ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017р. Справа № 914/1733/17

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Синчука М.М.., при секретарі судового засідання Карась Х.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація», м. Львів,
про: стягнення заборгованості в розмірі 246.629,26 грн.
Суддя Синчук М.М.
Представники:
позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 27.01.2017 р.),
відповідача:не зявився.

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» про стягнення заборгованості в розмірі 246.629,26 грн. Ухвалою суду від 28.08.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.09.2017. р. Розгляд справи відкладався з 02.10.2017 р. та на 23.10.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору №4217/Ф від 02.11.2007 р. своєчасно не оплатив вартості отриманої теплової енергії. Внаслідок несвоєчасного погашення боргу відповідачу нараховано 201.630,18 грн. пені, 7.974,96 грн. - три проценти річних та 37.024,12 грн. - інфляційних втрат.

В судове засідання представник позивача зявився, позовні вимог підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяви та надав усні пояснення по суті справи.

В судове засідання представник відповідача не зявився, причин неприбуття не повідомив, хоч був належно повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, вимог попередніх ухвал суду не виконав, проти позову не заперечив.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (підпункт 3.9.2 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями).

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач не скористався правом на участь у судовому процесі, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд встановив наступне.

Між Львівським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №4217/Ф від 02.11.2007 р. (надалі Договір). За цим Договором Енергопостачальна організація (позивач у справі) бере на себе зобовязання постачати Споживачу (відповідач у справі) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за виставленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1. Договору).

Згідно з п.3.2.2 Договору споживач теплової енергії зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором.

Відповідно до п. 6.3. Договору споживач до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді, якщо тариф на теплову енергію є одноставковим. Споживач до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження, яка визначається як 1/12 величини річної плати за приєднане теплове навантаження, якщо тариф на теплову енергію є двоставковим.

Пунктом 7.2.3. Договору встановлено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує енергопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2017 р. стягнути з ТзОВ «Львівавтокомплектація» 638346,90 грн. основного боргу, 72207,34 грн. пені, 32544,47 грн. інфляційних втрат, 7897,03 грн. 3% річних та 11264,94 грн. судового збору. Даним рішенням стягнення проведено за період з жовтня 2015 р. по грудень 2016 р. включно.

Так, 22.08.2017 р. позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 201.630,18 грн. пені, 7.974,96 грн. - три проценти річних за період з 11.03.2017 р. по 10.08.2017 р. та 37.024,12 грн. - інфляційних втрат за період з11.03.2017 р. по 31.07.2017 р., які не охоплюється рішенням суду 28.02.2017 р. у справі 914/155/17.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з приводу постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. (ч. 1 та 2 ст. 714 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 6.3. Договору споживач до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді, якщо тариф на теплову енергію є одноставковим. Споживач до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження, яка визначається як 1/12 величини річної плати за приєднане теплове навантаження, якщо тариф на теплову енергію є двоставковим.

Позивач взяті на себе зобовязання з постачання теплової енергії в гарячій воді виконав, а відповідач свій обовязок з оплати не виконав. Як наслідок, 28.02.2017 рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/155/17 стягнути з ТзОВ «Львівавтокомплектація» 638346,90 грн. основного боргу, 72207,34 грн. пені, 32544,47 грн. інфляційних втрат, 7897,03 грн. 3% річних та 11264,94 грн. судового збору.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 201.630,18 грн. пені, 7.974,96 грн. - три проценти річних за період з 11.03.2017 р. по 10.08.2017 р. та 37.024,12 грн. - інфляційних втрат за період з11.03.2017 р. по 31.07.2017 р., які не охоплюється рішенням суду 28.02.2017 р. у справі 914/155/17.

Суд перевіривши розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат (з урахуванням положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України у постанові «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. №14), дійшов висновку, що такі зроблено арифметично вірно, а вимога позивача про стягнення 7.974,96 грн. - три проценти річних та 37.024,12 грн. - інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частинами першою і третьою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, сторонами у пункті 7.2.3. Договору встановлено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує енергопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Суд перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 201.630,18 грн. пені за період з 11.03.2017 р. по 10.08.2017 р. зазначає, що такий здійснено не вірно. При здійсненні розрахунку позивачем не було враховано положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та розяснень, наданих у постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань». Зокрема, позивачем нараховано пеню на загальну суму боргу 638.346,90 грн., яка виникла протягом жовтня 2015 р. грудня 2016 р., відтак таке нарахування пені повинно проводитись конкретно по кожній із прострочених сум боргу у певному місяці, в якому не було здійснено повної оплати наданих послуг, з урахуванням шестимісячного строку починаючи від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Так, суд здійснивши власний розрахунок пені, зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення 201.630,18 грн. пені, є частково обґрунтованими, та підлягають до задоволення частково в розмірі 27.290,30 грн. При здійсненні розрахунку суд бере до уваги те, шестимісячний строк нарахування пені, що буде входити в заявлений позивачем період (11.03.2017-10.08.2017) можливо застосувати лише заборгованості, яка виникла щодо несплати за поставку теплової енергії за жовтень грудень 2016 р.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
67938.6211.03.2017 - 13.04.20173414.0000 %0.077 %*1771.99
67938.6214.04.2017 - 26.04.20171313.0000 %0.071 %*629.13
92120.2311.03.2017 - 13.04.20173414.0000 %0.077 %*2402.70
92120.2314.04.2017 - 26.05.20174313.0000 %0.071 %*2821.66
252379.1811.03.2017 - 13.04.20173414.0000 %0.077 %*6582.60
252379.1814.04.2017 - 25.05.20174213.0000 %0.071 %*7550.63
252379.1826.05.2017 - 26.06.20173212.5000 %0.068 %*5531.60
Таким чином, загальна сума пені за договором складає 27290.30 грн.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем частково обгрунтовано доводи позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає стягненню 1.084,31 грн.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» (адреса: вулиця Стрийська, будинок 45, місто Львів, Львівська область, 79026; ідентифікаційний код 33982081) на користь Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (адреса: вулиця Д.Апостола, будинок 1, місто Львів, Львівська область, 79040; ідентифікаційний код 05506460) 7.974,96 грн. - три проценти річних, 37.024,12 грн. - інфляційних втрат, 27.290,30 пені та 1.084,31 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.10.2017 року.

Суддя Синчук М.М.