ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Справа № 30/5005/9937/2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Козир Т.П.,
Картере В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017
та на рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017
у справі№ 30/5005/9937/2012 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс"
доПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"
простягнення 967 523,51 доларів США

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ТОВ "РВ Транс" Вишневський В.І., Вишневська Ю.М.,

- ПАТ "Українська залізниця" Подосьонов Д.О., Нудьга І.Г., Лях К.М.,

- ТОВ "Лемтранс" повідомлений, але не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 (суддя Євстигнеєва Н.М.) частково задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" (надалі - позивач / ТОВ "РВ Транс") до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач / скаржник / ПАТ "Українська залізниця"): стягнуто з відповідача на користь позивача 570 203,41 доларів США, з яких: 554 603,18 доларів США - збитки від пошкодження вагонів, 15 600,23 доларів США - витрати з транспортування пошкоджених вагонів на місце зберігання; в стягненні з відповідача упущеної вигоди у розмірі 369 360,00 доларів США - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 (головуючий суддя Дармін М.О., судді: Березкіна О.В., Іванов О.Г.) вказане рішення скасовано в частині відмови у стягненні з відповідача упущеної вигоди та прийнято в цій частині нове рішення, яким задоволено вказану вимогу частково і стягнуто з відповідача 281 700,88 доларів США упущеної вигоди.

ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", не погоджуючись із прийнятими у даній справі судовими рішеннями, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову та рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.08.2017 у складі колегії суддів: Барицька Т.Л. - доповідач, Губенко Н.М., Картере В.І., касаційну скаргу ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 прийнято до провадження; розгляд скарги призначений на 13.09.2017.

06.09.2017 до Вищого господарського суду України від ПАТ "Українська залізниця" надійшло клопотання про зупинення виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі №30/5005/9937/2012.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Вищого господарського суду України від 11.09.2017 № 08.03-04/3952 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 30/5005/9937/2012 у зв`язку з відпусткою судді Картере В.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 визначено наступний склад колегії суддів: Барицька Т.Л. - головуючий (доповідач), Губенко Н.М., Козир Т.П.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.09.2017 у складі колегії суддів: Барицька Т.Л. - головуючий (доповідач), Губенко Н.М., Козир Т.П., касаційну скаргу ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 прийнято до провадження.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.09.2017 відкладено розгляд касаційної скарги ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на 20.09.2017; зупинено виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 до закінчення їх перегляду в порядку касації.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 продовжено строк розгляду справи № 30/5005/9937/2012, розгляд касаційної скарги ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 відкладено на 11.10.2017; зобов'язано ТОВ "РВ Транс" надати до Вищого господарського суду України докази підтвердження обставин, які зазначені в заяві та клопотанні про відкладення розгляду справи.

Від ТОВ "Лемтранс" до Вищого господарського суду України надійшов відзив на касаційну скаргу, за змістом якого третя особа просить відмовити в задоволенні скарги ПАТ "Українська залізниця".

Також, до Вищого господарського суду України надійшли заперечення ТОВ "РВ Транс" на касаційну скаргу ПАТ "Українська залізниця", в яких позивач просить суд касаційної інстанції залишити без задоволення вказану скаргу.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи дану справу, предметом якої є позовні вимоги ТОВ "РВ Транс" (sabiedriba ar ierobezotu atbildibu "RV TRANS"/позивач) про стягнення з відповідача збитків, встановили наступні обставини:

- 28.12.2007 між ДП "Придніпровська залізниця" та ТОВ "Лемтранс" укладено договір № ПР/В-072239/НЮдч, згідно з п.1.1 якого, виконавець (ДП "Придніпровська залізниця" ) зобов'язується надавати послуги, відповідно до нормативно-технічної документації, по проведенню технічного контролю за якістю ремонту, виготовленням і комплектністю продукції, що ремонтується, виготовляється та поставляється. В подальшому сторони вищезазначеного договору підписали низку додаткових угод, пов'язаних зі зміною вартості робіт;

- відповідно до повідомлення № 2030 (форма 36м) від 21.11.2011 представниками ДП "Придніпровська залізниця" підтверджено виконання ремонту трьох вагонів, в тому числі вагону № 56958549 у відповідності до Керівництва по ремонту, технічних умов, креслень, виконаного ТОВ "Лемтранс" на території Дніпродзержинським вагонодепо і вагони визнані придатними до експлуатації;

- 11.10.2010 між ТОВ "Юнітранс Логістичні системи" (клієнт) та ТОВ "Андрена Грейт ЛТД" (експедитор) було укладено договір №А-101 про надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезення вантажів по внутрішньому та міжнародному сполученню (договір перевезення);

- 24.02.2012 між ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" та ТОВ "РВ Транс" укладено контракт № 29 на поставку продукції, за умовами якого, "Постачальник" (ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод") зобов'язується поставити, а "Покупець" (ТОВ "РВ Транс"/ SIA RV TRANS) прийняти та оплатити нові полувагони моделі 12-9046, на умовах, викладених в "Контракті";

- відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1 до контракту № 29 на поставку продукції від 24.02.2012) постачанню підлягає 100 полувагонів моделі 12-9046,ТУ У 35.2 - 6:2009 на загальну суму 6 750 000,00 доларів США;

- 23.03.2012 між SIA RV TRANS (виконавець/позивач) та ANDRENA GREAT LTD (замовник) було укладено договір №1202 про надання послуг з надання у користування рухомого складу (далі -договір);

- 26.03.2012 ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" та SIA RV TRANS підписали Акт № 1 за умовами якого Покупцем (SIA RV TRANS) були прийняті технічно справні десять одиниць вагонів;

- 01.04.2012 ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод" та SIA RV TRANS підписали Акт № 2, постачальник виготовив і передав, а покупець прийняв 40 полувагонів моделі 12-9046;

- відповідно до Сповіщення відділу рухомих залізничного дорожнього складу Державної адміністрації залізничних доріг Латвійської республіки № 017/К2(50) від 20.04.2012 на підставі наданих документів здійснена реєстрація 50 вагонів з номерами вказаними в сповіщенні;

- 07.05.2012 ANDRENA GREAT LTD та SIA RV TRANS підписали Акт №1 приймання - передачі 35 штук полувагонів мод.12- 9046 по договору № 1202 на надання послуг з надання в користування рухомого складу від 23.03.2012;

- згідно з Актом приймання-передачі на піввагонів від 07.05.2012 по договору №1202 від 23.03.2012 виконавець передав, а замовник прийняв ще 15 полувагонів;

- згідно з Сповіщенням відділу рухомих залізничного дорожнього складу Державної адміністрації залізничних доріг Латвійської республіки № 033/К2(50) від 13.06.2012 на підставі наданих документів здійснена реєстрація 50 вагонів з номерами, вказаними в сповіщенні;

- 27.05.2011 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнітранс Логістичні системи" (експедитор) було укладено договір № ПР/М/-11309/НЮп про організацію перевезень вантажів по залізницях України (т.1а.с. 81-84);

- 16.05.2012 відповідно до заяви ТОВ "Юнітранс Логістичні системи" від 05.05.2012 за договором №А-101 від 11.10.2010, погодженою Товариством з обмеженою відповідальністю "Андрена Грейт ЛТД", договору №ПР/М-11309 від 27.05.2011 про організацію перевезень вантажів по залізницях України, залізничних накладних порожні вагони позивача слідували у рухомому складі потягу №3004 від станції "Мекензієві Гори" до станції призначення "Поштова" під завантаження;

- 16.05.2012 о 13:42 на 1407 км ПК 7 парної колії перегону Краснопартизанська - Урожайна сталося сходження з рейок 19 порожніх вантажних вагонів поїзда № 3004, в результаті чого були пошкоджені вагони № № 61709325, 61709143, 61711180, 61710687, 61709952, 61709754, 61712337, 61712188, 61711412, 61709903, які належать позивачу та були передані за договором № 1202 про надання послуг з надання у користування рухомого складу ANDRENA GREAT LTD;

- факт пошкодження вагонів під час транспортної пригоди підтверджується актами про пошкодження вагонів форми ВУ-25М від 16.05.2012;

- відповідно до Акту службового розслідування аварії (форма РБУ-1) відповідача, складеного 23.05.2012, технічного висновку головного ревізора з безпеки руху поїздів та автотранспорту та начальника служби вагонного господарства Придніпровської залізниці про причину випадку аварії - сходження 19 вагонів у поїзді №3004, який стався 16.05.2012 на 1407 км ПК 7 перегону Краснопартизанська - Урожайна Кримської дирекції залізничних перевезень та технічного висновку незалежної експертної групи Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна від 22.06.2012 було встановлено, що причиною аварії стало сходження з рейок першої колісної пари першого за напрямком руху візка 22 -го з голови поїзда вагону №56958549, через наявність різниці баз бокових рам першого візка 10мм, що сприяло забіганню лівого за напрямком руху колеса колісної пари №0119 8049 88 з подальшим вкочуванням гребеня правого колеса на головку правої за напрямком руху поїзда рейки та у сукупності з понаднормативним зносом вузла п'ятника та підп'ятника обох візків призвело до надмірних коливань вагону, остаточного руйнування лівого ковзуна другого за напрямком руху поїзда візка та подальшого сходження вагону х рейок. Внаслідок сходження з рейок 22-го з голови поїзда вагону №56958549 відбулося сходження з рейок вагонів з 18 по 21 та 14 вагонів з 23 до 36. У процесі сходження з рейок 19 вагонів відбувся зсув колії в правий за напрямком руху бік на дільниці 65 метрів.

Так, як вказувалося вище, предметом спору у даній справі стали вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від пошкодження належних йому десяти вагонів (два з яких після аварії не підлягають відновленню), витрат з транспортування вказаних вагонів на місце зберігання, а також упущеної вигоди.

Під час первісного розгляду даної справи, суди попередніх інстанцій частково задовольнили позовні вимоги та стягнули з відповідача 574 520,43 доларів США збитків від пошкодження вагонів, 15 600,23 доларів США витрат з транспортування пошкоджених вагонів на місце зберігання, 369 360 доларів упущеної вигоди. При цьому, місцевим господарським судом було призначено у справі судову експертизу, на вирішення якої було поставлено ряд питань, в тому числі, й відносно розміру завданих збитків; проте, судовими експертами не було проведено експертизу з відповіді на питання відносно розміру завданих збитків з підстав відсутності відповідних спеціалістів у відповідній галузі, а тому, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору взяли до уваги лише надані позивачем звіти про встановлення величин матеріальних збитків, складених суб'єктами оціночної діяльності.

Скасовуючи вказані судові рішення та передаючи справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 03.12.2014 вказав на те, що висновки судів, зроблені на підставі виключно документів, наданих позивачем, без призначення повторної або додаткової судової експертизи, проведення якої слід доручити установі, в якій є спеціалісти у відповідній галузі, не можуть вважатися правомірними. Крім того, ні місцевий, ні апеляційний господарські суди при первісному розгляді справи не врахували того, що для прийняття рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії відповідача мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Відповідно до ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Так, за результатами нового розгляду, господарський суд Дніпропетровської області, приймаючи рішення про часткове задоволення заявлених ТОВ "РВ Транс" позовних вимог та постановляючи до стягнення з ПАТ "Українська залізниця" 554 603,18 доларів США збитків від пошкодження вагонів, 15 600,23 доларів США витрат з транспортування пошкоджених вагонів на місце зберігання, виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено понесені ним збитки від пошкодження вагонів та витрати з транспортування напіввагонів, розмір яких також підтверджується наявними матеріалами справи та висновками відповідних судових експертиз. При цьому, суд дійшов висновку про недоведеність розміру упущеної вигоди, оскільки вимоги позивача про стягнення останньої ґрунтуються тільки на теоретичних розрахунках прибутку та можливих очікуваннях його отримання та не підтверджуються документально.

В свою чергу, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків від пошкодження вагонів та витрат з транспортування пошкоджених вагонів, не погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача суми упущеної вигоди та, відповідно, прийняв рішення про її стягнення, з огляду на те, що матеріалами справи та висновками експертиз підтверджується її розмір та правомірність вимог ТОВ "РВ Транс" про її стягнення.

Відносно прийнятих у даній справі судових рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення вантажу вагони.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров'я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

За змістом ст. 24 Закону України "Про залізничний транспорт", відправники, одержувачі вантажів та власники під'їзних колій несуть матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України за пошкодження контейнерів і рухомого складу перевізників, а перевізники - за втрату і пошкодження транспортних засобів, що їм не належать, у розмірі фактично заподіяної шкоди.

За пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди (абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України).

Як визначено в статті 1 Закону України "Про залізничний транспорт", залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс організацій і підприємств залізничного транспорту загального користування, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо.

Пунктом 6 Статуту залізниць України встановлено, що залізничний рухомий склад (вагони всіх видів, локомотиви, моторейковий транспорт) і контейнери є транспортними засобами.

Так, частиною 2 статті 1187 ЦК України унормовано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦК України необхідно визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об'єктів.

Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених у законі.

Разом з тим, якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без якогось юридичного оформлення (наприклад, передається управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він буде нести відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, як вбачається з матеріалів справи, під час нового розгляду даної справи місцевим господарським судом відповідними ухвалами призначалась комплексна судова експертиза, за результатами якої експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз було зроблено наступні висновки (висновок судових експертів № 948/949-15 від 03.09.2015):

1) в результаті дослідження наданих матеріалів справи та вільного ринку продажу полувагонів моделі 12-9046 представлених в мережі інтернет, вартість матеріального збитку (шкоди), що заподіяна позивачу - ТОВ "РВ Транс" внаслідок пошкодження (залізничних вагонів №№ 61709325, 61709143, 61711180, 61710687, 61709952, 61709754, 161712337, 61712188, 61711412, 61709903 відповідно до ст. ст. 22 та 1192 ЦК України, складає:

- розмір матеріального збитку від знищення двох напіввагонів мол. 12-9046 за №№ 61709143, 61709325 відповідно до ринкової вартості з урахуванням комплексного зносу складає 156 303,96 доларів США, в гривневому еквіваленті на дату оголошення сума збитку складає - 3 313 034,37 грн. (курс станом на 27.06.2015 за 1 долар США - 21,1961 грн.);

- розмір матеріального збитку внаслідок пошкодження залізничних вагонів №№ 61711180, 61710687, 61709952, 61709754, 61712337, 61712188, 61711412, 61709903, відповідно до матеріалів справи з урахуванням індексу зміни вартості продукції підприємств машинобудування на 01.07.2015 до 01.01.2012 - 1,59* та індексів інфляції з 01.01.2012 по 01.11.2012 - 0,9970** та на 01.07.2015 - 0,99**, та з урахуванням комплексного зносу складових - 0,57% складає 5 269 918,73 грн.;

2) документально підтверджується розрахунок розміру збитків, завданих позивачу у зв'язку з втратою можливості отримання частини доходів за договором № 1202, укладеним ним з компанією "Аndrena Great Ltd" 23.03.2012 внаслідок пошкодження залізничних вагонів № 61709325, 61709143, 61711180, 61710687, 61709952, 61709754, 61712337, 61712188, 61711412, 61709903 на загальну суму 281 700 дол. США у т.ч.; за період з 16.05.2012 по 15.11.2012 на загальну суму 99 360 дол. США, за період з 16.11.2012 по 31.03.2013 на загальну суму 73 440 дол. США, за період з 01.04.2013 по 31.03.2014 на загальну суму 108 900 дол. США.

Також, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 у справі було призначено повторну судову експертизу, проведення якої доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз, за висновками судових експертів № 534/535/793 від 17.02.2017 якого встановлено:

1) вартість матеріального збитку (шкоди), що заподіяна позивачу - ТОВ "РВ Транс" внаслідок пошкодження залізничних напіввагонів №№ 61709325, 61709143, 61711180, 61710687, 61709952, 61709754, 61712337, 61712188, 61711412, 61709903 на дату оцінки (17.02.2017) складає 15 080 356,50 грн.;

2) розрахунок розміру збитків, завданих SIA RV TRANS у зв'язку з втратою можливості отримувати частину доходів за договором № 1202 від 23.03.2012, укладеним ним з компанією "ANDRENA GREAT LTD" внаслідок пошкодження залізничних вагонів №№ 61709325, 61709143, 61711180, 61710687, 61709952, 61709754, 61712337, 61712188, 61711412, 61709903 на загальну суму 7 602 712,28 грн., що станом на 17.02.2017 складає 281 700,88 доларів США, документально підтверджується, у тому числі, за період з 16.05.2012 по 15.11.2012 на загальну суму 2 681 595,64 грн.; за період з 16.11.2012 по 31.03.2012 на загальну суму 1 982 048,95 грн.; за період з 01.04.2013 по 31.03.2014 на загальну суму 2 939 067,69 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що у зв'язку із запереченнями відповідача на результати експертного дослідження суд викликав для надання пояснень з питань, зазначених відповідачем, у судове засідання експертів Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, які надали відповідні пояснення щодо висновків експертизи.

Згідно з ст. 42 ГПК України висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного, місцевий господарський суд, з яким підставно погодився апеляційний господарський суд, врахувавши наявність двох ознак, про які йдеться у ст. 1187 ЦК України, необхідних для покладення на особу відповідальності відповідно до вказаної статті, а також вказівки суду касаційної інстанції, викладені в постанові від 04.12.2014 у даній справі, з урахуванням усіх обставин справи, а також встановлений судовими експертами розмір матеріального збитку (шкоди), що заподіяна ТОВ "РВ Транс" внаслідок пошкодження залізничних напіввагонів №№ 61709325, 61709143, 61711180, 61710687, 61709952, 61709754, 61712337, 61712188, 61711412, 61709903 на дату оцінки (17.02.2017), за виключенням вартості колісних пар, які знаходилися під вагонами під час транспортної події, оскільки останні продовжувалися використовуватися відповідачем і в подальшому під іншими вагонами (їх вартість становить 112 346,40 грн.), прийшли до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача збитків, що полягають у пошкодженні залізничних вагонів, у розмірі 14 968 010,10грн., що еквівалентно 554 603,18 доларів США.

Крім того, звертаючись до господарського суду Дніпропетровської області з відповідною позовною заявою, ТОВ "РВ Транс" просило стягнути з ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" витрати з транспортування пошкоджених вагонів на вагоноремонтний завод, посилаючись на те, що з метою мінімізації витрат, забезпечення вимог у кримінальній справі щодо відповідального зберігання та виконання необхідних дій з огляду пошкоджених вагонів, що передбачені в межах гарантійного обслуговування домовленістю позивача та заводу-виробника, виникла об'єктивна необхідність транспортувати вагони на ВАТ "Стаханівський вагонобудівний завод".

Так, судами попередніх інстанцій було встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в межах укладеного між позивачем та компанією АNDRENА GREАТ договору транспортного експедирування № 1217 від 01.04.2012, позивачем була надана експедитору заявка від 01.10.2012, вих. № 1-10/12, про організацію перевезення 10 пошкоджених вагонів з території ВСП "Джанкойське вагонне депо" ДП "Придніпровська залізниця" на територію ВАТ "Стаханівський вагонобудівний завод".

Відповідно до заявки № 874 від 08.10.2012 Компанія АNDRENА GREАТ доручила виконання зазначених операцій субекспедитору - ТОВ "Юнітранс-Оператор", з яким у неї укладений договір транспортної експедиції № 52 від 01.12.2010, фактичне виконання яких підтверджується відповідними виписками з Єдиного технологічного центру по обробці документів відповідача, актами виконаних робіт №01 від 31.01.2013 на суму 12 823,58 доларів США та №02 від 31.03.2013 на суму 2 776,65 доларів США та рахунком (invoice) №1113/012 від 31.01.2013.

ТОВ "РВ Транс" вказувало, що витрати на транспортування вагонів понесені ним у доларах США, на підставі укладеного між ним та компанією АNDRENА GREАТ договору транспортного експедирування № 1217 від 01.04.2012, відповідно до п. 4.2 якого визначено, що валютою даного договору та валютою платежу є долар США.

Відтак, враховуючи наявні матеріали справи та встановлені судами обставини справи, правомірним та обґрунтованим є висновок судів про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь ТОВ "РВ Транс" 15 600,23 доларів США витрат за транспортування пошкоджених вагонів.

Відносно доводів, викладених ПАТ "Українська залізниця" в поданій касаційній скарзі щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального, що полягає на думку скаржника у невірному встановленні обставин справи, а також порушення норм матеріального права (ст.ст. 1187, 1192 ЦК України) колегія суддів зазначає, що по-перше, в силу ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, тобто, суд касаційної інстанції не має права перевстановлювати вже встановлені судами обставини справи, а лише має право за встановлених судами обставинами справи, перевірити правомірність застосування судами норм матеріального права при розгляді справи; по-друге, твердження скаржника про порушення судами ст. ст. 1187, 1192 ЦК України не знайшли свого підтвердження; при цьому, аналогічні доводи відповідача про порушення судом першої інстанції, були викладені останнім і в апеляційній скарзі на рішення місцевого господарського суду, були спростованими судом апеляційної інстанції з підстав їх правомірного застосування при розгляді даного спору, предметом якого є стягнення збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки.

Відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди, в задоволенні якої було відмовлено судом першої інстанції, і яка була частково задоволена судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16). Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2014 року у справі № 5023/4983/12).

У відповідності до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Передаючи дану справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України, зокрема, вказав, що ні місцевий, ні апеляційний господарські суди, стягуючи з відповідача упущену вигоду, не дослідили, чи довів позивач, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу і чи стала неправомірна поведінка відповідача підставою для спричинення таких цих збитків.

При здійсненні повторного розгляду даної вимоги, місцевим господарським судом було встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "РВ Транс" не було надано суду належних доказів на підтвердження неможливості надання АNDRЕNА GREAТ LTD в користування інших вагонів, не задіяних в господарській діяльності у відповідний період, так само як і не надано доказів того, що контрагент позивача відмовився від договору № 1202 від 23.03.2012 через невиконання позивачем взятих на себе зобов'язань; навпаки, як встановив місцевий господарський суд, вказаний договір був переукладений сторонами на новий строк вже після транспортної пригоди, яка сталася 16.05.2012.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області, встановивши недоведеність належними та допустимими доказами ТОВ "РВ Транс" наявності в останнього збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 369 360 доларів США, відсутність протиправної поведінки відповідача та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяними збитками, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У свою чергу, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого суду в цій частині, наведеного вище не врахував та припустився неправильного застосування норм процесуального права, у зв'язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судом апеляційної інстанції використано не у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, пов'язаних з предметом доказування у даній справі, а саме: в частині встановлення наявності чи відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми упущеної вигоди, наслідком чого є скасування прийнятої судом апеляційної інстанції постанови у вказаній частині та залишення без змін рішення господарського суду Дніпропетровської області.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 скасувати частково:

- в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 108, , р/р 7468 у Дніпропетровському обласному управлінні ПАТ "Державний ощадний банк України" МФО 305482) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" (єдиний реєстраційний номер у регістрі підприємств Латвійської Республіки 4, місцезнаходження (юридична та фактична адреса): LV-1009, Латвійська Республіка, м. Рига, вул. Яна Асара, 9-18 (LV-1009, Jana Asara iela 9-18) 281 700,88 доларів США упущеної вигоди, залишивши в цій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 без змін.

- в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 108, , р/р 7468 у Дніпропетровському обласному управлінні ПАТ "Державний ощадний банк України" МФО 305482) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" (єдиний реєстраційний номер у регістрі підприємств Латвійської Республіки 4, місцезнаходження (юридична та фактична адреса): LV-1009, Латвійська Республіка, м. Рига, вул. Яна Асара, 9-18 (LV-1009, Jana Asara iela 9-18) 55 881,80 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 61 469,90 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Т.П. Козир

В.І. Картере