ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Справа № 916/1203/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача не з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно) відповідача Громова А.О. - за дов. від 07.09.17 третьої особи не з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "Легіон"
на постановувід 21.06.2017 Одеського апеляційного господарського суду
у справі№916/1203/16 господарського суду Одеської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "Легіон"

до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Теком" Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний"
простягнення 279309,19 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ТОВ "Агентство безпеки "Легіон" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ПАТ СК "Теком" про стягнення з останнього 193248 грн страхового відшкодування, 67769,16 грн пені, 13334,11 грн інфляційних втрат, 4957,92 грн. - 3% річних на підставі статей 625, 988, 989, 991, 992 Цивільного кодексу України, статті 354 Господарського кодексу України, статей 20, 21, 25 Закону України "Про страхування".

Позивач, в обґрунтування позову, посилався на безпідставну відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування при настанні страхового випадку (незаконне заволодіння невідомими особами застрахованими транспортними засобами) згідно з договором №002-001Д/Т/АТ добровільного страхування наземного транспортного засобу від 15.01.2014 р.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не повідомив про настання події, у встановленому договором порядку, не надав повну та достовірну інформацію щодо обставин настання страхового випадку, що має істотне значення у визначенні причин, обставин та наслідків подій, чим порушив умови спірного договору страхування, і тим самим створив перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

У поясненнях у справі ПАТ АБ "Південний" не погоджувався з вимогами позовної заяви.

У письмових запереченнях на відзив позивач наголошував на вчасному та належному повідомленні відповідача про настання страхового випадку, зверненні до відповідних компетентних органів, з урахуванням особливостей події, а саме: до Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області, наданні усіх передбачених договором документів. Проте, відповідач в порушення умов спірного договору та приписів законодавства не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу.

Відповідач у письмових поясненнях у справі вказував на те, що ТОВ "Агентство безпеки "Легіон" є неналежним позивачем у справі, оскільки вигодонабувачем за спірним договором добровільного страхування наземного транспортного засобу є ПАТ АБ "Південний".

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.01.2017 р. (судді: Шаратов Ю.А., Гуляк Г.І., Цісельський О.В.) відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивовано правомірністю відмови ПАТ СК "Теком" у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з порушенням позивачем умов договору страхування і створенням страхувальником перешкод у визначенні обставин події.

За апеляційною скаргою ТОВ "Агентство безпеки "Легіон" Одеський апеляційний господарський суд (судді: Гладишева Т.Я., Головей В.М., Савицький Я.Ф.), переглянувши рішення господарського суду Одеської області від 17.01.2017 р. в апеляційному порядку, постановою від 21.06.2017 р. залишив його без змін.

ТОВ "Агентство безпеки "Легіон" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Скаржник не погоджується з висновком господарських судів про відсутність підстав для задоволення позову та вказує на належному виконанні ним умов спірного договору страхування, а саме: повідомленні відповідача про настання страхового випадку у строки встановлені договором, зверненні до відповідних компетентних органів, з урахуванням особливостей події, наданні документів, передбачених пунктом 13.2 договору, що стосуються страхового випадку, упродовж 6 місяців з дня настання страхового випадку.

Крім того, як зазначає скаржник, спірним договором страхування не передбачено таку підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, як нездійснення виклику на місце події міліції, що помилково не було враховано судами.

Він наголошує на тому, що відповідач в порушення умов спірного договору та приписів законодавства не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу за наявності обставин для такого відшкодування.

Від відповідача судом отримано відзив на касаційну скаргу, в якому він просить судові акти у справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Від відповідача 05.10.2017 р. також було отримано клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було задоволено ухвалою Вищого господарського суду України від 09.10.2017 р.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні в режимі відеоконференції представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, 15.01.2014 р. між Приватним акціонерним товариством страхова компанія "Теком" - страховиком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенство безпеки "Легіон" - страхувальником був укладений договір №002-001 Д/Т/АТ добровільного страхування наземного транспортного засобу. Вигодонабувачем у вказаному договорі визначено - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний"; застраховані транспортні засоби: SKODA FABIA ACTIVE 1.2, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, страхова вартість - 107360,00 грн.; SKODA FABIA ACTIVE 1.2, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, страхова вартість - 107360,00 грн.; SKODA FABIA ACTIVE 1.2, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, страхова вартість - 107360,00 грн.; територія дії договору - Україна; термін дії договору: з 00 год. 00 хв. 16.01.2014 р. по 24 год. 00 хв. 15.01.2015 р.; загальна страхова сума - 322080,00 грн.; загальна страхова премія 14912,31 грн.

Пунктами 1.1, 1.3, підпунктом "е" пункту 2.1.1 договору передбачено, що предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням визначеним цим договором транспортним засобом та/або додатковим обладнанням, встановленим на цьому транспортному засобі (надалі - КАСКО). Страховик за договором здійснює виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається у відповідності з умовами обраної страхувальником програми страхування, зазначеної в частині 1 договору. Страховими ризиками за даним договором, які визначаються відповідно до обраної програми страхування, є пошкодження та/або знищення чи втрата транспортного засобу та/або додаткового обладнання внаслідок, зокрема, незаконного заволодіння транспортним засобом (вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення (заволодіння) транспортного засобу у власника чи у користувача всупереч їх волі внаслідок крадіжки, грабежу, розбійних дій).

Пунктом 3.1 договору визначено, що страховим випадком є передбачена договором подія (ризик, визначений частиною 1 договору), що відбулася в період дії договору страхування, з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику.

Відповідно до пунктів 4.1.1, 11.2.6, 11.2.8 договору страховими випадками не визнаються події, що відбулися внаслідок, зокрема, недбалого ставлення до транспортного засобу та/або додаткового обладнання, а саме: зберігання транспортного засобу у місцях підвищеної небезпеки, використання транспортного засобу не за призначенням та/або з порушенням умов технічної експлуатації транспортного засобу та/або залишення транспортного засобу без вжиття всіх заходів щодо недопущення його самовільного руху (кваліфікація дій страхувальника/водія визначається згідно з чинними Правилами дорожнього руху та відповідно до приписів виробника). Страхувальник зобов'язаний дотримуватись умов експлуатації, збереження та обслуговування транспортного засобу відповідно до умов договору та вимог виробника; в разі потреби залишити транспортний засіб - замкнути усі двері, задіяти наявні засоби проти викрадення, вжити можливі заходи для забезпечення нагляду та/або охорони залишеного транспортного засобу.

Згідно з пунктами 11.2.9, 11.2.13 договору страхувальник зобов'язаний при настанні страхового випадку діяти відповідно до умов розділу 12 даного договору, а також надати страховику документи, передбачені пунктом 13.2 договору, що стосуються страхового випадку та його наслідків, протягом 6 (шести) місяців з дня настання страхового випадку.

В розділі 12 договору сторони обумовили дії страхувальника при настанні страхового випадку.

Зокрема, відповідно до положень пунктів 12.1.1, 12.1.2, 12.10 договору при виникненні події, що в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, страхувальник або водій зобов'язані негайно, як тільки страхувальнику (водію) стане відомо про такі події, викликати відповідні компетентні органи на місце події (Державтоінспекцію (ДАІ), міліцію (МВС), пожежну охорону (Державна служба надзвичайних ситуацій або інші органи, відповідно до їхньої компетенції та з урахуванням особливостей події), висновки яких будуть прийняті страховиком як належні та достатні докази для визначення події як страхового випадку; повідомити за телефоном чергового співробітника страховика з місця події та виконувати його наступні інструкції, або офіс страховика або в Асістанс (цілодобово). На запит страховика страхувальник зобов'язаний надати всі необхідні документи та інформацію щодо страхового випадку.

Підтвердження настання страхового випадку, визначення розміру страхового відшкодування та умови його сплати здійснюються на підставі наступних документів, зокрема, у випадку незаконного заволодіння транспортним засобом - свідоцтва про реєстрацію ТЗ; повного комплекту оригінальних ключів від ТЗ та засобів проти викрадення, за винятком випадків, коли вони були викрадені внаслідок розбійного нападу та/бо пограбування, що підтверджено відповідними матеріалами компетентних органів, при невиконанні цієї умови страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування; документу, що посвідчує право водія керувати застрахованим ТЗ (посвідчення водія, довіреність, шляховий лист та ін.); свідоцтво про реєстрацію застрахованого ТЗ; інших документів, що мають відношення до причин та наслідків страхового випадку, за мотивованою вимогою страховика. Остаточний перелік вищевказаних документів визначається страховиком на підставі достатності для визначення обставин та наслідків події (пункти 13.2.7-13.2.9, 13.2.12, 13.3 договору).

Пунктом 11.3.4 договору передбачено, що страховик має право відмовити у відшкодуванні за договором у випадках, передбачених чинним законодавством, цим договором та Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Розділом 15 спірного договору визначені причини відмови у виплаті страхового відшкодування.

Так, пунктами 15.1.5, 15.1.6, 15.1.9 договору передбачено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку згідно розділу 12 частини 2 договору, без поважних на це причин, або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; невиконання страхувальником обов'язків, передбачених умовами Правил та договором; ненадання/несвоєчасне надання страхувальником документів, які необхідні для прийняття рішення щодо оплати страхового відшкодування, подання документів, оформлених з порушенням дійсних норм (підписання неуповноваженою особою, відсутність номеру, печатки чи дати, наявність виправлень (чи подання документів, які містять недостовірну інформацію щодо терміну, причин, обставин страхового випадку та розміру збитку).

Господарськими судами було встановлено, що згідно з платіжним дорученням від 17.01.2014 р. №79 позивач сплатив відповідачу страхову премію за договором у розмірі 14912,31 грн.

Також господарськими судами попередніх інстанцій було встановлено, що позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення від 19.12.2014 р. №703, №704, у яких зазначено, що 19.12.2014 р. о 08:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено зникнення автомобілів SKODA FABIA ACTIVE 1.2, реєстраційні номери НОМЕР_3 та НОМЕР_2, зареєстровані за договором від 15.01.2014 р. Зникнення транспортних засобів виявив співробітник підприємства ОСОБА_4. У повідомленні також зазначено, що ця подія зареєстрована о 09 год. 30 хв. 19.12.2014 р. у Дзержинському МВ ГУМВС України в Донецькій області, а у страхову компанію про неї повідомлено о 16:00 год. 19.12.2014 р. співробітнику ОСОБА_5 Вказані повідомлення, як встановили суди, були отримані відповідачем.

Листами від 23.12.2014 р. №314, №315 ПАТ СК "Теком" запропонувало ТОВ "АБ "Легіон" надати документи та відомості, завірені належним чином, у передбачений договором термін, а у разі відсутності чи неможливості надання, пояснити причини по кожному пункту окремо, а саме: 1) оригінали свідоцтв про реєстрацію ТЗ; 2) повний комплект ключів від ТЗ SKODA FABIA ACTIVE 1.2, д/н НОМЕР_4 і НОМЕР_2 та засобів проти викрадення; 3) письмову заяву страхувальника про настання страхового випадку (бланк доданий до листа) з детальним описом обставин події; 4) письмову заяву страхувальника на виплату страхового відшкодування (бланк доданий до листа); 5) договір страхування; 6) завірені належним чином копії документів ТОВ АБ "Легіон": статут, свідоцтво про державну реєстрацію, витяг з ЄДРПОУ, витяг з ЄДР, протокол загальних зборів про призначення директора, документи, що встановлюють особу директора, наказ про закріплення автомобіля за співробітником та договір матеріальної відповідальності (за наявності), посадова інструкція та документи співробітника, за яким закріплено вищевказаний автомобіль; 7) талон - повідомлення про реєстрацію заяви, чи документальне підтвердження (з відміткою про пред'явлення та реєстраційним номером, довідка тощо) про звернення ТОВ "АБ Легіон" по факту зникнення автомобілів до компетентних органів МВС України; 8) довідку та витяг про внесення до єдиного реєстру досудових розслідувань (з кримінального провадження); 9) вказати, чи знаходиться у розшуку органів внутрішніх справ ТЗ, чи накладений арешт на відчуження, зняття з реєстрації; 10) вказати, чи встановлено осіб, причетних до скоєння даного злочину (із зазначенням ПІБ), чи затримано їх органами внутрішніх справ, чи проводились слідчі дії, допити осіб, чи пред'явлено повідомлення про підозру в скоєнні злочину та їх результати; 11) вказати, які самостійні заходи приймались щодо встановлення місцезнаходження автомобілів д/н НОМЕР_3 і НОМЕР_2; 12) чи проводилось внутрішнє розслідування даного випадку, якщо так, надати документи щодо його проведення та результатів; 13) повідомити, на якій стадії досудового розслідування знаходиться вказана справа (ведеться досудове розслідування, справа зупинена (якщо так, за якими причинами), справу закрито (якщо так, за якими причинами), передано до суду тощо.

У вказаних листах від 23.12.2014 р. відповідачем зазначалось про те, що ці повідомлення не є і не повинні трактуватись як визнання відповідальності страховика за подію. При цьому, відповідачем також було повідомлено, що, враховуючи складну ситуацію на сході України, питання визнання даного випадку, як страхового, буде розглянуто після закінчення розслідування всіх обставин події (встановлення факту страхового випадку), визначення загального збитку та надання страхувальником всіх необхідних документів (повного пакету).

Позивач листами від 14.01.2015 р. №774, №775 звернувся до відповідача із проханням виплатити страхове відшкодування за випадком, що настав, та повідомив страховика, що факт зникнення (відсутності) автомобілів SKODA FABIA ACTIVE 1.2, реєстраційні номери НОМЕР_3 та НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 виявив 19.12.2014 р. працівник ОСОБА_4; інформація щодо обставин зникнення автомобілів ТОВ "АБ Легіон" не відома. До вказаних листів позивачем було додано наступні документи: договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-001 Д/Т/АТ від 15.01.2014 р.; статут ТОВ "АБ "Легіон"; свідоцтво про державну реєстрацію даного товариства; інформація з ЄДРПОУ ТОВ "АБ "Легіон" від 17.12.2014 р.; протокол загальних зборів про призначення в.о. директора №95-07/14 від 08.07.2014 р. ТОВ "АБ "Легіон"; копія паспорта в.о. директора ТОВ "АБ "Легіон"; витяг про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (з кримінального провадження) від 24.12.2014 р. При цьому, щодо надання оригіналів свідоцтв про реєстрацію ТЗ та повних комплектів оригінальних ключів від ТЗ SKODA FABIA ACTIVE 1.2, д/н НОМЕР_4 і НОМЕР_2 та засобів проти викрадення, позивач повідомив відповідача, що вказані документи та повні комплекти оригінальних ключів будуть надані одразу після того, як будуть доставлені за новим місцезнаходженням ТОВ "АБ "Легіон" разом з усім майном та документацією із м. Донецьк.

Листами від 09.02.2015 р. №48, №49 відповідач повторно запропонував позивачу надати документи та відомості, завірені належним чином, у передбачений договором термін, а у разі відсутності чи неможливості надання, пояснити причини їх ненадання.

В свою чергу, позивач звернувся до відповідача (листи від 23.03.2015 р. №1079, №1080) та просив виплатити страхове відшкодування за випадком, що настав, долучивши до вказаних листів: договір від 15.01.2014 р., оригінали свідоцтва НОМЕР_6 про реєстрацію транспортного засобу SKODA FABIA ACTIVE 1.2, реєстраційний номер НОМЕР_4, свідоцтва НОМЕР_5 про реєстрацію транспортного засобу SKODA FABIA ACTIVE 1.2, реєстраційний номер НОМЕР_2, а також по два комплекти оригінальних ключів та засобів проти викрадення на транспортні засоби. У цих листах ТОВ "АБ Легіон" також повідомило страховика, що інша інформація щодо обставин виявлення зникнення автомобілів йому невідома, та зазначило, що цю інформацію може надати виключно ОСОБА_4 Крім того, позивач зазначив, що інформацію щодо розслідування справи, встановлення осіб, причетних до злочину, та інше, може надати виключно відповідний орган влади, зокрема, правоохоронний орган, який прийняв заяву та здійснює розслідування.

Між тим, відповідач листами від 19.06.2015 р. №222/15, № 223/15, із посиланням на пункти 11.2.13, 11.3.4, 15.1.5, 15.1.6, 15.1.9 договору, повідомив позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування відносно транспортних засобів SKODA FABIA ACTIVE д/н НОМЕР_4 і НОМЕР_2 за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 002-001 Д/Т/АТ від 15.01.2014. У якості підстав для відмови у страховій виплаті відповідач зазначив те, що ТОВ "АБ "Легіон" не повідомило про настання події у встановленому договором порядку, не надало повну та достовірну інформацію щодо обставин настання страхового випадку, яка має істотне значення у визначенні причин, обставин та наслідків події, чим порушило умови спірного договору, свої обов'язки за договором, створивши тим самим перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. При цьому, страховик вказував на те, що позивач негайно не викликав відповідні компетентні органи на місце події, у зв'язку з чим невідкладні слідчі дії не проводились. Висновки компетентних органів, які можуть бути прийняті страховиком як належні та достатні для визначення події як страхового випадку про встановлення дати, місця, самого факту прибуття та залишення автомобілів біля магазину по вул. Жовтневій, 140, с. Верхньоторецьке, Донецької області, у вказаний період часу відсутні та страхувальником не надані. Крім того, подія, яка відбулася, не може бути визнана страховим випадком через недбале ставлення страховика до транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "Агентство безпеки "Легіон" про стягнення з ПАТ СК "Теком" 193248 грн страхового відшкодування, 67769,16 грн пені, 13334,11 грн інфляційних втрат, 4957,92 грн. - 3 % річних на підставі статей 625, 988, 989, 991, 992 Цивільного кодексу України, статті 354 Господарського кодексу України, статей 20, 21, 25 Закону України "Про страхування".

Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовили у їх задоволенні.

Проте, такі висновки господарських судів колегією суддів визнаються передчасними через нез'ясування усіх обставин справи, з ненаданням оцінки зібраним у справі доказам та доводам, що є суттєвим для правильного вирішення даного спору.

Згідно з приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до приписів статті 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов'язаний, зокрема, повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов'язки страхувальника.

Аналогічні положення містяться і в статті 21 Закону України "Про страхування".

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати встановлені статтею 991 Цивільного кодексу України та статтею 26 Закону України "Про страхування".

Відповідно до приписів статті 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окрема у кожному випадку.

Водночас, слід враховувати, що закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником.

Обмежившись посиланням на правомірність відмови відповідача у виплаті спірної суми страхового відшкодування, зокрема, через порушення позивачем умом спірного договору страхування, ненадання повної та достовірної інформації щодо обставин настання події, яка може бути кваліфікована як страховий випадок та нездійснення негайного виклику на місце події компетентних органів, наслідком чого стала відсутність їх висновків, господарські суди попередніх інстанцій не з'ясували та не встановили, які конкретно умови договору були порушені позивачем, які саме документи чи інформація не були надані ним відповідачу, чи унеможливило та перешкодило це страховику переконатися, що подія, яка мала місце у даному випадку (незаконне заволодіння невідомими особами застрахованими транспортними засобами), є страховим випадком, та яким чином це вплинуло на обов'язки відповідача сплатити страхове відшкодування.

Господарські суди попередніх інстанцій при вирішенні спору достеменно не дослідили правових підстав, з якими у даному випадку приписи законодавства та положення договору добровільного страхування наземного транспорту від 15.01.2014 р. (розділ 15 договору) пов'язують відмову у виплаті страхового відшкодування та чи належать до таких підстав наведені страховиком (відповідачем) обставини відмови у виплаті страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час розгляду спору наголошував на належному виконанні ним своїх договірних зобов'язань та нестворенні відповідачу перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, а навпаки, вчасному та належному повідомленні відповідача про настання страхового випадку, зверненні до відповідних компетентних органів, з урахуванням особливостей події, а саме: до Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0002047, а також вказував на надання ним передбачених договором документів, необхідних для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку. Крім того, позивач також зазначав, що умовами укладеного між сторонами договору страхування не передбачено такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування як нездійснення негайного виклику на місце події компетентних органів.

Вказані доводи заявлялися позивачем упродовж усього розгляду спору, проте ці доводи як того вимагає стаття 43 Господарського процесуального кодексу України у повному обсязі не були оцінені судами при вирішенні спору та не були зазначені доводи, за якими останні відхилили ті чи інші докази та доводи сторін у справі.

Поза тим, за приписами статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 511 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Таким породженням прав є укладання договору на користь третьої особи.

Згідно з приписами статті 985 Цивільного кодексу України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Аналогічне положення закріплене статтею 3 Закону України "Про страхування". Зокрема, частинами 1, 4 статті 3 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Особливістю правового стану вигодонабувача (третьої особи, на користь якої укладено договір страхування) полягає в тому, що йому належить право вимагати від страховика виконання обов'язків за укладеним договором.

У розумінні наведених приписів договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов'язків останнього.

При цьому, право вимоги позивач (потерпілий, страхувальник) може мати лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення.

Між тим, пославшись на те, страхувальник - ТОВ "Агентство безпеки "Легіон" не є належним позивачем у даній справі, місцевий господарський суд не дослідив дійсних правовідносин сторін, їх права та обов'язки за спірним договором страхування, достеменно не з'ясував правовий статус як позивача, так і третьої особи - ПАТ Акціонерний банк "Південний" у даних спірних правовідносинах, що є суттєвим для правильного вирішення спору, з огляду на те, що вигодонабувачем за договором страхування від 15.01.2014 р. є ПАТ Акціонерний банк "Південний", не дослідив суд те, чи підтримав банк даний позов, чи заявляв або навпаки вимоги на отримання ним самим суми страхового відшкодування, чи наділив він (вигодонабувач) позивача відповідними правами на одержання страхової виплати, а відтак чи виникло у позивача таке право або навпаки.

Викладене також не було встановлено і перевірено судом апеляційної інстанції. За приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі. Тобто, метою апеляційного суду є розгляд справи повторно.

В силу приписів статті 105 названого Кодексу за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, у якій мають бути зазначені, зокрема, обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією; доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази; мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів. Проте, ухвалюючи постанову у справі суд апеляційної інстанції вимог вказаних норм не виконав, правої оцінки наведеним висновкам місцевого господарського суду не надав, їх і не спростував і не погодився з ними, відповідні обставини справи, необхідні для вирішення спору, не з'ясував та не встановив.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди не розглянули в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; не дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази та доводи; а, відтак, їх висновки за наслідками вирішення спору, не можна визнати законними та обґрунтованими.

Допущені порушення процесуальних норм унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення даного спору. З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанову та рішення у даній справі слід скасувати, направивши справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду справи господарським судам слід врахувати вищенаведене та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 частини 1 статті 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 у справі №916/1203/16 та рішення господарського суду Одеської області від 17.01.2017 р. скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий Т. Дроботова

Судді І. Алєєва

Л.Рогач