ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа № 911/2144/17

за позовом державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль",

м. Бориспіль,

до відповідачів: 1) Бориспільської міської ради, м. Бориспіль,

2) Військової частини НОМЕР_1 , м. Бориспіль,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Міністерство інфраструктури України, м. Київ,

2) Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській області, м. Київ,

про визнання права власності
Суддя О.В. Конюх
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Кушпіль Д.С., довіреність від 27.03.2017 № 01-22/7-135;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: Котовський В.М., довіреність від 19.01.2017 № 12;

СУТЬ СПОРУ :
позивач державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою від 06.07.2017 №35-28/7-28 до Бориспільської міської ради, в якій просить суд визнати за державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" право власності на будівлю ДПСП (диспетчерський пункт системи посадки) інв.№39001.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Міністерства транспорту України від 01.03.1993 №15 реорганізовано Бориспільське авіапідприємство, а на його базі створено державні підприємства: Регіональна дирекція компанії "Авіалінії України" та міжнародний аеропорт "Бориспіль" (на даний час державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" або ДП МА "Бориспіль"). На момент поділу майна у 1993 році до ДП МА "Бориспіль" відійшов будинок ДПСП (диспетчерський пункт системи посадки) інв. №39001, який знаходиться на території аеропорту "Бориспіль" в межах міста Бориспіль, Київської області. Відповідно до інвентарної карточки вказана будівля введена в експлуатацію в 1961 році та має загальну площу 141,6 м.кв. Відповідно до листа КП "Бориспільске бюро технічної інвентаризації" від 27.06.2-13 №592 відносно будівлі ДПСП відсутня інформація щодо реєстрації права власності на вказану будівлю. З 1993 року будинок ДПСП обліковується за ДП МА "Бориспіль" та перебуває у володінні аеропорту. Так, позивач, керуючись ст. 344 Цивільного кодексу України, просить суд визнати право власності на будівлю диспетчерський пункт системи посадки, інв. №39001, за набувальною давністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.07.2017 позовну заяву державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/2144/17 та призначено справу до розгляду на 31.07.2017. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Міністерство Інфраструктури України та в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській області.

28.07.2017 від Міністерства інфраструктури України до господарського суду Київської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 31.07.2017 розгляд справи відкладено на 14.08.2017.

10.08.2017 від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області до господарського суду Київської області надійшли пояснення, в яких третя особа 2 вказує, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Так, стосовно спірного майна, що є предметом спору, інформація у третьої особи 2 відсутня та зазначає, що спірне майно не належить до сфери управління Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області.

11.08.2017 від Бориспільської міської ради до господарського суду Київської області надійшла заява, в якій відповідач просить, розгляд справи №911/2144/17 провести без участі представника відповідача.

11.08.2017 від Міністерства інфраструктури України до господарського суду Київської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.08.2017 розгляд справи відкладено на 28.08.2017.

17.08.2017 від державного підприємства міжнародний аеропорт "Бориспіль" до господарського суду Київської області надійшло клопотання про залучення співвідповідача, в якому позивач просить залучити до розгляду справи №911/2144/17 відповідача - військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Клопотання обґрунтовує тим, що позивачем встановлено, що спірне майно також перебуває на балансі Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

21.08.2017 від Міністерства інфраструктури України до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення, в яких третя особа 1 вказує, що об`єктами державного майна, які належать на праві господарського відання ДП МА "Бориспіль", є державним майном, суб`єктом управління якого є Міністерство інфраструктури України. А тому виключне право звернення із вказаним позовом належить Міністерству інфраструктури України. При цьому ДП "МА Бориспіль" відповідно до законодавства не може бути власником спірного майна, у зв`язку з чим третя особа 1 вважає, що вказане підприємство є неналежним позивачем у справі.

Ухвалою суду від 28.08.2017 розгляд справи відкладено на 19.09.2017, залучено до участі у справі №911/2144/17 в якості співвідповідача військову частину А 2215.

12.09.2017 від військової частини НОМЕР_1 до господарського суду Київської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 19.09.2017 розгляд справи відкладено на 02.10.2017.

В судове засідання 02.10.2017 з`явився представник позивача та третьої особи 2. Відповідач 1, відповідач 2 та третя особа 1 в судове засідання 02.10.2017 свого представника не скерували, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", м. Бориспіль (далі - ДП "МА Бориспіль") до Бориспільської міської ради, м. Бориспіль, Військової частини НОМЕР_1 , м. Бориспіль (далі по тексту - ВЧ НОМЕР_1 ) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство інфраструктури України, м. Київ та Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській області, м. Київ (далі по тексту РВ ФДМУ по Київській області) про визнання права власності, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:
наказом Міністерства транспорту України від 01.03.1993 №15 реорганізовано Бориспільське авіапідприємство, а на його базі створено державні підприємства: Регіональна дирекція компанії "Авіалінії України" та міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Позивач твердить, що на момент поділу майна у 1993 році до ДП МА "Бориспіль" відійшов будинок диспетчерський пункт системи посадки, інв. №39001, який знаходиться на території аеропорту "Бориспіль" в межах міста Бориспіль, Київської області та досі перебуває у володінні аеропорту. На підставі наведеного, позивач, керуючись ст. 344 Цивільного кодексу України, просить суд визнати право власності на будівлю диспетчерський пункт системи посадки, інв. №39001, за набувальною давністю.

Згідно інвентарної карточки №39001 спірне майно обліковується на балансі державного підприємства "Міжнародний аеропорт Бориспіль".

Відповідно до статуту державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 28.09.2016, державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" є державним комерційним підприємством цивільної авіації, яке засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 статуту державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 28.09.2016 майно аеропорту становлять необоротні і оборотні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі аеропорту. Майно аеропорту є державною власністю і належить йому на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, аеропорт володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, закріпленим за ним, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та цьому статуту, за погодженням з уповноваженим органом управління.

Правові основи управління об`єктами державної власності врегульовано положеннями Закону України "Про управління об`єктами державної власності", відповідно до ст.1 якого управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим законом.

Згідно абзацу 5 ч.1 ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" суб`єкти управління об`єктами державної власності є міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" об`єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям.

Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 3).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" Кабінет Міністрів України спрямовує та координує діяльність центральних органів виконавчої влади через міністра у порядку, визначеному цим законом та актами Кабінету Міністрів України

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 №460, Міністерство інфраструктури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, дорожнього господарства навігаційного-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного мореплавства).

Міністерство інфраструктури України виконує функції з управління об`єктами державної власності підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління, відповідно до господарського кодексу України, Закону України "Про управління об`єктами державної власності", розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.03.2011 №265 "Питання управління Міністерством інфраструктури об`єктами державної власності", Положення.

Враховуючи вище наведене, суд встановив, що об`єкти державного майна, які належать на праві господарського відання ДП "МА Бориспіль", є державним майном, суб`єктом управління якого є Міністерство інфраструктури України, а відтак виключне право звернення з позовом про визнання права власності на спірний об`єкт належить Міністерству інфраструктури України. Разом з тим, суд зазначає, що державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" не може бути власником спірного майна.

Суд зазначає, що вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі належним позивачем.

Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед такою особою,і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб.

Належний позивач це особа, якій належить право вимоги за пред`явленим позовом.

З огляду на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження обґрунтованого та законного права набути у власність спірний об`єкт, суд приходить до висновку, що державне підприємство "Міжнародний аеропорт Бориспіль" є неналежним позивачем у справі, а від так в задоволені позову слід відмовити.

Разом з тим, суд додатково зазначає наступне.

Позивач твердив про те, що більше 10 років відкрито добросовісно користується зазначеним об`єктом без будь-якого визначення свого речового права та без будь-яких рішень власника майна стосовно витребування від державного підприємства вказаного майна або стосовно розпорядження вказаним майном, а відтак, на твердження позивача, отримав право набути вказане майно у власність за набувальною давністю.

Згідно позиції, викладеної в листі Верховного Суду України від 01.07.2013р. "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ", за нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини.

Право власності може набуватись різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, які не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Похідними способами набуття права власності, зазвичай, є різні договори: купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, оренди з викупом, а також спадкування майна або правонаступництво щодо майна юридичних осіб або публічно-правових утворень.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

За ЦК до первинного способу набуття права власності, зокрема та не виключно, відноситься набуття права власності за набувальною давністю на окремі об`єкти (ст. 344 ЦК).

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.
Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).

Аналізуючи поняття "добросовісності володіння" як ознаки набувальної давності за ст. 344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону - на позивача.

Позивачем не доведено факту безтитульного набуття спірної будівлі. Так, пунктом 2.1 Наказу від 01.03.1993 №15 «Про реорганізацію Бориспільського авіапідприємства» було передбачено в місячний строк подання на затвердження Статутів регіональної дирекції компанії «Авіалінії України» та Міжнародного аеропорту «Бориспіль», а пунктом 2.2 вказаного наказу було передбачено призначення комісії для визначення переліку та здійснення передачі основних фондів, оборотних коштів створеним державним підприємствам за станом на 01.04.1993. Суд багаторазово ухвалами витребовував у позивача відповідний Акт приймання-передачі для встановлення переліку майна, яке було передане позивачу за результатами згаданої реорганізації, та затверджений Статут в редакції на момент створення для встановлення правового режиму майна, яке було передано в результаті реорганізації. Зазначені документи позивачем подані не були.

Разом з тим, ДП МА "Бориспіль" вказує про те, що спірне майно також перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, на підтвердження чого долучив лист останнього, в якому відповідач 2 вказує, що документ, що підтверджує належність будівлі до військової частини НОМЕР_1 є формуляр на аеродром "Бориспіль" інвентарний номер №2728 та інвентарна картка №39 згідно якої будівля знаходиться на бухгалтерському обліку військової частини.

Однак, клопотань в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України про витребування відповідних документів у відповідача 2 позивачем не заявлялось.

Жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України про те, що на це майно право претендувати за набувальною давністю має лише позивач не надав, не подано і доказів того, що тягар по утриманню спірного майна весь цей час здійснював позивач, а не відповідач 2.

По-друге, умовою набуття права власності за набувальною давністю є відкрите володіння, тобто очевидне для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги (лист Верховного Суду України від 01.07.2013р. "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ").

Згідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До матеріалів справи не подано і документів та доказів, які свідчать про те, що позивач з 1993 року відкрито, з відома відповідача 1, відповідача 2, третьої особи 1, третьої особи 2 та всіх інших третіх осіб володіє та користується спірними об`єктом та несе тягар його утримання. Більше того, сам позивач твердить, що спірне майно знаходиться також і на балансі ВЧ НОМЕР_1 , яка ним користується.

За таких обставин, позивачем не доведено та не обґрунтовано належними та допустимими доказами добросовісного, відкритого, безперервного володіння та користування спірним об`єктом протягом строку, який встановлений законом для виникнення права звернення до суду про набуття права власності за набувальною давністю.

Зазначене є окремою підставою для відмови в задоволенні позову державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про визнання права власності на будівлю - диспетчерський пункт системи посадки, інв. №39001.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ДА "МА"Бориспіль", судові витрати, згідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 27.10.2017.

Суддя О.В. Конюх