КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2017 р. Справа№ 910/888/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «ГК Феофанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2017

у справі №910/888/17 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного підприємства «ГК Феофанія»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про визнання недійсним та скасування актів, рішень та угоди

за участю представників:

від позивача: представник Марків Н.В. (договір №б/н про надання юридичної допомоги від 09.12.2016);

від відповідача: представник Жовтун О.В. (довіреність №91/2017/04/27-10 від 27.04.2017),

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ГК Феофанія» (надалі - ПП «ГК Феофанія») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - ПАТ «Київенерго») про визнання недійсними та скасування актів №43183 від 27.05.2016 та №43133 від 01.06.2016 про порушення Правил користування електричною енергією (надалі - ПКЕЕ), рішень комісії ПАТ «Київенерго» про розгляд актів про порушення ПКЕЕ та угоди №296-16-е від 15.11.2016 про реструктуризацію заборгованості за актами про порушення ПКЕЕ №43133, №43183.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/888/17 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, ПП «ГК Феофанія» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, скаржник посилався на те, що рішення суду є необґрунтованим через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 прийнято зазначену апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 04.10.2017.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва без змін.

У судовому засіданні 04.10.2017 у порядку ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 18.10.2017.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.

18.10.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення має бути залишеним без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Київенерго» (в тексті договору - постачальник) та ПП «ГК Феофанія» (в тексті договору - споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №2143, який є Додатком №1 до додаткової угоди від 01.10.2008 до договору від 05.12.1995 НОМЕР_1 (далі - договір), згідно умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача (п. 1 договору).

Пунктом 4.2.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику вартість недоврахованої електроенергії, розраховану виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин їх використання відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 №562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.07.2006 за №782/12656 (далі - Методика), за тарифами, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушенням, у разі таких дій позивача: самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії; пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття пломб із засобів обліку; споживання електроенергії поза засобами обліку; інших умов, визначених методикою.

Згідно з п. 9.4. договору цей договір набирає чинності з дня його підписання та укладений на строк до 31.12.2011. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Місцевим господарським судом встановлено, що 27.05.2016 за наслідками перевірки приладів обліку ПП «ГК Феофанія» за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14Б, уповноваженими особами територіального підрозділу РЕМ «Південний» СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» було складено Акт про порушення №43183, в якому зафіксовано порушення ст.ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п. 3.3, 3.31, 6.40, 10.2 ПКЕЕ - пошкоджені пломби ПАТ «Київенерго», встановлені на клемній кришці електролічильника №0073057 (Ктр=30), а саме, №С26173513; №С26173514 - на КП25; №С26173515, №С26173533 на захисному екрані. Також виявлено шунтування струмових ланцюгів вторинних кіл обліку на ф. «А», ф. «В», ф. «С» клемної кришки електролічильника №0073057 (Ктр=30), внаслідок чого спожита електроенергія недовраховується» (а.с.96).

01.06.2016 за наслідками перевірки приладів обліку ПП «ГК Феофанія» за адресою: м. Київ, вул. Метрологічна, 14Б, уповноваженими особами територіального підрозділу РЕМ «Південний» СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» було складено Акт про порушення №43133, в якому зафіксовано порушення ст.ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п. 3.3, 3.31, 6.40, 3.34, 10.2 ПКЕЕ - пошкоджена пломба електропередавальної організації №С28823046, пломба має просвердлені отвори, яка була встановлена на дверцях збірки з т.с., пошкоджено пломбувальний матеріал на пломбах С26173526, С26173527, С26173535, які були встановлені на накладках т.с. Встановлена перемичка, яка шунтує струмові ланцюги обліку на ф.А, ф.В, ф.С, внаслідок чого спожита електроенергія недонараховується. Споживачу продемонстровано порушення, проведено фотофіксацію (а.с. 96).

28.09.2016 комісія відповідача, розглянувши акти про порушення № 43183 від 27.05.2016 та № 43133 від 01.06.2016, прийняла рішення, оформлені протоколами № 2235 та № 2062, про проведення донарахування позивачу обсягу та вартості електричної енергії згідно з п. 2.5,2.4 та за формулою 2.4. Методики (а.с. 97-99).

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2016 між ПАТ «Київенерго» (в тексті угоди - кредитор) та ПП «ГК Феофанія» (в тексті угоди - боржник) було укладено угоду №296-16-е про реструктуризацію заборгованості за актами порушень ПКЕЕ № 43133, 43183 (особовий рахунок НОМЕР_1) (далі - угода), згідно умов якої боржник визнає та підтверджує заборгованість перед кредитором за актом порушення ПКЕЕ №43133 від 01.06.2016, №43183 від 27.05.2016 на загальну суму 132 979,80 грн, у т.ч. ПДВ 22 163,30 грн, станом на 01.11.2016 (а.с. 54).

Боржник зобов'язується сплатити зазначену у п. 1 цієї угоди суму протягом 11.2016-01.2017, а саме, до 16.11.2016 - 32 979,80 грн, до 16.12.2016 - 50 000,00 грн, до 16.01.2017 - до 50 000,00 грн (п. 2 угоди).

Згідно з п. 3 угоди боржник разом зі сплатою суми, зазначеної у п. 1 цієї угоди, зобов'язується щомісяця оплачувати поточне споживання згідно з договором про постачання електричної енергії.

При проведенні сплати заборгованості боржник зобов'язується посилатися в реквізитах «призначення платежу» платіжного документа на цю угоду. За відсутності чіткого формулювання призначення платежу отримані кредитором кошти зараховуються в першу чергу як оплата поточного споживання енергії, а залишок коштів (за наявності) - як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення (п. 4 угоди).

Відповідно до п. 5 угоди датою здійснення платежу є дата надходження коштів на поточний рахунок кредитора.

Згідно з п. 7 угоди, у випадку несплати боржником коштів в термін, вказаний в п. 2 цієї угоди, кредитор має право припинити електропостачання енергії згідно з ПКЕЕ.

У разі порушення боржником умов цієї угоди вона втрачає чинність у разі прострочення боржником оплати заборгованості понад десять календарних днів від строку, встановленого в п. 2 угоди. При цьому, угода щодо розстрочення сплати боргу втрачає чинність та кредитор набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу (п. 8 угоди).

Пунктом 9 угоди визначено, що представники сторін однаково розуміють значення і умови цієї угоди, вчиненої на основі вільного їх волевиявлення, та її правові наслідки.

Відповідно до п. 10 угоди остання є невід'ємною частиною договору на постачання електричної енергії від 05.12.1995 №2143.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що відповідачем були проведені перевірки та складені акти № 43183 від 27.05.2016 та № 43133 від 01.06.2016 з порушенням вимог законодавства, за відсутності представника споживача, а про час і дату засідання комісії з розгляду вказаних актів позивач не був повідомлений.

Крім того, за твердженням позивача, оскільки йому не були передані засоби обліку електричної енергії відповідно до акту про пломбування засобів обліку, то позивач не є відповідальним за збереження та цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб.

При цьому, щодо укладення споживачем угоди про реструктуризацію заборгованості за актами ПКЕЕ №43133, №43183 позивач послався на ч. 1 ст. 233 ЦК України та зазначив, що вказана угода була укладена під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому має бути визнана недійсною.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і у відзиві на апеляційну скаргу наголошував на тому, що викладені в актах обставини є достовірними і розгляд виявлених під час перевірки порушень відповідною комісією ПАТ «Київенерго» здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність підпису представника позивача на спірних актах не ставить під сумнів їх правомірність та не спростовує факт порушення споживачем ПКЕЕ та дійшов висновку, що зазначені акти складено відповідно до вимог законодавства.

Крім того, місцевим господарським судом було встановлено відповідність угоди про реструктуризацію заборгованості умовам договору та чинному законодавству, у зв'язку з чим, враховуючи недоведеність позивачем факту її укладення під впливом тяжкої для нього обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання такої угоди недійсною.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно технічних документів та договору про постачання енергії.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюють Правила користування електричною енергією, затверджені постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31.07.1996 № 28.

Згідно з п. 5.1 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Пунктом 3.1.5 укладеного між сторонами договору визначено, що постачальник має право доступу до належних споживачу засобів (систем) обліку електричної енергії, вимірювання потужності, контролю показників якості електричної енергії для контролю дотримання встановлених режимів споживання енергії.

Відповідно до п. 3.33 ПКЕЕ електропередавальна організація (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом) не рідше одного разу на шість місяців має здійснювати контрольний огляд засобу обліку. Технічна перевірка здійснюється електропередавальною організацією (постачальником електричної енергії за регульованим тарифом) не рідше одного разу на три роки.

За загальним правилом роботи з контрольного огляду засобу обліку та технічної перевірки розрахункових засобів обліку електричної енергії проводяться у присутності уповноважених представників споживача та оформляються актом про проведені роботи із зазначенням в акті прізвища уповноваженого представника електропередавальної організації, який проводив роботи, та номера його службового посвідчення, підстави проведення технічної перевірки або контрольного огляду засобу обліку та детального опису результатів обстеження.

Як було зазначено вище, 27.05.2016 та 01.06.2016 за наслідками перевірки приладів обліку ПП «ГК Феофанія», уповноваженими особами територіального підрозділу РЕМ «Південний» СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» було складено акти про порушення №43183 та №43133, в яких зафіксовано порушення ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику», п. 3.3, 3.31, 3.34, 6.40, 10.2 ПКЕЕ.

Акт №43183 від 27.05.2016 було підписано трьома уповноваженими особами постачальника, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Акт №43133 від 01.06.2016 також містить підписи трьох уповноважених осіб постачальника, а саме, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Відповідно до п. 4.4 договору, у разі виявлення однією із сторін порушень умов договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або вигоду тощо, на місці оформлюється двосторонній акт порушень. Акт складається у присутності представників обох сторін договору в двох примірниках. У разі відмови відповідальної сторони від підписання акта в ньому має бути запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо його на місці складання підписали не менше трьох уповноважених представників сторони договору, що складала акт.

Вказаний пункт договору кореспондується з пунктом 6.41 ПКЕЕ, згідно якого визначено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень.

В акті мають бути зазначені зміст виявленого порушення із посиланням на відповідні пункти цих Правил та вихідні дані, необхідні та достатні для визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та/або суми завданих споживачем збитків. За необхідності в акті зазначаються заходи, яких необхідно вжити для усунення допущених порушень. Акт складається в двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві. Акт підписується представником постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) та представником споживача. У разі відмови споживача підписати акт в ньому робиться запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо він підписаний не менше ніж трьома уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації). Акт підписують тільки особи, які брали участь в контрольному огляді або технічній перевірці.

Зазначене нормативне положення містить способи захисту прав як споживача, так і постачальника електричної енергії. Так, якщо позивач не погоджується зі змістом акту, він робить про це зауваження в самому акті. Втім, і постачальник енергії має засоби для захисту своїх прав, у випадку, якщо споживач відмовляється від підпису акту (рівно, як відмовляється назвати своє прізвище та/або посаду, або від участі у проведенні перевірки) - ПКЕЕ передбачають дійсність акту про порушення, якщо він підписаний трьома представниками постачальника.

Законодавство не надає електропостачальнику інших засобів довести факт порушення ПКЕЕ споживачем, у випадку, якщо представник не називає свого прізвища та посади, як лише підписи на акті про порушення ПКЕЕ трьох осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 06.06.2013 у справі №5006/48/91/2012.

З вказаних актів вбачається, що їх було складено в присутності представників позивача, які відмовилися назвати свої прізвища та імена, а також відмовилися від підписання вказаних актів. При цьому, така відмова була засвідчена трьома підписами представників постачальника.

Враховуючи викладене, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність підпису представника позивача на спірних актах не ставить під сумнів їх правомірність та не спростовує факт порушення споживачем ПКЕЕ.

Отже, вказані акти відповідно до приписів законодавства та умов договору вважаються дійсними, є доказом факту порушення ПКЕЕ позивачем, а тому можуть бути підставою для застосування відповідачем приписів п. 6.42 вказаних правил та донарахування позивачеві суми необлікованої електричної енергії.

Згідно з п. 6.42 ПКЕЕ на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Комісія з розгляду актів порушень створюється постачальником електричної енергії (електропередавальною організацією) і має складатися не менше ніж з трьох уповноважених представників постачальника електричної енергії.

Споживач має бути повідомлений про час і дату засідання комісії не пізніше ніж за 5 робочих днів до призначеного дня засідання і має право бути присутнім на засіданні комісії.

Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків. Споживач має право оскаржити рішення комісії в суді.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач неодноразово надсилав на юридичну адресу позивача повідомлення про засідання комісії з розгляду актів порушень №43183 від 27.05.2016 та №43133 від 01.06.2016, зокрема, листом вих. №030/34-2767 від 22.08.2017 повідомлено про проведення 28.09.2016 засідання комісії з повторного розгляду вказаних актів (а.с. 101-112).

Однак, зазначені відправлення поверталися відповідачеві за закінченням терміну зберігання, у зв'язку з чим місцевий господарський суд зазначив, що позивач свідомо ігнорував листи від ПАТ «Київенерго», не забираючи їх з поштового відділення.

Водночас, в апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що такий висновок суду є необґрунтованим та пояснив, що за вказаною юридичною адресою позивача знаходяться приміщення Національної Академії Наук, а тому мають місце непоодиноку випадки, коли ПП «ГК Феофанія» не отримує адресовані йому листи.

При цьому, апелянт наголошував на тому, що вручення відповідних повідомлень мало бути здійснено саме представниками відповідача з метою недопущення порушення прав позивача під час прийняття оскаржуваних рішень комісії.

Колегія суддів такі доводи скаржника відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Статтями 7, 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців створюється Єдиний державний реєстр, який містить, зокрема, відомості щодо місцезнаходження юридичної особи.

Приписами ст. 10 вказаного Закону встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про засідання комісії з розгляду актів порушень було завчасно надіслано позивачеві на адресу: 03143, м. Київ, вул. Метрологічна, буд. 14-Б, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також у договорі.

Враховуючи, що законодавством не встановлено обов'язку постачальника електричної енергії повідомляти споживача про час і дату засідання комісії через своїх представників, а також заборони здійснювати таке повідомлення засобами поштового зв'язку, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було дотримано вимоги п. 6.42 ПКЕЕ щодо повідомлення споживача про засідання комісії.

Як було зазначено вище, 28.09.2016 комісія відповідача, розглянувши акти про порушення № 43183 від 27.05.2016 та № 43133 від 01.06.2016, прийняла рішення, оформлені протоколами № 2235 та № 2062, про проведення донарахування позивачу обсягу та вартості електричної енергії згідно з п. 2.5, 2.4 та за формулою 2.4. Методики.

29.09.2016 листами вих. №030/34-3148 та вих. №030/34-3149 відповідач надіслав на юридичну адресу позивача повідомлення про прийняття вказаних рішень комісії разом з відповідними протоколами, розрахунками та рахунками на оплату, однак, вказані відправлення були також повернуті відділенням поштового зв'язку відповідачеві за закінченням терміну зберігання (а.с. 113-118).

Відповідно до ч. 4 та ч. 10 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Споживач забезпечує в установленому законом порядку безперешкодний доступ відповідальних представників енергопостачальника, підприємства, яке здійснює передачу енергії, до власних енергетичних установок для здійснення контролю за рівнем споживання енергії, відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого порядку.

Згідно зі ст. 27 вказаного закону правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку, порушення правил користування енергією, інші правопорушення, передбачені законом.

Відповідно до ст. 235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку.

До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання.

Статтею 235 Господарського кодексу України встановлено перелік оперативно-господарських санкцій та визначено, що перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання.

Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

Згідно пункту 1.2 ПКЕЕ недоврахована електрична енергія - це обсяг електричної енергії, використаний споживачем обліку або переданий транзитом, але не врахований розрахунковими засобами обліку або врахований неправильно.

Виходячи зі змісту пункту 10.2 ПКЕЕ споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані постачальнику електричної енергії (електропередавальній організації), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Пунктом 6.40 ПКЕЕ визначено, що у разі виявлення представниками електропередавальної організації або представниками постачальника електричної енергії, зокрема, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показів перерахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до Методики.

Відповідно до п. 4 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2006 №122, обсяг електричної енергії, не облікованої внаслідок

порушення споживачами правил користування електричною енергією,

визначається за величиною розрахункового споживання електричної

енергії протягом періоду порушення на підставі акта виявлених

порушень, складеного відповідно до методики визначення обсягу та

вартості необлікованої електричної енергії, затвердженої НКРЕ.

Так, відповідно до протоколу № 2235 від 28.09.2016 засідання комісії по розгляду акта про порушення № 43183 від 27.05.2016 та доданого до нього розрахунку за наслідками розгляду комісією прийнято рішення про проведення нарахування згідно з пунктами 2.5, 2.4 та за формулою 2.4 Методики, що становить суму до сплати за недораховану електроенергію у розмірі 124 627,91 грн.

Згідно з протоколом №2062 від 28.09.2016 засідання комісії по розгляду акта про порушення № 43133 від 01.06.2016 та доданим до нього розрахунком, за наслідками його розгляду комісією прийнято рішення про проведення нарахування згідно з пунктами 2.5, 2.4 та за формулою 2.4 Методики, що становить суму до сплати за недонараховану електроенергію у розмірі 8 351,89 грн.

При цьому, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта щодо порушення вимог Методики при здійсненні розрахунків вартості недоврахованої електроенергії, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.1. ПКЕЕ електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами обліку електричної енергії для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.

Згідно з п.п. 3.2., 3.3 ПКЕЕ відповідальність за технічний стан засобів обліку несе та організація, на балансі якої вони перебувають, або організація, яка здійснює їх експлуатацію на підставі відповідного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за Актом №2901 від 24.12.2015 про пломбування засобів обліку в електроустановках, складеним РЕМ «Південний» СВП «Київські електричні мережі», пломби №С26173513; №С26173514; №С26173515, №С26173533, №С26173526, №С26173527, №С26173535, №С26173534 лічильника №0073057 були передані саме позивачу, про що свідчить підпис представника споживача в даному акті (а.с. 151).

Відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені.

Разом з тим, згідно актів про порушення № 43183 від 27.05.2016 та № 43133 від 01.06.2016 встановлено факт несанкціонованого втручання в роботу лічильника №0073057, у зв'язку з пошкодженням пломби №С26173513; №С26173514 - на КП25; №С26173515, №С26173533. Крім того, виявлено шунтування струмових ланцюгів вторинних кіл обліку на ф. «А», ф. «В», ф. «С» клемної кришки електролічильника №0073057 (Ктр=30), а також пошкоджена пломба електропередавальної організації №С28823046 пломба має просвердлені отвори, яка була встановлена на дверцях збірки з т.с., пошкоджено пломбувальний матеріал на пломбах С26173526, С26173527, С26173535, які були встановлені на накладках т.с. Встановлена перемичка, яка шунтує струмові ланцюги обліку на ф.А, ф.В, ф.С, внаслідок чого спожита електроенергія недораховується, що свідчить про споживання позивачем електроенергії без обліку.

Підпунктом 1 пункту 2.1 Методики передбачено відповідальність, зокрема, за порушення цілісності пломб, цілісності пломбувального матеріалу, на якому встановлені пломби (дріт, кордова нитка тощо), порушення цілісності гвинтів, на яких закріплено пломбувальний матеріал (далі - порушення пломб), або відсутності на приладах обліку пломб з відбитками тавр про повірку приладів обліку (за умови наявності акта про збереження пломб, складеного в порядку, установленому ПКЕЕ, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування і передачу на збереження приладів обліку, установлених пломб.

Згідно з п. 2.4 Методики, у разі виявлення у споживача порушень ПКЕЕ, зазначених у підпунктах 1 - 4, 6 пункту 2.1 Методики, та за умови наявності договору про постачання електричної енергії для потреб струмоприймачів (електроустановок), щодо яких виявлено порушення (далі - Договір), зазначених у підпункті 5 пункту 2.1 Методики, сума до сплати має бути зменшена на величину вартості електричної енергії відповідно до виставлених споживачу за період порушення рахунків за точкою (точками) обліку, на якій (яких) було виявлено порушення.

У разі, коли вартість електричної енергії відповідно до виставлених за період порушення рахунків за точкою (точками) обліку, на якій (яких) було виявлено порушення, менша вартості електричної енергії, оплаченої за період порушення, сума до сплати має бути зменшена на величину вартості оплаченої електричної енергії. В інших випадках споживачу виписується рахунок на всю розраховану суму.

При цьому, пунктом 2.5 Методики встановлено порядок визначення обсягу та вартості самовільно спожитої електричної енергії в разі виявлення вищевказаних порушень, відповідно до якого величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії протягом робочого часу (W доб, кВт·год) визначається за формулою W доб = P · t доб · K в, (2.4), де: P - потужність (кВт), визначена як:

а) сумарна максимальна потужність наявних у споживача на час складання акта про порушення ПКЕЕ струмоприймачів відповідно до їх паспортних даних (за умови, якщо визначена таким чином потужність не перевищує дозволену потужність для даної точки обліку, зазначену в Договорі);

б) потужність, обчислена виходячи зі струму навантаження електроустановки споживача при підключенні всіх наявних на час складання акта про порушення ПКЕЕ струмоприймачів на максимальну потужність, визначеного на підставі показів відповідних засобів вимірювальної техніки, повірених у терміни, передбачені законодавством у сфері метрології (за умови відсутності паспортних даних всіх струмоприймачів, наявних у споживача на час складення акта про порушення ПКЕЕ, та якщо визначена таким чином потужність не перевищує дозволену потужність для даної точки обліку, зазначену в Договорі);

в) дозволена потужність для даної точки обліку, зазначена в Договорі (за умови, якщо потужність, визначена відповідно до положень підпунктів "а" або "б" цього пункту, перевищує дозволену потужність для даної точки обліку, ненадання споживачем інформації щодо паспортних даних струмоприймачів, недопуску представників постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) на свою територію для перевірки інформації щодо сумарної максимальної потужності струмоприймачів, відмови споживача від вимірювання струму навантаження електроустановки при підключенні всіх наявних струмоприймачів на повну потужність).

Як вбачається з матеріалів справи, факт недопуску на територію позивача для проведення максимальних замірів підтверджується актом про недопуск №43183/4 від 27.05.2017, наданим відповідачем під час апеляційного перегляду справи (а.с. 238).

При цьому, заперечення позивача щодо прийняття вказаного акта в якості додаткового доказу у справі на підставі ст. 101 ГПК України, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що акт про недопуск є додатком до акту про порушення №43183 від 27.05.2016, про що здійснено відповідну відмітку, а відтак, дана обставина була предметом розгляду в суді першої інстанції.

В акті про недопуск №43183/4 від 27.05.2017 зазначено мотиви недопуску, а саме, відсутність директора.

Доводи апелянта про те, що вказана причина є надуманою, оскільки у робочий день директор підприємства завжди знаходиться на робочому місці, колегія суддів відхиляє як безпідставні та такі, що не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, відповідно до підпункту «в» п. 2.5 Методики умовою для застосування показника дозволеної потужності згідно договору також є ненадання споживачем інформації щодо паспортних даних струмоприймачів.

З актів про порушення № 43183 від 27.05.2016 та № 43133 від 01.06.2016 вбачається, що паспорти струмоприймачів надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність здійснення відповідачем розрахунків із застосуванням підпункту «в» п. 2.5 Методики, визначивши показник потужності відповідно до дозволеної, зазначеної в договорі.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про складення відповідачем акта-повідомлення про направлення на експертизу та акта експертизи з грубим порушенням законодавства.

Так, позивач посилається на п. 15 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 № 1357 , згідно якого пошкоджені засоби обліку, а також засоби обліку із зірваними або пошкодженими пломбами підлягають експертизі, що проводиться комісією у складі представників енергопостачальника та територіальних органів Держспоживстандарту або спеціалізованими організаціями (підприємствами), які мають право на проведення відповідної перевірки, із залученням представників Держспоживстандарту. Експертиза засобу обліку, який належить побутовому споживачу або за збереження якого він відповідає, здійснюється у присутності побутового споживача. За результатами експертизи складається акт.

Однак, відповідно до пунктів 1, 2 вказаних Правил останні регулюють відносини між енергопостачальниками та побутовими споживачами - фізичними особами, які використовують електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником, а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1.3.2 Положення про проведення експертизи приладів обліку електричної енергії у побутових споживачів, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 червня 2003 року № 322 (далі - Положення), експертиза лічильників проводиться у разі наявності ознак порушення пломб чи підробки відтиску тавра територіального органу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики (далі - Держспоживстандарт) або енергопостачальника, втручання в лічильний механізм.

Згідно з п. 2.2 Положення у разі отримання заяви споживача представник енергопостачальника протягом трьох робочих днів у містах та п'яти робочих днів у сільській місцевості від дати запису заяви в журналі повинен зняти лічильник, опломбувати і направити його на експертизу. У разі виявлення представником енергопостачальника ознак порушень, наведених у пунктах 1.3.1 - 1.3.3 Положення, або його сумніву в правильній роботі лічильника такий лічильник також у зазначені терміни підлягає зняттю, опломбуванню і направленню на експертизу.

Пунктом 2.3 Положення визначено, що лічильники, які підлягають експертизі, повинні пломбуватися з використанням пломби, логотип якої містить індивідуальний номер та назву енергопостачальника. Пломба додатково встановлюється у тому самому місці, де встановлена пломба Держспоживстандарту. У разі неможливості встановити пломбу в цьому місці або виявлення пристосувань для заниження показань лічильника лічильник разом з цими пристосуваннями пакується в поліетиленовий пакет і опломбовується в присутності споживача.

Після зняття і опломбування лічильника електричної енергії представник енергопостачальника складає акт-повідомлення про направлення на експертизу лічильника електроенергії (далі - Акт-повідомлення) у двох або, у разі встановлення лічильника на сходовій клітці, трьох примірниках відповідно до форми, наведеної у додатку 1 (по одному для споживача; організації, у віданні якої перебуває будинок, і енергопостачальника). В Акті-повідомленні вказуються мета експертизи лічильника та причини, що викликали необхідність її проведення, спосіб пломбування, тип пломби та її номер на лічильнику чи пакеті (п. 2.4 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до вищевказаних вимог Положення, уповноваженими представниками відповідача було складено Акт-повідомлення про направлення на експертизу лічильника електроенергії №43183/2 від 27.05.2016, згідно з п. 4 якого споживача запрошено на проведення експертизи лічильника на 07.06.2016 (а.с. 44).

У п. 5 вказаного Акта зазначено, що його складено у 3-х примірниках: перший залишився у представника ПАТ «Київенерго», другий вручено споживачу, третій вкладено та опломбовано разом із лічильником у пакет.

Акт-повідомлення №43183/2 від 27.05.2016 було підписано трьома уповноваженими особами постачальника, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Вказаний акт було складено в присутності представника позивача, який відмовився від його підписання, що було засвідчено трьома підписами представників постачальника.

Отже, твердження позивача про ненадання відповідачем акта-повідомлення про направлення на експертизу лічильника є таким, що суперечить наявним матеріалам справи.

Відповідно до п. 2.9 Положення за результатами експертизи складається акт проведення експертизи лічильника електроенергії (далі - Акт експертизи) у трьох або, у разі встановлення лічильника на сходовій клітці, чотирьох примірниках відповідно до форми, наведеної у додатку 2 (по одному для споживача; організації, у віданні якої перебуває будинок; енергопостачальника і Держспоживстандарту). Акт експертизи підписується всіма членами комісії, а також споживачем (за його присутності). У разі відмови від підпису будь-якого з членів комісії чи споживача в Акті експертизи про це робиться відповідний запис.

При цьому, вказаним положенням не передбачено обов'язку постачальника направляти акт проведення експертизи споживачеві, а тому, як правильно зауважив місцевий господарський суд, відсутність доказів надання позивачу висновку експертного дослідження не може бути підставою для визнання недійсними спірних актів та рішення комісії, оформленими відповідними протоколами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення комісії ПАТ «Київенерго» з розгляду актів про порушення №43183 від 27.05.2016 та №43133 від 01.06.2016, оформлені протоколами №2235, №2062 від 28.09.2016, прийнято у відповідності до вимог ПКЕЕ, Закону України «Про електроенергетику», таким чином, підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, згідно п. 6.42 ПКЕЕ споживач має право оскаржити рішення комісії в суді.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України також передбачено, що права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Виходячи зі змісту вищевказаних приписів законодавства, особа може звернутись за захистом свого права шляхом визнання недійсними актів, прийнятих також іншими органами або суб'єктами, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин і які є підставою для виникнення, зміни або припинення певних прав або обов'язків такої особи.

Разом з тим, складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ не є актом в розумінні ст. 20 ГК України, оскільки є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих правил, тому оскарження як дій лише факту складання такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов'язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначений акт може бути визнаний як доказ під час вирішення іншого спору, зокрема, при заявленому позові про відшкодування матеріальних збитків у разі пошкодження приладу обліку електричної енергії, при вирішенні якого суд зобов'язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про узагальнення судової практики вирішення спорів, що виникають у сфері надання послуг з електропостачання» від 16.12.2015 №3 та рішенні Верховного Суду України від 30.05.2012 №6-3765вов09.

Отже, вимога позивача про визнання недійсними та скасування актів №43183 від 27.05.2016 та №43133 від 01.06.2016 про порушення ПКЕЕ є безпідставною та такою, що не відповідає встановленим способам захисту порушеного права.

Також позивачем було заявлено вимогу про визнання недійсною угоди №296-16-е від 15.11.2016 про реструктуризацію заборгованості за актами про порушення ПКЕЕ №43133, №43183, посилаючись на те, що вказана угода була укладена під впливом тяжкої для нього обставини та вкрай на невигідних умовах.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Матеріали справи свідчать, що укладена між сторонами угода має ознаки господарського договору, при укладенні та виконанні якої необхідне врахування як загальних положень цивільного законодавства, так і спеціальних вимог законодавства в сфері користування електричною енергією.

Так, відповідно до п. 7.6 Типового договору про постачання електричної енергії, що є додатком №3 до ПКЕЕ, а також п. 7.6 укладеного сторонами договору, у разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписи ст. 627 ЦК України встановлюють, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листами від 08.11.2016, в яких просив відстрочити термін сплати авансового платежу за постачання електроенергії на листопад 2016 та розстрочити сплату нарахованого платежу згідно акта в сумі 132 979,80 грн до 31.01.2017 (а.с. 48-49).

Як зазначалося вище, 15.11.2016 між ПАТ «Київенерго» та ПП «ГК Феофанія» було укладено угоду №296-16-е про реструктуризацію заборгованості за актами порушень ПКЕЕ №43133, 43183 (особовий рахунок НОМЕР_1), згідно умов якої позивач визнає та підтверджує заборгованість перед відповідачем за актом порушення ПКЕЕ № 43133 від 01.06.2016, № 43183 від 27.05.2016 на загальну суму 132 979,80 грн, у т.ч. ПДВ 22 163,30 грн, станом на 01.11.2016.

Вказана угода, відповідно до п. 10 є невід'ємною частиною договору на постачання електричної енергії від 05.12.1995 №2143.

Пунктом 2 визначено, що боржник зобов'язується сплатити зазначену у п. 1 цієї угоди суму протягом 11.2016-01.2017, а саме, до 16.11.2016 - 32 979,80 грн, до 16.12.2016 - 50 000,00 грн, до 16.01.2017 - до 50 000,00 грн.

Згідно з п. 9 угоди представники сторін однаково розуміють значення і умови цієї угоди, вчиненої на основі вільного їх волевиявлення, та її правові наслідки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаної угоди позивачем було здійснено часткове погашення заборгованості у сумі 33 000,00 грн згідно виставленого рахунку НОМЕР_1, що підтверджується платіжним дорученням №476 від 15.11.2016 (а.с. 55).

У силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

За приписами частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що для визнання правочину недійсним за ст. 233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Як роз'яснено у п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, у відповідності до п. 3.10 вказаної постанови, ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

В обґрунтування вимоги про визнання спірної угоди недійсною позивач посилається на те, що основними видами діяльності ПП «ГК Феофанія» є роздрібна торгівля продуктами харчування, діяльність ресторанів та готелів, надання в оренду й експлуатацію нерухомого майна, складське господарство.

При цьому, з часу складання актів порушення працівниками ПАТ «Київенерго» неодноразово здійснювалось відключення позивача від енергопостачання, що унеможливлювало отримання прибутків від здійснення господарської діяльності.

На звернення позивача про увімкнення електропостачання відповідач повідомив про необхідність здійснення сплати платежів та укладення угоди про реструктуризацію.

У зв'язку з зазначеним позивач стверджує, що укладення угоди №296-16-е від 15.11.2016 про реструктуризацію заборгованості за актами про порушення ПКЕЕ №43133, №43183 було здійснено на вкрай невигідних умовах та під впливом тяжкої для нього обставини.

Однак, на переконання колегії суддів, вказана обставина, а саме, неотримання прибутку у період відключення позивача від енергопостачання, не може бути визнана як тяжка обставина в розумінні ст. 233 ЦК України, враховуючи, що відповідно до ст. 42 ЦК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик гос подарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, позивачем не надано суду жодного доказу, що підтверджує викладені ним обставини, а також доказів, що призупинення господарської діяльності на період відключення позивача від енергопостачання призвело до загрози банкрутства ПП «ГК Феофанія» або до інших тяжких наслідків.

Крім того, колегія суддів зазначає, що реструктуризація боргу - це спосіб погашення боргу, за допомогою якого полегшуються умови сплати боргу за рахунок зміни строків сплати суми заборгованості, що спростовує твердження апелянта про укладення правочину на вкрай невигідних для позивача умовах.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що при підписанні оспорюваної угоди сторони були вільними в її укладенні та визначенні її умов. Вказана угода була вчинена особами за відсутності впливу тяжких для них обставин і вкрай невигідних умов.

При цьому, умови оспорюваного правочину не суперечать чинному законодавству України, моральним засадам суспільства та умовам договору, а особи, які його вчиняли, мали необхідний обсяг дієздатності. Вказаний правочин був вчинений у належній формі та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено наявності правових підстав для визнання недійсною угоди №296-16-е від 15.11.2016 про реструктуризацію заборгованості за актами про порушення ПКЕЕ №43133, №43183, а тому вказана вимога є безпідставною.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування актів №43183 від 27.05.2016 та №43133 від 01.06.2016 про порушення ПКЕЕ, рішень комісії ПАТ «Київенерго», які оформлені протоколами №2235 та №2062 від 28.09.2016 засідання комісії по розгляду вказаних актів про порушення ПКЕЕ, угоди №296-16-е від 15.11.2016 про реструктуризацію заборгованості за актами порушень ПКЕЕ №43133, 43183.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/888/17 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПП «ГК Феофанія» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 96, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ГК Феофанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/888/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/888/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/888/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська