КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Справа№ 910/542/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Майданевича А.Г.

Представники:

Від позивача: Бородкін Д.І.

Від відповідача: не з'явився

Від органу виконання судових рішень : не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/542/16 (суддя Лиськов М.О.)

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т"

на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України

під час виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 у справі № 910/542/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т"

до ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

про визнання протиправною бездіяльності ліквідаційної комісії та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/542/16 задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України, а саме: визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (03132, м. Київ, вул. Саксаганського, 110) Байрамова Т.Р. від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження №51511441 з виконання наказу Господарського суду м. Києва №910/542/16 від 21.06.2016.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/542/16 мотивована тим, що державним виконавцем не вжито достатніх заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення, зокрема, державний виконавець не скористався своїм правом звернутися до Суду із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення або за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням, не ставив питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, не викликав посадових осіб боржника на прийом для надання пояснень за фактами невиконання вимог, хоча право на всі перелічені дії, встановлено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, у постанові зазначено лише про те, що вимоги виконавчого документу боржником не виконано, однак жодним чином не обґрунтовано, з яких причин виконання рішення без участі боржника є неможливим.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/542/16, в якій просило оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити скаржнику у задоволенні скарги на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України під час виконання наказу Господарського суду м. Києва №910/542/16 від 21.06.2016.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, зроблені судом в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи, оскаржувана апелянтом ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказував на те, що ним вчинено усі обумовлені законом дії щодо примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, яке набрало законної сили 21.06.2016, яким зобов'язано Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів. Проте, суд першої інстанції помилково дійшов висновків про безпідставність закриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного рішення, і відповідно, про незаконність та скасування постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т.Р. від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження №51511441 з виконання наказу Господарського суду м. Києва №910/542/16 від 21.06.2016.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/542/16 за апеляційною скаргою Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гончаров С.А., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/542/16 апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд призначено на 12.10.2017.

В судове засідання 12.10.2017 апелянт представників не направив, причин неявки суд не повідомив, про призначення судового розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином (поштове відправлення 980 ухвали суду від 29.09.2017 вручено 05.10.2017). Через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду заяв та клопотань не надходило.

Представник ТОВ «3-Т» в судовому засіданні 12.10.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, як таку, що винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України в судове засідання 12.10.2017 представників не направив, причин неявки суд не повідомив, про призначення судового розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином (поштове відправлення 134 не вручено). Через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду заяв та клопотань не надходило.

П.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 визначено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

У п. 3 Постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії-" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що всі сторони були повідомлені про судовий розгляд, в матеріалах справи наявний обсяг документів для розгляду справи за апеляційною скаргою, неявка представників апелянта та боржника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, а тому судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/542/16 у відсутності представників апелянта за наявними у справі матеріалами.

Частиною п'ятою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16 задоволено позовні вимоги у повному обсязі, а саме:

- визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) в розмірі 51 867 545 грн. 38 коп.

- зобов'язано Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів.

- стягнуто з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Артема, буд.73; ідентифікаційний код 25287988) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 756 грн.

21.06.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, яке набрало законної сили 21.06.2016, видано накази:

- про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів; строк пред'явлення наказу до виконання - 21.06.2017;

- про стягнення з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Артема, буд.73; ідентифікаційний код 25287988) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 756 грн.; строк пред'явлення наказу до виконання - 21.06.2017.

В свою чергу, апелянтом до матеріалів апеляційної скарги подано засвідчені копії документів матеріалів виконавчого провадження ВП № 51511441 з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, на примусове виконання якого видано відповідні накази від 21.06.2016.

Копії вищенаведених документів приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на приписи ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і суд апеляційної інстанції, керуючись наданими йому правами, здійснює їх оцінку в сукупності з усіма обставинами справи з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених в ст. 124, 129 Конституції України та ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7 Господарського процесуального кодексу України, а також ст.ст. 38, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Так, надані апелянтом матеріали виконавчого провадження ВП № 51511441 з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, на примусове виконання якого видано відповідні накази від 21.06.2016, містять наступні документи:

- заяву ТОВ «3-Т» про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, до якої було додано копію оригіналу наказу про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів, строк пред'явлення наказу до виконання - 21.06.2017; на заяві ТОВ «3-Т» наявна відмітка органу виконання судових рішень про реєстрацію вказаної заяви 23.06.2016 за вх.. № 18019;

- постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51511441, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, на виконання якого видано наказ про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів, строк пред'явлення наказу до виконання - 21.06.2017;

- супровідний лист від 29.06.2016 № 1414/12, в якому зазначено, що на адресу боржника і стягувача надсилається постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51511441;

- вимогу державного виконавця від 28.07.2016 № 1414/12, в якій державний виконавець посилаючись на ст. 31,75,89 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язав боржника виконати наказ про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів;

- вимогу державного виконавця від 23.11.2016 № 1414/12, в якій державний виконавець посилаючись на ст. 31,75,89 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язав боржника виконати наказ про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів;

- постанову про накладання штрафу від 14.12.2016, згідно якої у зв'язку з невиконанням законних вимог державного виконавця на боржника накладено штраф на користь держави в розмірі 5100, 00 грн., а також попереджено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення;

- супровідний лист від 14.12.2016 №, в якому зазначено, що на адресу боржника і стягувача надсилається постанова від 14.12.2016 ВП № 51511441;

- вимогу державного виконавця від 14.12.2016 № 1414/12, в якій державний виконавець посилаючись на ст. 31,75,89 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язав боржника виконати наказ про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів;

- постанову про накладання штрафу від 31.01.2017, згідно якої у зв'язку з невиконанням законних вимог державного виконавця на боржника накладено штраф на користь держави в розмірі 10200,00 грн., а також попереджено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення;

- супровідний лист від 31.01.2017 №, в якому зазначено, що на адресу боржника і стягувача надсилається постанова від 31.01.2017 ВП № 51511441;

- постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06.03.2017, якою державний виконавець керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» постановив стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій в сумі 440,00 грн.;

- супровідний лист від 06.03.2017 №, в якому зазначено, що на адресу боржника і стягувача надсилається постанова від 06.03.2017 ВП № 51511441;

- постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 31.01.2017, якою державний виконавець керуючись ст. ст. 3, 27, 40Закону України «Про виконавче провадження» постановив стягнути з боржника виконавчий збір в сумі 12 800,00 грн.;

- супровідний лист від 31.01.2017 №, в якому зазначено, що на адресу боржника і стягувача надсилається постанова від 31.01.2017 ВП № 51511441;

- постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2017, в якій зазначено, що рішення суду боржником не виконано, тому виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає завершенню, а постанова про накладення штрафу від 14.12.2016, від 31.01.2017 про накладення штрафу, постанова про стягнення виконавчого збору від 31.01.2017, та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06.03.2017 виділенню в окреме провадження;

- подання від 06.03.2017 в порядку частини 2 статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого державний виконавець звернувся до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві стосовно вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності керівника ДП «Інформаційний центр» МЮУ, а також просив повідомити про результати прийнятого рішення;

- заява боржника про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 51511441, з відміткою про те, що з матеріалами виконавчого провадження боржник ознайомився 14.07.2017.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51511441) визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1).

Частина 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV визначає, що державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

При цьому, статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51511441) визначено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження (ч. 1). У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.(ч. 2). У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. (ч. 3).

Ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51511441), копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши подані засвідчені копії документів матеріалів виконавчого провадження ВП № 51511441 з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, на примусове виконання якого видано відповідні накази від 21.06.2016, встановив, що матеріали виконавчого провадження не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України надсилання на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження (надсилання якої з повідомленням про вручення передбачено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51511441), а наявний супровідний лист не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції в якості доказів надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки супровідний лист взагалі не містить будь-яких відомостей стосовно надіслання зазначеної постанови,.

При цьому, апелянтом подано окремо (не долучений до копії матеріалів виконавчого провадження), не засвідчений аркуш, на якому в графах «Кореспондент», «Короткий зміст», «Позначка про виконання документа» наявні відомості «від руки» про певні документи та особи, яким вони адресовані (без зазначення адрес), наявна дата «29.06.2016». При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом не зазначено з якого саме документу та/або книги зроблено вказану копію, не посвідчено її у встановленому порядку, а тому, наданий доказ не приймається судом апеляційної інстанції як належний та допустимий в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження надсилання сторонам виконавчого провадження та до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві документів виконавчого провадження ВП № 51511441, з урахуванням зокрема і того, що відповідне звернення датоване 06.03.2017. При цьому, наявні в матеріалах виконавчого провадження супровідні листи, в яких зазначено що на адресу сторін виконавчого провадження надсилаються винесені постанови, вимоги та звернення, не містять будь-якої вихідної нумерації та/або штампів та/або присвоєння певної нумерації.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII, Прикінцеві та перехідні положення якого містять приписи про те, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження (п. 6). Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (п. 7).

Таким чином, з 05.10.2016 виконавчі дії з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, на виконання якого видано наказ про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" в сумі 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів, мали б виконуватись до настання підстав для завершення виконавчого провадження і підлягали здійсненню згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII.

Як зазначав стягувач, 12.07.2017 він засобами поштового зв'язку отримав постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2017, що підтверджується даними про реєстрацію вхідної кореспонденції .

У постанові про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2017, зазначено, що рішення суду боржником не виконано, тому виконавче провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає завершенню, а постанова про накладення штрафу від 14.12.2016, від 31.01.2017 про накладення штрафу, постанова про стягнення виконавчого збору від 31.01.2017, та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06.03.2017 виділенню в окреме провадження.

П. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII встановлено:

1. За рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

3. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

4. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Розділом IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5) визначено, що виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону (п. 1), у разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом (п. 2), при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основна винагорода приватного виконавця та штрафи не стягнуто, виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно (п. 7).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1).

Частиною 2 наведеної статті визначено, що виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Частиною 3 наведеної статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Частиною 5 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII визначено, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

З урахування вищенаведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем під час примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, на виконання якого видано наказ про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вулиця Артема, будинок 73, ідентифікаційний код 25287988) включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-а, ідентифікаційний код 3374785) в 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів, не вжито заходів щодо виконання рішення суду у повному обсязі. Зокрема, відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51511441), так і відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (який набрав чинності 05.10.2016), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії для реалізації яких йому надано значний перелік прав.

Закриття виконавчого провадження після внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії є вичерпаними.

Тобто, лише після вичерпання усіх наданих законом можливих засобів щодо виконання судового рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального правопорушення та закриває виконавче провадження, у зв'язку з чим досягається мета судового рішення - поновлення права особи за допомогою певних інструментів, якими володіє виключно держава, і не може володіти особа.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в оскаржуваній боржником постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено лише про те, що вимоги виконавчого документу боржником не виконано, однак жодним чином не обґрунтовано, з яких причин виконання рішення без участі боржника є неможливим. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що згідно відомостей відкритого та загальнодоступного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch ) боржник на даний час перебуває в процедурі припинення, а також наявні відомості про те, що головою комісії з припинення/ліквідатором є Шелемба Віталій Михайлович. Частиною 4 статті 105 Цивільного кодексу України визначено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, державним виконавцем під час здійснення дій примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16, на виконання якого видано наказ про зобов'язання Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України включити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" в сумі 51 867 545 грн. 38 коп. до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимог кредиторів, - не вжито заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення, зокрема, щодо звернення до суду із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення або за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, не викликав посадових осіб боржника (зокрема, ліквідатора) на прийом для надання пояснень за фактами невиконання рішення та/або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, хоча право державного виконавця на вчинення вказаних дій були передбачені як статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51511441), так і статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (який набрав чинності 05.10.2016).

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України. Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. 116 Господарського процесуального кодексу України). Отже, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання. Належних та допустимих доказів припинення обов'язку боржника ні в добровільному, ні в примусовому порядку, визначеного рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі № 910/542/16 - не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляд справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує зокрема і практику Європейського суду з прав людини стосовно обов'язковості судового рішення, як акту, який повинен відновити порушене право особи. Зокрема, п. 40 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року,заява № 18357/91, зазначено, що: «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6».

Також, суд апеляційної інстанції стосовно обов'язковості судових рішень, зауважує, що Європейським судом з прав людини було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04, в якому наголошується: «Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка). Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань (п. 74)».

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції враховує і те, що згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

За змістом рішення Конституційний Суд України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004 року щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний інтерес), поняття "право" та "охоронюваний законом інтерес" особи, що вживаються в законах, знаходяться у логічно- смисловому зв'язку та означають прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, легітимний дозвіл, що є об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних потреб особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально- правовим засадам.

Згідно ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", господарським судом за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апелянта в обґрунтування підстав скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/542/16 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, спростовуються матеріалами справи та фактичними обставинами, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та законного висновку про безпідставність закриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного рішення, і відповідно, вірно ухвалив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т. Р. від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження №51511441 з виконання наказу Господарського суду м. Києва №910/542/16 від 21.06.2016.

З урахуванням наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/542/16.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, а тому ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/542/16 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі №910/542/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/542/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

А.Г. Майданевич