничній накладній №34445833. Маса вантажу визначена вантажовідправником на статичних вагонних вагах у кількості 62000кг.

На станції ОСОБА_3 12.02.2017р. було встановлено відсутність 2-х ЗПП на нижніх штурвалах, накладені 2-і свинцові пломби, що відображено в акті загальної форми №661.

Відповідно до комерційного акту №415207/14 від 12.02.2017р., складеного на станції ОСОБА_3, у вагоні №95346359, супроводжуваному залізничною накладною №34445833, за результатами комісійного переваження на 150-титонних електронних вагах виявлено нестачу вантажу у кількості 1400кг. Також комерційним актом встановлено, що вагон у технічному стані справний, прибув зі справними ЗПП Р785275, Р785271, Р785272, Р785274, Р785273, на станції ОСОБА_3 накладено дві св. пломби №21, навантаження у вагоні нерівномірне, нижче горловини на 700 мм, над 3-м люком поглиблення довжиною 1500мм, глибиною 700мм, шириною 1100мм, течі вантажу не має.

Акт про технічний стан вагону від 12.02.2017р. вказує на те, що вагон технічно справний, втрата вантажу неможлива.

Також 12.02.2017р. працівниками ТОВ СП „Нібулон здійснено переважування вантажу у вагоні №95346359 встановлено нестачу вантажу у кількості 1400кг.

Згідно довідки ТОВ СП „Нібулон №5668/3-17/27 від 26.04.2017р. станом на 09.02.2017р. вартість однієї тони сої, що перевозилась у вагоні №95346359 складала 11750грн.

Позивач звернувся до відповідача із претензією №5695/3-17/27 від 26.04.2017р. про повернення вартості нестачі вантажу у вагоні №95346359, у задоволенні якої відповідач відмовив листом №М-10/1225 від 23.05.2017р. із посиланням на те, що заявником претензії подано копію довідки про вартість вантажу, тоді як слід було подати оригінал, як того вимагають положення ст.130 Статуту залізниць України.

Відповідачем до відзиву подано розрахунок вартості вантажу, якого не вистачало у вагоні №95346359, із якого вбачається, що відповідач визначає суму вартості нестачі в розмірі 12807,50грн.

Проаналізувавши подані сторонами документи, правові позиції в їх сукупності, суд вбачає підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог з врахуванням наступних положень законодавства.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 ГК України визначено, що субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ч.3 ст.308 ГПК України вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 918 ЦК України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст.129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч.2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст.32 Статуту Залізниць України визначено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів відправником (абз.5 ст.31 Статуту залізниць України).

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (п.а ст.111 Статуту залізниць України).

Як вбачається із комерційного акту №415207/14 від 12.02.2017р., акту загальної форми №661 від 12.02.2017р., акту про технічний стан вагону від 12.02.2017р., у вагоні №95346359, супроводжуваному залізничною накладною №34445833, мала місце нестача вантажу у кількості 1400кг. При цьому, завантажений засобами вантажовідправника вантаж у вагон №95346359, залізниця прийняла до перевезення без зауважень. Але при складанні комерційного акту встановлено, що вагон у технічному стані справний, прибув зі справними ЗПП Р785275, Р785271, Р785272, Р785274, Р785273, на станції ОСОБА_3 накладено дві св. пломби №21, навантаження у вагоні нерівномірне, нижче горловини на 700 мм, над 3-м люком поглиблення довжиною 1500мм, глибиною 700мм, шириною 1100мм, течі вантажу не має.

Таким чином, вказаний комерційний акт та акт загальної форми підтверджують відсутність пломб Р785278, Р785280 на ЗПП, що за умови наявності над 3-м люком поглиблення довжиною 1500мм, глибиною 700мм, шириною 1100мм вказує на несправність вагону у комерційному відношенні та яка не дозволяє схоронне транспортування вантажу. Зважаючи на те, що залізниця прийняла у вантажовідправника до перевезення вантаж із 7 пломбами ЗПП, а на станції ОСОБА_3 виявлено відсутність 2 пломб, суд вбачає підстави для покладення відповідальності за нестачу вантажу у вагоні №95346359 у кількості 1400кг на перевізника, за умови ще й того, що перевізник не надав суду жодних доказів того, що під час перебування у нього вантажу позивача вжив достатніх та необхідних заходів для його збереження, хоча доведення такого є обовязком перевізника - ПАТ „Українська залізниця в особі Регіональної філії „Одеська залізниця.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 р. норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, становить: 0,5% маси, зазначеної в перевізних документах для інших вантажів.

Надана позивачем довідка №5668/3-17/27 від 26.04.2017р. про вартість однієї тони насіння сої узгоджується з вимогами ст.115 Статуту залізниць України, яка визначає, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, так як ТОВ СП „Нібулон є вантажовідправником даного вантажу.

Отже, вартість нестачі у вагоні №95346359, з огляду на те, що вартість 1 тони насіння сої, відвантаженої у вказаний вагон складає 11750грн. (у т.ч. ПДВ), за вирахуванням 310кг норми природної втрати та граничного розходження, складає: 11750*1,09=12807,50грн.

Вказаному розрахунку вартості нестачі у вагоні №95346359 відповідають розрахунки вартості нестачі, зроблені позивачем та відповідачем.

Таким чином, як було встановлено вище, відповідальність за нестачу вантажу у вагоні №95346359 несе ПАТ „Українська залізниця в особі Регіональної філії „Одеська залізниця, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з ПАТ „Українська залізниця в особі Регіональної філії „Одеська залізниця на користь ТОВ СП „Нібулон 12807,50грн. вартості нестачі насіння сої підлягають задоволенню судом у повній мірі.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд повністю задовольняє позовні вимоги ТОВ СП „Нібулон, внаслідок чого стягненню з ПАТ „Українська залізниця в особі Регіональної філії „Одеська залізниця на користь позивача підлягає 12807,50грн. вартості нестачі вантажу.

Згідно ст.49 ГПК України судові витрати, а саме, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов ТОВ СП „Нібулон повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська,5, ) в особі Регіональної філії „Одеська залізниця (65012, м.Одеса, вул. Пантелеймонівська,19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства „Нібулон (54002, м. Миколаїв, Каботажний спуск,1, ) 12 807 (дванадцять тисяч вісімсот сім) грн. 50 коп. вартості нестачі вантажу, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 20 жовтня 2017 р.

Суддя І.А. Малярчук