УХВАЛА

26.09.2017 Справа № 910/19495/16
За скаргою Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і

розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв'язок";

до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального відділення юстиції у місті Києві;

про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального відділення юстиції у місті Києві Пацуріної О. В.; визнання незаконним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.04.2017 року без прийняття до виконання старшого державного виконавця Пацуріної О. В. Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального відділення юстиції у місті Києві.

За позовом Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і

розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв'язок";

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3;

про стягнення 93 186,64 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від скаржника:Іваненко М.В., представник за довіреністю від 27.10.2016 № 12;
Від боржника:не з'явився;
Від ВДВС:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 у справі № 910/19495/16 було задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Дніпрозв'язок" про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 57 554,98 грн. заборгованості за договором оренди від 01.06.2015 № 1084, 11 985,87 грн. пені, 7 031,27 грн. 15 % річних, 4 671,32 грн. штрафу,11 943,20 грн. штрафу за не страхування майна та 1 397,80 грн. судового збору.

07.02.2017 на виконання вказаного рішення у справі видано наказ.

Постановою Київського апеляційного господарського від 11.04.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 залишено без змін.

У червні 2017 року стягувач за наказом - Приватне акціонерне товариство "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Дніпрозв'язок" звернулося до суду зі скаргою від 06.06.2017 № 485/03 на дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 розгляд вказаної скарги було призначено на 04.07.2017, у судове засідання викликано представників сторін та органу, дії якого оскаржуються.

23.06.2017 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

04.07.2017 від Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві надійшли заперечення проти скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 розгляд скарги було відкладено на 12.09.2017.

06.09.2017 позивачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

12.09.2017 в судовому засіданні представник Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві надав суду для залучення до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 розгляд скарги було відкладено на 26.09.2017.

У судове засідання, призначене на 26.09.2017, з'явився представник скаржника - позивача у справі, який під час розгляду по суті скарги простив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві Пацуріної Оксани Василівни та визнати незаконними та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.04.2017 без прийняття до виконання.

Мотиви поданої скарги зводяться до того, що дії державного виконавця, який не прийняв до виконання наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/19495/16 від 07.02.2017 через відсутність у виконавчому документі дати народження боржника.

У запереченнях проти скарги Дарницький районний відділ державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві вказує, що відсутність дати народження боржника у виконавчому документі унеможливлює роботу автоматизованої системи виконавчого провадження та не відповідає вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши обґрунтування скаржника та проаналізувавши заперечення, оцінивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та докази, суд дійшов висновку про те, що скарга Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Дніпрозв'язок" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, оскаржуваними боржником є дії органу виконання судових рішень з винесення повідомлення від 24.04.2017 № про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

У ході розгляду скарги судом було встановлено, що позивач у справі звернувся до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження.

24.04.2017 органом виконання судових рішень винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з посиланням на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим даною статтею, а саме: відсутня дата народження боржника, що унеможливлює роботу АСВП.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" 4. виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Вимоги до виконавчого документу встановлені у ч. 1 ст. 4 названого нормативного акту, зокрема, вказується, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Матеріалами справи підтверджується, що у тексті наказу Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 відсутня дата народження боржника.

Разом з тим, Закон України "Про виконавче провадження" не передбачає, що у виконавчому документі, боржником за яким є фізична особа-підприємець, обов'язково повинна бути вказана його дата народження.

Суд враховує, що фізична особа-підприємець - це насамперед громадянин та обов'язково має дату народження, проте такий громадянин у господарському процесі та у ході здійснення своєї діяльності має особливий статус - він є господарюючим суб'єктом, і такий спеціальний статус обумовлений правовідносинами, заради яких він був набутий і зумовлений законодавчими вимогами до його набуття. Враховуючи викладене, ідентифікуючою ознакою боржника за наказом від 07.02.2017 № 910/19495/16 слід вважати ідентифікаційний код або ж реєстраційний номер облікової картки платника податків, адже боржник за наказом є суб'єктом підприємницької діяльності.

Більше того, визначальним при розгляді поданої скарги є те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, порушення яких мало місце у межах правовідносин Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Дніпрозв'язок" з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, що виникли з договору оренди від 01.06.2015 № 1084.

У даному разі позивачем було вірно обрано спосіб захисту порушеного права управленої сторони за відплатним договором оренди - звернення до суду з позовом про стягнення боргу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2017 позовні вимоги були задоволені, рішення набрало законної сили і на його виконання був виданий наказ.

Більше того, законність ті правильність ухвалення такого рішення підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017.

Проте, матеріали справи № 910/19495/16 не містять відомостей про дату народження відповідача у справі.

Такі відомості також і відсутні й у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На переконання суду, відсутність відомостей про дату народження відповідача у справі, з яким у позивача виник спір у межах господарських відносин двох суб'єктів підприємницької діяльності, жодним чином не може ставати перешкодою у вирішенні такого спору та виконанні рішення, яке набрало законної сили.

Норми Конституції України, які є нормами прямої дії, передбачають, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Обмеження позивача у справі на отримання присудженого за рішенням суду через відсутність у його та й суду відомостей про дату народження відповідача видається порушенням основних засад виконавчого провадження, а також і права на справедливий суд та принципу доступу до правосуддя, встановленим у практиці Європейського суду з прав людини і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування яких є обов'язковим відповідно до приписів діючого національного законодавства.

Необхідність визнання обов'язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід'ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Засада обов'язковості виконання судових рішень є конституційною (ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України), тісно пов'язаною із засадою доступу до правосуддя. Досягнення завдань судочинства можливе лише у тому випадку, коли учасники провадження, інші особи будуть впевнені у тому, що судове рішення буде виконане у встановлений строк, в повному обсязі і без необґрунтованих зволікань. У справі "Кайсин проти України" Європейський суд наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, якби не виконувались рішення суду. Умисне невиконання вироку чи ухвали суду або перешкоджання їх виконанню є кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 382 КК України. Кваліфікуючою обставиною його є умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини.

З тексту Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 слідує, що даний підзаконний акт розрізняє фізичних осіб - учасників виконавчого провадження, зокрема, на фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців, проте не встановлює особливостей застосування автоматизованої системи виконавчого провадження до фізичних осіб - підприємців, що, у кінцевому підсумку, не може слугувати підставою для простого невиконання законного судового рішення, яке в силу приписів Конституції України та інших нормативних актів підлягає обов'язковому виконанню.

У ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

У Роз'ясненнях Президії Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вказується, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене, суд вважає доводи скаржника обґрунтованими і правомірними, а подану скаргу такою, що підлягає задоволенню у передбачений законодавством спосіб шляхом визнання недійсним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві та визнання незаконними дій органу.

Керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст. 32, 38, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Дніпрозв'язок" на дії Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 06.06.2017 № 485/03 задовольнити.

2. Визнати незаконними дії Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення без прийняття до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 № 910/19495/16.

3. Визнати недійсним повідомлення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у м. Києві Пацуріної Оксани Василівни від 24.04.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Суддя О.В. Мандриченко