ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"19" жовтня 2017 р.Справа № 916/2079/17

Позивач: Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району

Відповідач: Приватне підприємство „Артек-Союз
Про: стягнення 1853,48 грн.

Суддя Демешин О.А.

Представники сторін:

від позивача: Турченко О.В. - довіреність

від відповідача: Теплицький М.І. - довіреність

СУТЬ СПОРУ: Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району (далі - позивач) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства „Артек-Союз (далі - відповідач) про стягнення 1853,48 грн. збитків за спожиті комунальні послуги

Відповідач позов не визнав, вказавши у письмових запереченнях, що між сторонами справи не існує діючого Договору, що унеможливлює стягнення заявленої Позивачем суми грошових коштів.

Під час розгляду справи оголошувалась перерва у судовому засіданні до 19.10.2017 року о 12:40.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ґрунтує свій позов посилаючись на те, що п. 6.4.11 договорів про закупівлю послуг щодо забезпечення харчуванням за контрактом (послуги щодо забезпеченням харчуванням, продуктами харчування особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗС України, інших осіб, які згідно з законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах на годування штатних тварин) укладених між Міністерством Оборони України та ПП „Артек Союз від 30.03.2015 р. № 286/2/15/5, від 18.08.2015 № 286/15/56, від 18.11,2015 № 286/2/15/99, від 25.03.2016р. № 286/2/16/8, визначено обов`язок Виконавця (ПП „Артек-Союз) здійснювати оплату за отримані комунальні послуги та енергоносії на підставі договорів укладених Виконавцем з прямими постачальниками цих послуг, у разі технічної неможливості укладення прямих договорів вони укладаються з КЕВ (КЕЧ районів). Нарахування плати за спожиті Виконавцеві комунальні послуги та енергоносії здійснюється з моменту (початку) надання послуг з харчування особового складу.

Тобто, Позивач ґрунтує позовні вимоги на тому, що договором про закупівлю послуг з харчування, про який йшлося вище по тексту, встановлений прямий обов`язок Відповідача укласти договори про відшкодування/надання комунальних послуг, в тому числі послуг з водопостачання та водовідведення з Білгород-Дністровською КЕЧ району.

Однак, такого договору між сторонами укладено не було.

Звітом Південного територіального управління внутрішнього аудиту департаменту внутрішнього аудиту від 21.04.2017 р. № 234/3/б/29/аз про результати аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності Білгород-Дністровської КЕЧ району за період з 01.07.2013 р по 31.12.2016 р, встановлено, що на території військового містечка № НОМЕР_1 с. Тузли у період з 02.12.2015 по 31.12.2016 р. ПП «Артек-Союз» в порушення п. 6.4.11 зазначених вище договорів здійснювало свою діяльність щодо надання послуг з харчування особовому складу військової частини НОМЕР_2 , яка знаходиться на квартирно-експлуатаційному забезпеченні Білгород-Дністровської КЕЧ району - без укладених договорів з про відшкодування вартості спожитих енергоносіїв та комунальних послуг.

Тому, Позивач виходячи з нормативної потреби споживання питної води однією людиною на добу розрахував суму позовних вимог 1853,48 грн., за водовідведення та водопостачання.

Отже, посилаючись на Закон України „Про житлово-комунальні послуги та загальні положення щодо виконання зобов`язання, передбачені ЦК та ГК України та позицію Верховного Суду України викладену у Постанові від 20.04.2016 року № 6-2951цс15 Позивач просить суд стягнути з Відповідача 1853,48 грн. збитків за спожиті комунальні послуги.

Відповідач позов не визнав, вказавши у відзиві на позов, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити через відсутність укладеного між сторонами справи Договору.

Заслухавши пояснення сторін надані під час розгляду справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Частинами 1, 2, 6 статті 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Тобто, позивача, слід вважати у спірних правовідносинах виконавцем послуг по забезпеченню водопостачання та водовідведення, а Відповідача - споживачем вказаних послуг.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги безпосередньо зазначено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Однак, як зазначалось вище, такого договору між сторонами по справі укладено не було.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги безпосередньо зазначено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Між тим, такого договору між сторонами по справі укладено не було. Відповідно, не було досягнуто домовленості щодо однієї з істотних умов договору, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 26 вищевказаного Закону, а саме вичерпного переліку житлово-комунальних послуг, тарифів та їх складових на кожну з цих послуг, загальної вартості послуг.

Статтею 14 Закону України „Про житлово-комунальні послуги встановлено, що:

1. Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

2. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Як вбачається з матеріалів справи розмір позовних вимог по цій справі розрахований позивачем, виходячи з нормативної потреби споживання питної води однією людиною на добу.

Відомостей щодо затвердження цих цін/тарифів, органами, зазначеними у ст.14 Закону „Про житлово-господарські послуги, до матеріалів справи не додано.

Позивачем правильно зазначено про обов`язок споживача оплачувати фактично отримані житлово-комунальні послуги за відсутності укладеного договору, як це вбачається з Постанови Верховного суду України від 20.04.2016р. по справі № 6-2951цс15, однак в такому разі під час споживання цих послуг повинні діяти затверджені уповноваженим органом ціни/тарифи на такі послуги.

Так, в самій Постанові Верховного суду України зазначено: „Тарифи Концерну "МТМ" за послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення передбачені в рішенні Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31 січня 2011 року N 39 "Про встановлення тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення, затвердження загальних вказівок до тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення", а також у рішенні Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 14 грудня 2012 року N 465 "Про встановлення тарифів Концерну "Міські теплові мережі" м. Запоріжжя на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення.

Тобто, задоволення позовних вимог по справі було б можливим у двох випадках:

1. у разі наявності між сторонами укладеного договору з істотною умовою в ньому щодо визначення вартості послуг;

2. у разі відсутності вищевказаного договору, але за умов наявності затверджених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

Така правова позиція суду підтверджена судовою практикою, зокрема Постанова ВГСУ від 26.12.2016 року по справі № 916/1675/16.

Крім того, Акт аудиторської перевірки, якою було встановлено факт надання послуг з водопостачання та водовідведення без діючого договору, може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема, звернення до суду з позовом), однак не позбавляє позивача процесуального обов`язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Також, суд звертає увагу, що Позивач просить стягнути з Відповідача 1853,48 грн. збитків.

Позивачем не доведено факт понесених збитків, в розумінні ст. 22 ЦК України, тобто: або втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Так, не надано будь-яких доказів, що Позивач поніс витрати у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, або витрати, які Позивач вимушено зробив для відновлення свого порушеного права.

Також стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2014 року у справі № 5023/4983/12).

Таким чином, Позивач не довів суду вартості послуг з водопостачання, яка розрахована без посилань на затверджені належним чином тарифи та того, що діями Відповідача було завдано збитків Позивачу.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст..85 ГПК України.
Повне рішення складено23.10.2017р.

Суддя О.А. Демешин