ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2017 р. Справа № 917/873/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2694 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 02.08.17 у справі

за позовом Приватного підприємства "Будгарант-7", м. Харків,

до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Полтава,

про скасування розпорядження.

ВСТАНОВИЛА:

Господарським судом Полтавської області розглянуто позовну заяву Приватного підприємства "Будгарант - 7" (далі - позивач, ПП "Будгарант-7") до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач, ПОТВ АМК України) про скасування розпорядження адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02/53-р від 18.05.2017р. про початок розгляду справи № 02-01-50/49-2017 за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спірне розпорядження не відповідає приписам чинного законодавства України, порушує права та законні інтереси підприємства.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.08.2017 року (суддя Семчук О.С.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем покладені доводи аналогічні тим, на який базуються вимоги позовної заяви.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

18.05.2017 року адміністративною колегією Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України постановлено розпорядження № 02/53-р про початок розгляду справи № 02-01-50/49-2017 за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Розпорядження).

Як зазначено в Розпорядженні, в ході здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції під час проведення Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради у лютому-березні 2016р. відкритих торгів із закупівлі - «Капітальний ремонт вулиці Красіна (від вул. Фрунзе до пров. Колективний) у місті Полтава (45000000-7 Будівельні роботи)» у діях приватного підприємства «Будгарант-7» та приватного акціонерного товариства «Управління механізації будівництва № 23» виявлено ознаки порушення передбаченого п. 1 ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів (тендерів). Аналізом документів та інформації, наданої Замовником та отриманої інформації і межах дослідження, встановлено, що під час підготовки конкурсних пропозиції між ПП «Будгарант-7» та ПрАТ «УМБ-23» відбувся обмін інформацією щодо узгодження конкурсних пропозицій.

В обґрунтування апеляційної скарги, Позивач зазначає, що спірне Розпорядження є таким, що не відповідає приписам чинного законодавств України, порушує права та законні інтересі підприємства, з підстав не доведеності відповідачем наявності антиконкурентних узгоджених дій, які можуть мати негативний вплив на стан конкуренції на цьому ринку у вигляді настання певних негативних наслідків для інших суб'єктів господарювання, зокрема, приведення до спотворення результатів торгів.

Як зазначає позивач, з розпорядження вбачається, що відповідачем порушено справу у зв'язку з аналізом документів та інформації, наданої Замовником та отриманої інформації в межах дослідження. Однак, до початку розгляду відповідачем справи за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції, від позивача не запитувалась інформація та документи стосовно його участі під час проведення Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради у лютому-березні 2016р. відкритих торгів із закупівлі - «Капітальний ремонт вулиці Красіна (від вул. Фрунзе до пров. Колективний) в місті Полтава (45000000-7 Будівельні роботи)».

З вказаних підстав позивач просить скасувати Розпорядження.

В свою чергу відповідач у відзиві на апеляційну скаргу з її доводами не погоджується, вважає, що оскаржуване Розпорядження про початок розгляду справи не порушує права та охоронювані інтереси осіб, які беруть участь у справі, а лише засвідчує факт початку розгляду справи. З огляду на викладене посилання позивача на відсутність у його діях ознак порушення конкурентного законодавства не повинно братися до уваги судом, оскільки ці фактичні дані підлягають дослідженню та оцінці в процесі розгляду територіальним відділенням відповідної справи.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема, приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за: заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції; поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.

Статтею 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи. Розпорядження про початок розгляду справи надсилається відповідачу протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Позивач у позові зазначає, що в оспорюваному розпорядженні не доведена антиконкурентна узгоджена поведінка позивача, не зазначені докази, якими б підтверджувався негативний вплив на стан конкуренції на цьому ринку у вигляді настання певних негативних наслідків для інших суб'єктів господарювання, зокрема, приведення до спотворення результатів торгів, у зв'язку з чим само розпорядження про початок розгляду справи за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції не відповідає приписам чинного законодавства України.

З цього приводу, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 №15 зазначено, що у вирішенні господарським судом спору щодо визнання недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження; разом з тим підлягає встановленню наявність обставин, які свідчили б про видання оспорюваного розпорядження з порушенням чинного законодавства та/або компетенції органу, що його видав. При цьому саме по собі видання органом Антимонопольного комітету України такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

За викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване Розпорядження про початок розгляду справи не порушує саме по собі права та охоронювані інтереси осіб, які беруть участь у справі, а лише засвідчує факт початку розгляду справи стосовно позивача, при цьому, місцевий господарський суд правомірно не здійснював оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано Розпорядження.

Твердження позивача про те, що до прийняття Розпорядження про початок розгляду справи відповідач мав запросити у нього певну інформацію та документи стосовно його участі під час проведення відкритих торгів є помилковим. Чинне законодавство не передбачає відповідного обов'язку ПОТВ АМК України перед прийняттям Розпорядження робити запити про надання інформації.

Також, не заслуговує на увагу посилання позивача про порушення порядку прийняття Розпорядження (без відповідного подання). Матеріали справи спростовують це твердження. (подання від 18.05.2017р. № 02/138-ПРС, знаходиться в матеріалах справи).

Отже, позивачем не доведено наявність обставин, які свідчили б про видання оспорюваного розпорядження з порушенням чинного законодавства та/або компетенції органу, що його видав.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно вимог ст.ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.08.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 26.10.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.