РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2017Справа №910/13945/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Володимир-Волинська фірма "Термоізоляція ЛТД"
доПублічного акціонерного товариства "Банк ""Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.
прозняття заборони відчуження та вилучення запису з реєстру іпотек
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Володимир-Волинська фірма "Термоізоляція ЛТД" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк ""Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. (далі - відповідач) про зняття заборони відчуження з майна переданого в іпотеку за іпотечним договором № 041511/1110, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Івановою Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 4062 та вилучення відповідного запису з реєстру іпотек щодо передачі в іпотеку майна за іпотечним договором № 041511/1110, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Івановою Л.П., зареєстрований у реєстрі за № 4062.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.07.2017 року Господарським судом міста Києва по справі № 910/8698/17 за позовом ТОВ Володимир-Волинська фірма "Термоізоляція ЛТД" до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання припиненим іпотечного договору № 04151/1110 від 30.11.2010 року було винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги та визнано припиненим Іпотечний договір № 04151/1110 від 30.11.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Івановою Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 4062, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю ""Володимир-Волинська фірма "Термоізоляція ЛТД".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2017 р. порушено провадження у справі № 910/13945/17, розгляд справи призначено на 13.10.2017 р.

Позивач та відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 13.11.2017 року не забезпечили. Проте, через загальний відділ діловодства суду відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано тим, що Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 року у справі № 910/8698/17 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 року, на яке посилається позивач як на підставу позову.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника позивача та представника відповідача.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.10.2017 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із позовної заяви, 24.07.2017 року Господарським судом міста Києва по справі № 910/8698/17 за позовом ТОВ Володимир-Волинська фірма "Термоізоляція ЛТД" до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання припиненим іпотечного договору № 04151/1110 від 30.11.2010 року було винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги та визнано припиненим Іпотечний договір № 04151/1110 від 30.11.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Івановою Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 4062, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю ""Володимир-Волинська фірма "Термоізоляція ЛТД".

При передачі в іпотеку нерухомого майна, переліченого в іпотечному договорі на нього було накладено заборону відчуження та здійснено запис в реєстрі іпотек.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Державний реєстр прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єкти таких прав.

Згідно ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження, підлягають державній реєстрації.

Обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до вказаного Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження речових прав на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Проте, із доводів відповідача, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи судом встановлено, що 02.10.2017 року Постановою Київського апеляційного господарського суду скасовано рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8698/17, на яке позивач посилався як на підставу позову.

Дійсно, у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна вказана постанова, яка підтверджує доводи відповідача (http://reyestr.court.gov.ua/Review/69406597).

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, Постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 року у справі № 910/8698/17, не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть їй суперечити.

Оскільки підстав вважати, що зобов'язання позивача за договором іпотеки № 04151/110 від 30.11.2010 року припинені, тоді й не може бути знято заборону відчуження з нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, з огляду на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимир-Волинська фірма "Термоізоляція ЛТД" задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимир-Волинська фірма "Термоізоляція ЛТД" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 18.10.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко