ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Справа № 923/1241/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідач),
Ємельянова А.С.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Заступника прокурора Одеської області
на рішення та постановуГосподарського суду Херсонської області від 26.01.2017 Одеського апеляційного господарського суду від 19.04.2017
у справі№ 923/1241/16 Господарського суду Херсонської області
за позовомКерівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Олександрівської сільської ради
ДоФермерського господарства "Брат-2"
Простягнення заборгованості, розірвання договору оренди комунального майна та повернення орендованого майна,
За участю прокурора Доценко Т.О. та

представників сторін:

Від позивача: не з'явились,

Від відповідача: Єрохіна В.А., Шутяєва А.А.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 26.01.2017 у справі № 923/1241/16 (суддя Литвинова В.) позов частково задоволено; розірвано договір укладений між Олександрівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області та Фермерським господарством "Брат-2" 22.07.2011 договір оренди майна комунальної власності територіальної громади Олександрівської сільської ради, балансова вартість якого складає 1143171,00 грн.; зобов'язано Фермерське господарство "Брат-2" повернути орендоване майно комунальної власності, балансова вартість якого складає 1143171,00 грн. згідно з актом прийому-передачі від 22.07.2011 у комунальну власність територіальної громади Олександрівської сільської ради шляхом підписання акта прийому-передачі комунального майна -меліоративної системи; припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення з Фермерського господарства "Брат-2" на користь Олександрівської сільської ради заборгованості в сумі 33159,86 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 923/1241/16 (у складі колегії суддів: Філінюка І.Г.-головуючого, Лашина В.В., Лавриненко Л.В.) рішення Господарського суду Херсонської області від 26.01.2017 у справі № 923/1241/16 скасовано, і прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову Керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі позивача Олександрівської сільської Ради.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 923/1241/16 Господарського суду Херсонської області скасувати, а рішення Господарського суду Херсонської області від 26.01.2017 залишити в силі.

У касаційній скарзі заявник посилається на недотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши прокурора, представників відповідача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, і матеріалами справи підтверджується, що між Олександрівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області (орендодавець, позивач) та Фермерським господарством "Брат-2" (далі орендар, відповідач) 22.07.2011 укладено типовий договір оренди майна комунальної власності територіальної громади Олексадрівської сільської ради (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне майно територіальної громади Олександрівської сільської ради (об'єкт оренди), загальною площею 1565,10 га для використання зрошувальної системи.

Матеріалами справи підтверджується, що між орендодавцем та орендарем 20.03.2015 укладено додаткову угоду до договору, умовами якої вносились зміни до відповідних пунктів договору.

Відповідно до п. 1.3. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади Олександрівської сільської ради і знаходиться на її балансі.

Відповідно до п. 3.1. договору загальна балансова вартість об'єкта оренди складає 1143171,00 грн.

Передача орендарю вказаного майна, підтверджується актом приймання - передачі орендованого майна від 22.07. 2012.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що орендна плата за користування майном, становить 10 % від загальної балансової вартості майна. Загальна балансова вартість майна складає 1143171,00 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно, не пізніше 15 числа наступного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції, і яка визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс за поточний місяць.

Відповідно до довідки орендодавця № 167/06-09 від 27.09.2016 за орендарем рахується заборгованість з орендної плати за використання комунального майна згідно із договором у сумі 61246,39 грн.

Статтями 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що основним обов'язком орендаря є внесення орендної плати своєчасно та в повному обсязі. Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, передав майно орендарю, що підтверджується актом приймання- передачі майна від 22.07.2011. Відповідач, в свою чергу, зобов'язання з оплати орендної плати на час звернення прокурора до суду виконав частково. Існування заборгованості в сумі 42633,43 грн. підтверджується матеріалами справи, а саме розрахунком відповідача, який надано відповідачем до відзиву.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання договору і одностороння зміна умов договору не допускається.

Аналогічна норма міститься у п.1 ст. 193 ГК України.

За визначенням п. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (п. 4 ст. 286 ГК України), що також підтверджується приписами ч.1 ст. 759, ч. 1 ст. 762 ЦК України.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України.

Судами встановлено, що відповідачем надано до матеріалів справи докази погашення заборгованості: платіжне доручення № 206 від 02.12.2016 на суму 19000,00 грн., платіжне доручення № 224 від16.12.2016 на суму 33159,86 грн., платіжне доручення № 233 від 28.12.2016 на суму 28000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд, керуючись п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо припинення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором, оскільки відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 ст. 291 Господарського кодексу України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Орендну плату визначено як одна із істотних умов ст. 284 ГК України, ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 782 ЦК України передбачено право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить орендну плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відповідно до ч. 3 ст. 26 якого, підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

Суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України позивач зобов'язаний направити повідомлення про відмову від договору у зв'язку з невнесенням орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Судом першої інстанції встановлено, що пунктом 7.7. вказаного договору передбачено, що договір може бути розірвано достроково за рішенням суду.

Крім цього, безпідставне посилання суду апеляційної інстанції на те, що до компетенції прокурора належать функції лише зі стягнення боргу за договором оренди, а не повноваження щодо розірвання договору оренди комунального майна, оскільки позивач підтримав позовні вимоги.

Дослідивши матеріали даної справи, оцінивши відповідно до вимог ст. 43 ГПК України надані сторонами докази та проаналізувавши їх згідно з вимогами діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо розірвання договору та повернення орендованого майна.

Судом першої інстанції заперечення відповідача правомірно не прийнято до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи та наданими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи у сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 6 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 26.01.2017 у справі № 923/1241/16 прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином постанова Одеського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 923/1241/16 підлягає скасуванню, а рішення Господарського суду Херсонської області у справі № 923/1241/16 Господарського суду Херсонської області підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 923/1241/16 Господарського суду Хернсонської області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 923/1241/16 Господарського суду Херсонської області скасувати.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 26.01.2017справі № 923/1241/16 Господарського суду Херсонської області залишити в силі.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Ємельянов А.С.
Ковтонюк Л.В.