ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.10.2017 Справа № 907/591/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут, м. Ужгород

ДО Державна установа Закарпатський обласний лабораторний центр МОЗ України, м. Ужгород

ПРО стягнення суми 4204,68 грн. заборгованості за договором на постачання природного газу, в тому числі 1 815,32 грн. основного боргу, 1439.24 грн. пені, 164.20 грн. три відсотки річних, а також 785.92 грн. інфляційних втрат,

(позовні вимоги викладені у відповідності до заяви позивача про зменшення позовних вимог)

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 предст. за довіреністю №Др-34-1216 від 26.12.2016;

від відповідача не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут, м. Ужгород звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Державна установа Закарпатський обласний лабораторний центр МОЗ України, м. Ужгород про стягнення суми 13922, 04грн. заборгованості за договором на постачання природного газу.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.08.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.08.2017р.

Ухвалою суду від 15.08.2017 розгляд справи було відкладено на 04.09.2017.

В засіданні суду 04.09.2017 судом за згодою сторін у відповідності до вимог ст. 77 ГПК України оголошено перерву в засіданні суду до 02.10.2017.

Проте, судове засідання 02.10.2017 не відбулося, у звязку з чим, ухвалою суду від 09.10.2017 строк розгляду спору, за заявою представника позивача, було продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 18.10.2017 з підстав, наведених у ній.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору постачання природного газу, зокрема в частині оплати поставленого природного газу у встановлені договором розмірах та строки.

Представник позивача у ході розгляду справи по суті інформував суд про часткове погашення суми основного боргу, а саме 11.08.2017 року - 4 717,36 грн., 31.08.2017 року - 2 000,00 грн., 15.09.2017 року - 3 000,00 грн., у звязку з чим, на день судового засідання у відповідності до вимог статті 22 ГПК України подав суду заяву щодо уточнення суми заявлених позовних вимог, а саме їх зменшення та просить стягнути з відповідача на його користь суму 4204,68 грн., в тому числі 1 815,32 грн. основного боргу, 1439.24 грн. пені, 164.20 грн. три відсотки річних, а також 785.92 грн. інфляційних втрат. Уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Вказує на підтвердження матеріалами справи порушення відповідачем взятих на себе договірних зобовязань.

Представник відповідача проти позовних вимог частково заперечує з підстав викладених у поданому на виконання вимог суду письмовому відзиві на позов. Зокрема вказує, що у відповідності до наданих суду на попередні засідання документів: платіжних дорученнях і акту звіряння від 25.09.2017р. заборгованість за спожитий газ перед позивачем з боку відповідача на сьогодні складає 1815,32 грн. Повна сплата заборгованості у вказаній сумі планується ним після відкриття фінансування у жовтні 2017 року, як заплановано планом асигнування загального бюджету на цей рік.

Разом з цим, в задоволенні позову в частині нарахованих позивачем штрафних та фінансових санкцій за прострочення сплати заборгованості, просить відмовити в повному обсязі.

У звязку з цим, а також враховуючи, що відповідач є державною установою, яка фінансується з Державного бюджету України та всі витрати на комунальні послуги, в т.ч. і за газопостачання передбачаються загальним фондом згідно плану асигнувань, який складається у минулому році, затверджується МОЗ України та не може передбачати збільшення ціни на газ, зміни погодних умов, інші фактори, які впливають на збільшення витрат на газ, а також враховуючи фактор постійного недофінансування бюджету, просить суд звільнити його від сплати штрафних санкцій та відстрочити виконання рішення до кінця листопада 2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому, як зазначено в п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Таким чином, виходячи зі змісту поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог, суд розцінює подану 18.10.2017 року через відділ діловодства суду заяву позивача як зменшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду.

Як вбачається зі змісту п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

З урахуванням наведеного, суд прийняв до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, подану через відділ діловодства суду 18.10.2017 року, у зв'язку з чим вирішує спір з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми 4204,68 грн. заборгованості за договором на постачання природного газу, в тому числі 1 815,32 грн. основного боргу, 1439.24 грн. пені, 164.20 грн. три відсотки річних, а також 785.92 грн. інфляційних втрат, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.10.2017 на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», м. Ужгород (постачальник, позивач у справі) та Державною установою Закарпатський обласний лабораторний центр МОЗ України, м. Ужгород (споживач, відповідач у справі) було укладено Договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №114101RKH6DB017 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Позивач взяв на себе обовязок передати у власність Відповідачу у 2017 році природний газ, а Відповідач зобовязався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Позивач у січні, лютому 2017 року передав, а Відповідач прийняв 1829 м.куб природного газу на загальну суму 21 015,50 грн., що підтверджується двостороннім актом приймання-передачі природного газу № ЗЗК00000048 від 31.01.2017р. та №ЗЗК00007136 від 28.02.2017

У відповідності до п.4.2. Договору, оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

п. 4.2.1. Внести оплату 50% від вартості запланованих місячних обсягів до 15 числа та здійснити наступну оплату в розмірі 50% за спожитий природний газ в поточному місяці до ЗО (31) числа місяця поставки газу.

п. 4.2.3. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.З.б.Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з п.4.3. Договору - датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідач всупереч взятих на себе договірних зобовязань, оплату вартості спожитого у природного газу у повному розмірі не здійснив, чим допустив заборгованість перед позивачем у сумі, яка станом на 18.10.2017 р. складає 1815,32 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою Договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №114101RKH6DB017 від 20.01.17 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки природного газу від відповідача не надходило, відповідачем визнаються у повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Закарпатгаз-Збут» про стягнення суми 1815,32грн. основного боргу є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та визнані представником відповідача, а тому є такими, що підлягають задоволенню у цій частині повністю.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1439.24 грн. пені, 164.20 грн. три відсотки річних, а також 785.92 грн. інфляційних втрат.

При цьому, суд з огляду на клопотання відповідача про зменшення штрафу враховує, що відповідачем вживаються заходи щодо сплати суми боргу, та наведені ним у поданому відзиві на позов обставини, а саме, збільшення ціни на газ, зміни погодніх умов, які не можливо було врахувати при складанні плану асигнувань, свідчать про наявність виняткових обставин щодо порушення порядку оплати вартості спожитого газу.

Відповідно до 6.2.1. Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.2 ст.233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. При цьому, приймаючи до уваги об'єктивні обставини, які склались у правовідносинах сторін, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені до 100,00грн. з урахуванням приписів ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат також підлягають задоволенню в розмірі 164.20 грн. три відсотки річних, а також 785.92 грн. інфляційних втрат відповідно.

Щодо заяви відповідача про відстрочку виконання рішення до 30 листопада 2017 року у зв'язку з скрутним фінансовим становищем, суд зазначає наступне.

Так, п.п. 3, 6 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено право, а не обов'язок господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012р., підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно п. 9.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» (зі змінами) господарські суди повинні зазначати у рішеннях, якими надано відстрочку або розстрочку виконання, - конкретні терміни їх виконання.

Згідно з п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Отже, господарський суд вбачає поважні причини, з яких рішення суду не може бути виконано у встановлений термін, та вважає доцільним відстрочити виконання рішення Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/591/17 до 30 листопада 2017 року.

Суд приймає до уваги і ту обставину, що при відстрочці виконання вказаного рішення є більш вірогідним і є підстави вважати, що відповідач здійснить заходи по його належному та своєчасному його виконанню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи Закарпатський обласний лабораторний центр МОЗ України (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 96, код ЄДРЮОФОП 38475462) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут (88015, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, код ЄДРЮОФОП 39582749) суму 2865,44грн. (Дві тисячі вісімсот шістдесят пять грн. 44 коп.) заборгованості по оплаті за природний газ (у тому числі 1 815,32 грн. основного боргу, 100,00 грн. пені, 164.20 грн. три відсотки річних, а також 785.92 грн. інфляційних втрат), а також суму 1600,00грн. (Одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору. Відстрочити виконання рішення до 30 листопада 2017 року.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 23.10.2017.

Суддя О.Ф. Ремецькі