ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.10.2017р. Справа № 917/1703/16

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" від 03.10.2017р. про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016р. у справі № 917/1703/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукоренергомонтаж", Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Горького, 1А, 08131

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", юридична адреса: 37300, Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, оф. 24; фактична адреса: 11101, Житомирська обл., м. Овруч, вул. Б. Хмельницького, 92

про стягнення грошових коштів.

Суддя Семчук О.С.

Представники:

від позивача (стягувача): не з'явився

від відповідача (боржника): ОСОБА_1, (довіреність від 12.01.2017р.).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016р. по справі № 917/1703/16 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (далі - заявник/боржник) стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукоренергомонтаж" (далі - стягувач) 285 450,69 грн. основного боргу, 5 965,23 грн. пені, 4 371,24 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2017р. рішення Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016р. у справі № 917/1703/16 залишено без змін.

04.10.2017р. до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016р. у справі № 917/1703/16 на 12 місяців з моменту винесення ухвали.

Ухвалою від 05.10.2017р. вказану заяву прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.10.2017р.

Представник стягувача в судове засідання не зявився, заперечень на заяву не надійшло.

Докази отримання стягувачем копії ухвали суду від 05.10.2017р. в матеріалах справи відсутні. Вказана копія ухвали, направлена на адресу стягувача, зазначену в заяві, до суду не повернулася.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Адреса стягувача зазначена у заяві відповідає місцезнаходженню ТОВ "Цукоренергомонтаж", відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, стягувач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання.

Заявник (боржник) вимоги п. 3 ухвали суду від 05.10.2017р. не виконав, витребувані судом докази не надав.

У звязку із закінченням десятиденного строку для розгляду заяви про надання відстрочки, встановленого ст. 121 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), заява розглядається без участі в судовому засіданні представника стягувача та за наявними у справі матеріалами.

Представник боржника в судовому засіданні 17.10.2017р. заяву про відстрочку виконання рішення суду підтримав.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду від 10.11.2016р. по справі № 917/1703/16 на строк 12 місяців, боржник посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства.

Зокрема, заявник зазначає, що протягом останніх 10 років основними ринками збуту продукції ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» були Російська Федерація та Республіка Казахстан. Однак, починаючи з 2014 року, Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки. Втрата основних ринків збуту в сукупності зі збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і, як наслідок, значне зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції підприємством.

Вказані заявником обставини підтверджуються наданими ним копіями Постанови Уряду Російської Федерації від 07.08.2014р. № 778 «Про заходи по виконанню Указу Президента Російської федерації від 6 серпня 2014р. № 560 «Про застосування окремих спеціальних економічних заходів з метою забезпечення безпеки Російської Федерації» зі змінами та додатком, а також копією Указу Президента Російської Федерації «Про заходи по забезпеченню економічної безпеки і національних інтересів Російської Федерації при здійсненні міжнародних транзитних перевезень вантажів з території України на територію Республіки Казахстан через територію Російської Федерації» № 1 від 01.01.2016р. зі змінами, а також Постанови Уряду Російської Федерації № 1 від 01.01.2016р. «Про заходи по реалізації Указу Президента Російської Федерації від 01.01.2016р. № 1 «Про заходи по забезпеченню економічної безпеки і національних інтересів Російської Федерації при здійсненні міжнародних транзитних перевезень вантажів з території України на територію Республіки Казахстан через територію Російської Федерації» з додатком.

Також заявник посилається на значне збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни зі сторони контрагентів ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» за взятими за себе господарськими зобов'язаннями.

Заявник вважає, що стягнення суми боргу за рішенням без відстрочки його виконання, зумовить неможливість своєчасно виплатити заробітну плату працівникам товариства, своєчасно сплатити податки та збори, спричинить масове звільнення працівників, фактично призведе до арешту рахунків та майна ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», заблокує господарську діяльність товариства та унеможливить повне виконання підприємством своїх зобов'язань як перед позивачем, так і перед іншими контрагентами і в майбутньому призведе до банкрутства. Відтак, заходи примусового стягнення з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» заборгованості не тільки не дадуть очікуваного результату, а й матимуть своїм наслідком зупинення його діяльності та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення. Зокрема, заявник вважає, що вжиття Державною виконавчою службою активних заходів задля примусового виконання рішення суду призведе до катастрофічної ситуації. Під реальною загрозою опиниться: погашення заборгованості та виплата поточної заробітної плати; сплата банківських кредитів; виконання підприємством затверджених судом мирових угод; проведення розрахунків з бюджетами; сплата комунальних платежів; здійснення розрахунків з постачальникам сировини та енергоносіїв, тощо. Продаж основних фондів ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» також не матиме своїм результатом погашення заборгованості за рішенням суду, адже переважна більшість активів підприємства виступає в якості забезпечення повернення банківських кредитів.

На підтвердження тяжкого фінансового стану відповідачем надано копію звіту про фінансові результати за І півріччя 2017 року, згідно якого збиток товариства становить 12360 тис.грн.

Також заявник зазначає, що у третьому кварталі 2017р. - другому кварталі 2018р. він розраховує на значні надходження коштів у зв'язку з укладенням нових зовнішньоекономічних контрактів, погодження графіків нових поставок з своїми контрагентами та відновлення роботи за укладеними раніше угодами, пошуком нових ринків збуту продукції.

Так, заявник посилається на укладення ним контрактів з компанією CEOLITAS (Республіка Латвія) та з компанією "G.M. Group" (Грузія).

Інших доказів на підтвердження фактів викладених у заяві відповідачем не надано.

При розгляді заяви суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 121 ГПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Ухвалою від 05.10.2017р. суд витребував від заявника докази відкриття виконавчого провадження та інформацію щодо стадії виконання рішення суду. Заявник ухвалу суду не виконав, доказів не надав.

Таким чином, заявник не довів, що він є стороною виконавчого провадження та має право на звернення до суду з заявою про відстрочення виконання рішення, у суду відсутні відомості про стан виконання виконавчого провадження (залишок заборгованості).

Крім цього, відповідно до п. п. 7.1.1., 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом; підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, законодавець пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Так, заявник обґрунтовує заяву тяжким фінансовим становищем підприємства, введенням Російською Федерацією, на ринок якої протягом останніх 10 років відбувався експорт продуктів, продуктового ембарго, що призвело до складного фінансового становища та відсутності коштів для погашення заборгованості за рішенням суду у справі № 917/1703/16.

Суд, критично ставиться на посилання боржника, як на підставу неможливості своєчасного виконання рішення суду на те, що його тяжкий фінансовий стан, спричинено відсутністю ринку збуту продукції через введення Російською Федерацією продуктового ембарго, з огляду на те, що зазначена обставина має місце з 2014 року, в той час як заборгованість боржника (відповідача) за неналежне виконання ним зобов'язань виникла за договором підряду № 16 від 30.09.2015 року. Тобто, на момент укладення сторонами цього договору вже існувало продуктове ембарго Російської Федерації для продукції українського виробництва та боржник, укладаючи договір 30.09.2015 року з позивачем (стягувачем), знав про ситуацію, яка склалася на ринку з 2014 року і що у випадку неналежного виконання своїх зобов'язань за цим договором мав нести ризики такого невиконання.

Наведені у даній заяві боржника обставини в обґрунтування необхідності надання відстрочки виконання судового рішення, зокрема, тяжке фінансове становище, збитковість підприємства, не є виключними обставинами, які б давали підстави для надання такої відстрочки.

Суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 121 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача не є підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Крім того, суд відзначає, що обставини, на які посилається заявник як на підставу надання відстрочки виконання рішення не є винятковими (вказана правова позиція викладена в постановах ВГСУ від 12.03.13р. у справі № 16/17-1265-2011 та № 12/5026/2408/2011 від 27.03.13р.).

Заявник зазначає, що з огляду на реальну економічну ситуацію, ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» має можливість та планує погасити заборгованість через 12 місяців, проте заявою від 08.02.2017р. відповідач уже просив суд відстрочити виконання рішення на 8 місяців. Ухвалою від 07.03.2017р. суд відмовив відповідачу в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення і з того моменту до цього часу заборгованість за рішенням боржником так і не сплачена.

Суду не надано доказів того, що результати господарської діяльності в майбутньому будуть позитивними, та що відстрочка виконання рішення суду забезпечить його виконання у майбутньому та надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення суду без створення ризику визнання його банкрутом.

Відповідно до чинного законодавства, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, але перш за все повинен врахувати такі наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що заявником не доведено, що відстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості покращення та продовження ефективної господарської діяльності боржника, так і можливості в подальшому виконати рішення суду та отримати борг стягувачем. Окрім цього суд зазначає, що надання відстрочки у виконанні рішення суду призведе до порушення матеріальних інтересів стягувача.

Частинами 1 та 2 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, крім матеріалів, що підтверджують продуктове ембарго Російської Федерації та копій контрактів з компанією CEOLITAS (Республіка Латвія) та з компанією "G.M. Group" (Грузія) заявник на надав інших (достатніх) доказів в обгрунтування своєї заяви. Щодо наданих договорів, суд зазначає, що поставка товарів по ним планується з січня 2018 року, а оплата лише в квітні - травні 2018 року (при належном виконанні умов договору зі сторони покупця), що не є доказом реальної можливості виконання рішення суду через певний час.

Суд також звертає увагу на те, що ст. 42 Господарського кодексу України визначає господарську діяльність як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Тобто, надання відстрочки на підставі тяжкого фінансового стану боржника не може вважатися підставою для застосування положень ст. 121 ГПК України.

Інших доказів, які б свідчили про наявність виключних об'єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим заявником не надано, доводи, викладені в заяві не доведені та не обґрунтовані.

Розглянувши подану заяву, врахувавши матеріальні інтереси сторін, ступінь вини боржника у виникненні спору, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 43, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016р. у справі № 917/1703/16 відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Суддя О.С. Семчук