РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017Справа №910/22541/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фін Трейд Сервіс»
доПриватного підприємства «Екопром»
простягнення 210 723,80 грн.
за зустрічним позовом Приватного підприємства «Екопром»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Фін Трейд Сервіс»
простягнення 255 585,93 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом:Максимчук С.П.
від відповідача за первісним позовом:Савчук Р.М., Шор В.Н.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фін Трейд Сервіс» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Екопром» (надалі - «Підприємство») про стягнення 210 723,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки №25.07/16 від 25.07.2016 р. відповідачем був поставлений позивачеві товар, який не відповідає меті придбання, вимогам по якості та гарантіям, визначеним умовами такого договору, а тому позивачем заявлено вимогу про повернення суми передоплати за такий товар у розмірі 210 723,80 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.01.2017 р.

16.12.2016 р. до господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Приватного підприємства «Екопром» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фін Трейд Сервіс» про стягнення 125 683,54 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ «Фін Трейд Сервіс» грошового зобов'язання за договором поставки №25.07/16 від 25.07.2016 р., у зв'язку з чим ПП «Екопром» заявлено вимогу про стягнення суми основного боргу у розмірі 74 434,20 грн., а також штрафу у розмірі 45 733,55 грн., інфляційних у розмірі 757,04 грн. та 3% річних у розмірі 4 763,75 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.12.2016 р. зустрічний позов ПП «Екопром» було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

12.01.2017 р. представником Підприємства до канцелярії суду було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що позивачем не доведено фактів наявності у поставленого обладнання недоліків, з якими приписи чинного законодавства України пов'язують можливість покупця вимагати повернення вартості товару.

17.01.2017 р. представник Товариства подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказував на те, що оскільки позивачем за зустрічним позовом не було виконано належним чином зобов'язання з поставки обладнання відповідної якості та запуску його у встановленому договором №25.07/16 від 25.07.2016 р. порядку, відтак вимога про стягнення залишку вартості обладнання є необґрунтованою.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 18.01.2017 р. та 01.02.2017 р. розгляд справи відкладався на 01.02.2017 р. та 15.02.2017 р. відповідно.

14.02.2017 р. представником позивача за первісним позовом було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом крім вартості передоплати за товар у розмірі 210 723,80 грн. додатково збитки у розмірі 7 322,59 грн., завдані у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором №25.07/16 від 25.07.2016 р.

Пунктом 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Суд відзначає, подана позивачем заява про збільшення позовних вимог за своєю правовою природою є заявою про зміну предмету позову в частині пред'явлення нових вимог про стягнення збитків у розмірі 7 322,59 грн.

Пунктом 3.12 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України визначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

В той же час, оскільки в судовому засіданні 01.02.2017 р. суд перейшов до розгляду даної справи по суті, заслуховував пояснення представників сторін та посадових осіб позивача за первісним позовом, а оскільки заява про зміну предмету позову була подана до канцелярії суду 14.02.2017 р., вона залишається без розгляду і приєднується до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2017 р. призначено у справі судову експертизу матеріалів, речовин та виробів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, зупинено провадження у справі №910/22541/16 до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

14.09.2017 до канцелярії суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи та лист № 4590/17-34 від 23.08.2017, з якого вбачається, що призначена ухвалою суду від 15.02.2017 експертиза не проведена.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2017 р. поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.10.2017 р.

12.10.2017 р. представником позивача за зустрічним позовом до канцелярії суду була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом заборгованість у розмірі 74 434,20 грн., штраф у розмірі 158 668,81 грн., інфляційні у розмірі 19 873,85 грн. та 3% річних у розмірі 2 609,10 грн.

Вказана заява була прийнята судом для подальшого розгляду.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, первісні позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представники відповідача за первісним позовом в судове засідання з'явилися, надали пояснення по справі, проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов просили задовольнити повністю з урахуванням раніше поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи та здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2016 р. між Підприємством (постачальник) та Товариством (покупець) був укладений договір поставки №25.07/16 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та не умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що поставка здійснюється протягом 20 робочих днів з моменту отримання постачальником попередньої оплати, зазначеної в п. 4.1 цього договору.

За змістом п. 4.1 Договору оплата здійснюється шляхом перерахування безготівкових коштів з розрахункового рахунку покупця на розрахунковий рахунок постачальника у наступному порядку:

- перший платіж - у розмірі 70% від загальної вартості ціни по цьому договору, що становить 210 723,80 грн., на момент підписання цього договору (п. 4.1.1);

- другий платіж - у розмірі 20% від загальної вартості ціни по цьому договору, що становить 60 206,80 грн., протягом 3 банківських днів з дня підписання видаткових накладних на отримання товару (п. 4.1.2);

- кінцевий розрахунок у розмірі 10% від загальної вартості ціни по цьому договору, що становить 30 103,40 грн., проводиться покупцем протягом 3 банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт про шефмонтаж та пусконалагоджувальні роботи (п. 4.1.3).

Згідно з п. 5.1 Договору якість очищення вод обладнанням протягом строку експлуатації повинна відповідати встановленим санітарним нормам, технічним умовам та державним стандартам, в тому числі «Правилам приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України» згідно наказу Держбуду України від 19.02.2002 р. №37 при виконання всіх рекомендацій, зазначених в паспорті з експлуатації обладнання.

Сторонами було погоджено специфікацію до Договору, відповідно до якої загальна вартість поставленого обладнання (ФСУ «Катюша») становить 285 158,00 грн.

26.07.2016 р. Товариство згідно платіжного доручення №2323 перерахувало на рахунок Підприємства передоплату за обладнання у розмірі 210 723,80 грн.

02.08.2016 р. Підприємством було поставлено, а Товариством прийнято товар згідно специфікації до Договору на суму 285 158,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-012.

12.10.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна біохімічна лабораторія» на замовлення позивача за первісним позовом було складено протокол випробувань води поверхневих водойм та очищення стічних вод №6.

21.10.2016 р. позивачем за первісним позовом було направлено на адресу відповідача вимогу про передання документів на обладнання, в тому числі але не виключно належним чином оформлені паспорти з експлуатації обладнання, гарантійні талони, технічні регламенти та висновок санітарно-технічної експертизи №05.03.02-04/67312 від 06.07.2012 р.

Також 21.10.2016 р. ним було направлено на адресу відповідача повідомлення про виклик постачальника з метою складення акту про приховані недоліки.

У відповідь на вказані листи Підприємство повідомило, що в момент поставки обладнання передало всі необхідні документи, а 01.09.2016 р. під час запуску обладнання ніяких зауважень виявлено не було, про що був підписаний відповідний протокол випробування запуску обладнання.

Спір у справі виник у зв'язку із наявністю, на думку позивача за первісним позовом, підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару у розмірі 210 723,80 грн. у зв'язку з тим, що поставлене обладнання не відповідає меті придбання, вимогам по якості та гарантіям, наданим відповідачем.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (платіжне доручення №2323 від 26.07.2016 р.) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача передоплати обладнання у розмірі 210 723,80 грн. у відповідно до умов п. 4.1.1 Договору.

Частиною 1 ст. 673 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено у договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

02.08.2016 р. Підприємством було поставлено, а Товариством прийнято товар згідно специфікації до Договору на суму 285 158,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-012.

01.09.2016 р. представниками сторін було підписано протокол випробування запуску обладнання до Договору за місцезнаходженням поставленого обладнання. Вказаний протокол випробування підписаний представниками сторін без зауважень.

12.10.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна біохімічна лабораторія» на замовлення позивача за первісним позовом було складено протокол випробувань води поверхневих водойм та очищення стічних вод №6.

Вказаним протоколом визначено, що окремі показники очищеної стічної води перевищують гранично допустимі концентрації шкідливих речовин та не відповідають зазначеним в Договорі параметрам.

21.10.2016 р. позивачем за первісним позовом було направлено на адресу відповідача вимогу про передання документів на обладнання, в тому числі але не виключно належним чином оформлені паспорти з експлуатації обладнання, гарантійні талони, технічні регламенти та висновок санітарно-технічної експертизи №05.03.02-04/67312 від 06.07.2012 р.

Також 21.10.2016 р. ним було направлено на адресу відповідача повідомлення про виклик постачальника з метою складення акту про приховані недоліки.

26.10.2016 р. Товариством було складено акт про приховані недоліки системи ФСУ Катюша №1; на складення вказано акту уповноважені представники Підприємства не з'явилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно з ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Позивач за первісним позовом вказує, що поставлене відповідачем обладнання не відповідає меті придбання, вимогам по якості та гарантіям, наданим відповідачем, у зв'язку з чим позивач претензією №28/10 від 28.10.2016 р. відмовився від Договору та вимагав повернення сплаченої суми грошових коштів у розмірі 210 723,80 грн.

В той же час, приписи ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України наділяють покупця правом відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару виключно у випадку істотного порушення вимог щодо якості товару.

Під істотним порушенням Цивільний кодексу України розуміє наявність у товарі одного із наступних недоліків: 1) недоліків, які не можна усунути (невиправні недоліки); 2) недоліки, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу (недоліки, усувати які економічно невигідно); 3) недоліки, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення (повторювані недоліки).

Тобто, вимагати відшкодування вартості товару або його заміни покупець має право лише у випадку, якщо недоліки товару є істотними, тобто невиправними, економічно невигідними або повторювальними.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що позивачем за первісним позовом належними та допустимими доказами не доведено того, що, по-перше, поставлене Підприємством обладнання мало приховані недоліки, а, по-друге, такі недоліки були саме істотними, тобто такими, які б неможливо було усунути, або економічно невигідними.

Зокрема, як було встановлено судом, згідно видаткової накладної №РН-012 від 02.08.2016 р. Підприємством було поставлено, а Товариством прийнято товар згідно специфікації до Договору на суму 285 158,00 грн.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що поставка товару (партії товару) вважається виконаною постачальником в момент передачі товару (партії товару) уповноваженому представнику покупця, що підтверджується отриманою від останнього довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей та його підписом у видатковій накладній, після чого право власності на товар переходить до покупця.

Відповідно до п. 5.4 Договору приймання товару по кількості та явних недоліках здійснюється в момент отримання його від постачальника в присутності представників покупця та постачальника з підписанням документів на відвантаження товару.

Згідно з п. 5.6 Договору претензії по якості товару повинні бути заявлені покупцем протягом 3 календарних днів з моменту отримання товару.

Суд відзначає, що в момент приймання-передачі товару 02.08.2016 р., а також протягом 3 календарних днів після такої передачі, представниками Товариства жодних претензій стосовно якості поставленого товару висловлено не було.

01.09.2016 р. представниками сторін було підписано протокол випробування запуску обладнання до Договору за місцезнаходженням поставленого обладнання, який також не містить жодних зауважень представників Товариства стосовно якості обладнання.

Більш того, жодних звернень Товариства до Підприємства щодо якості обладнання протягом 3 днів з моменту пробного запуску також не висловлювалось.

При цьому, в жовтні 2016 року (тобто, більше ніж через місяць після складення протоколу випробування запуску обладнання) позивач за первісним позовом самостійно в односторонньому порядку звернувся до ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» для проведення випробувань води поверхневих водойм та очищених стічних вод, за наслідками якого складено протокол №16 від 12.10.2016 р. та виявлено невідповідність деяких показників умовам Договору.

Необхідно зазначити, що на проведення даних випробувань представники Підприємства як постачальника товару не викликалися, а відтак суд критично оцінює наданий ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» протокол №16 від 12.10.2016 р. випробування води.

Жодних інших належних та допустимих в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження факту існування у поставленого Підприємством обладнання істотних недоліків матеріали справи не містять, а позивачем за первісним позовом суду не надано.

Також суд не приймає до уваги твердження позивача за первісним позовом про не передання йому документів на поставлене обладнання (зокрема, паспорту, висновку державної санітарно-гігієнічної експертизи тощо), оскільки ні в момент поставки спірного обладнання, ні в момент його пробного запуску, відповідних вимог до Підприємства Товариством заявлено не було.

При цьому, з відповідною вимогою №19/10 від 19.10.2016 р. про отримання документів на обладнання позивач за первісним позовом звернувся до відповідача лише 21.10.2016 р., тобто більше ніж через 2 місяця після отримання поставленого обладнання у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Суд відзначає, що позивачем за первісним позовом не доведено належним чином того, що перелічені у позовній заяві недоліки (зокрема, що обладнання не відповідає меті придбання, вимогам по якості та гарантіям, наданим відповідачем) виникли саме до передання обладнання у його власність за видатковою накладною №РН-012 від 02.08.2016 р.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у зв'язку з недоведеністю позивачем факту наявності у спірного обладнання істотних недоліків, Товариство не набуло право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару, передбаченого ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України.

Більш того суд враховує, що як на момент звернення до відповідача із даним позовом до суду, так і до моменту розгляду справи по суті, спірне обладнання відповідачу не повернуте, що додатково підтверджено поясненнями представників сторін в судовому засіданні.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, передбачених приписами ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України, підстави для задоволення первісних позовних вимог про стягнення 210 723,80 грн. у суду відсутні.

Стосовно зустрічних позовних вимог суд відзначає наступне.

У зустрічній позовній заяві Підприємством заявлено про стягнення з Товариства заборгованості за Договором у розмірі 74 434,20 грн., а також штрафу у розмірі 158 668,81 грн., інфляційних у розмірі 19 873,85 грн. та 3% річних у розмірі 2 609,10 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Як встановлено судом, за змістом п. 4.1 Договору оплата здійснюється шляхом перерахування безготівкових коштів з розрахункового рахунку покупця на розрахунковий рахунок постачальника у наступному порядку:

- перший платіж - у розмірі 70% від загальної вартості ціни по цьому договору, що становить 210 723,80 грн., на момент підписання цього договору (п. 4.1.1);

- другий платіж - у розмірі 20% від загальної вартості ціни по цьому договору, що становить 60 206,80 грн., протягом 3 банківських днів з дня підписання видаткових накладних на отримання товару (п. 4.1.2);

- кінцевий розрахунок у розмірі 10% від загальної вартості ціни по цьому договору, що становить 30 103,40 грн., проводиться покупцем протягом 3 банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт про шефмонтаж та пусконалагоджувальні роботи (п. 4.1.3).

Матеріалами справи (видатковою накладною №РН-012 від 02.08.2016 р.) підтверджується факт здійснення поставки Підприємством та прийняття обладнання Товариством, а також здійснення Товариством першого платежу у розмірі 210 723,80 грн.

З урахуванням приписів ч. 1 ст.530 Цивільного кодексу України та п. 4.1.2 Договору строку оплати відповідачем за зустрічним позовом другого платежу у розмірі 60 206,80 грн. настав 05.08.2016 р.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача за зустрічним позовом грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору другого платежу у розмірі 60 206,80 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем за зустрічним позовом обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 60 206,80 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в цій частині.

Стосовно зустрічних позовних вимог про стягнення з відповідача третього платежу у розмірі 14 227,40 грн. суд відзначає, що положення п. 4.1.3 Договору пов'язують момент настання строку оплати таких коштів з дати підписання акту приймання-передачі виконаних робіт про шефмонтаж та пусконалагоджувальні роботи.

За приписами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

В свою чергу, обов'язок доказування, встановлений статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, вказаний акт в матеріалах справи відсутній, а відтак суд приходить до висновку про недоведеність позивачем за зустрічним позовом існування у відповідача грошового зобов'язання на вказану суму та настання строку його виконання станом на момент розгляду справи по суті.

За таких обставин, в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення з Товариства третього платежу у розмірі 14 227,40 грн. необхідно відмовити з огляду на їх недоведеність.

Також позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 158 668,81 грн., інфляційних у розмірі 19 873,85 грн. та 3% річних у розмірі 2 609,10 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів у розмірі 60 206,80 грн. не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення строків оплати товару покупець, на вимогу продавця, сплачує йому штрафні санкції в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що передбачений вказаним пунктом Договору вид відповідальності покупця за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за своєю правовою природою є саме пенею, оскільки обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В той же час, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, правомірною є вимога про стягнення з Товариства пені, нарахованої за подвійною обліковою ставкою НБУ, оскільки визначена в п. 7.3 Договору пеня перевищує гранично встановлений вказаним законом України розмір.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення, а не за весь період прострочення до подачі позову.

Отже, з урахуванням викладеного за перерахунком суду, правомірним є стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафних санкцій у вигляді пені у розмірі 8 816,79 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 06.08.2016 р. по 05.02.2017 р. В іншій частині (149 852,02 грн.) штрафні нараховані безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення з відповідача за зустрічним позовом 3% річних та інфляційних з огляду на доведений позивачем розмір заборгованості за Договором, а відтак вважає за можливе стягнути з Товариства на користь Підприємства інфляційні у розмірі 10 909,40 грн. та 3% річних у розмірі 2 172,39 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення зустрічних позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованості у розмірі 60 206,80 грн., пені у розмірі 8 816,79 грн., інфляційних у розмірі 10 909,40 грн. та 3% річних у розмірі 2 172,39 грн.

В іншій частині в задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фін Трейд Сервіс» відмовити повністю.

2. Позовні вимоги Приватного підприємства «Екопром» задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фін Трейд Сервіс» (85630, Донецька обл., Мар'їнський район, місто Красногорівка, вул. Охтирська, будинок 1; ідентифікаційний код 35559628) на користь Приватного підприємства «Екопром» (03680, м. Київ, вул. Святошинська, будинок 34, офіс 15.1; ідентифікаційний код 30433514) заборгованість у розмірі 60 206 (шістдесят тисяч двісті шість) грн. 80 коп., пеню у розмірі 8 816 (вісім тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 79 коп., інфляційні у розмірі 10 909 (десять тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 40 коп., 3% річних у розмірі 2 172 (дві тисячі сто сімдесят дві) грн. 39 коп. та судовий збір у розмірі 1 231 (одна тисяча двісті тридцять одна) грн. 58 коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Екопром» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.10.2017 р.

Суддя В.П. Босий