РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2017№910/15377/17

За позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Дніпровського району м. Києва»

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 84 561,91 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Майданік В.Ю. за довіреністю від 30.12.2016;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 84 561,91 грн. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що в порушення умов Договору відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання в частині оплати орендної платі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. У зв'язку з цим, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2017 порушено провадження у справі № 910/15377/17, її розгляд призначено на 25.09.2017 року.

22.09.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2017, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 09.10.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні 09.10.2017 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 09.10.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 09.10.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2006 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір оренди нежилого приміщення № 2174 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Орендодавець на підставі Розпорядження №266 від 02.03.2006 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення (будівлю), далі - об'єкт оренди, за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення під магазин продовольчих товарів.

Об'єктом оренди є нежиле приміщення (будівля, споруда) на 1-му поверсі площею 220,8 кв.м., устаткування, інвентар, інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід'ємною частиною цього Договору (Додаток № 1).

В подальшому, до вищевказаного Договору його сторонами було укладено Додаткові угоди від 20.04.2006 та від 17.05.2006.

01.04.2013 року між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (Орендодавець), відповідачем (Орендар) та Комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» (Підприємство), уклали Додаткову угоду № 2174/1-1 про внесення змін до Договору оренди нежилого приміщення від 02.03.2006 № 2174, відповідно до п.1 якої на підставі п. 2.1. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке затверджене рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 34/6250 (далі - Положення) та п.п. 4, 5 Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.05.2012 №236 «Про організаційно-правові заходи з припинення Комунального підприємства «Фінансово-розрахунковий центр «Дніпровський» Дніпровської районної в місті Києві ради» Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація приймає на себе права та обов'язки Орендодавця і стає стороною за Договором оренди від 02.03.2006 № 2174.

Також, вищевказаною Додатковою угодою сторони виклали Договір оренди № 2174 від 02.03.2006 в новій редакції.

Так, відповідно до пункту 1.1. Договору (в редакції вищевказаної Додаткової угоди) Орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 15.01.2013 № 139 та Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2013 № 55 «Про продовження строку дії договорів оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення, будівлі, споруди), яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, передано до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплено на праві господарського відання за Підприємством (балансоутримувачем), та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення торгівельного об'єкта з продажу товарів дитячого асортименту - 26,30 кв.м., розміщення торгівельного об'єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи, - 145,50 кв.м., розміщення складу - 8,20 кв.м., розміщення офісних приміщень - 16,50 кв.м., розміщення торгівельного об'єкта з продажу товарів підакцизної групи - 24,30 кв.м.

Згідно з пунктом 2.1. Договору Об'єктом оренди є нежитлове приміщення (будівля, споруда), загальною площею 220,80 кв.м., в тому числі: перший поверх - 220,80 кв.м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Підприємства (п. 3.1. Договору в редакції Додаткової угоди від 01.04.2013).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що за користування Об'єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 та становить без ПДВ за базовий місяць оренди - березень 2012 року:

- за 26,30 кв.м. - 1 386,18 грн.;

- за 145,50 кв.м. - 8 764,28 грн.;

- за 8,20 кв.м. - 740,90 грн.;

- за 16,50 кв.м. - 1 863,54 грн.;

- за 24,30 кв.м. - 3 293,38 грн.

Розмір місячної орендної плати за перший місяць оренди (березень 2012 року) становить без ПДВ:

- за 26,30 кв.м. - 1 386,18 грн.;

- за 145,50 кв.м. - 8 764,28 грн.;

- за 8,20 кв.м. - 740,90 грн.;

- за 16,50 кв.м. - 1 863,54 грн.;

- за 24,30 кв.м. - 3 293,38 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.3. Договору у разі користування Об'єктом оренди протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяця оренди) орендна плата визначається на основі орендної плати за повні відповідні місяці пропорційно дням користування.

Згідно з п. 3.5. Договору додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, передбачених законодавством України, який сплачується Орендарем разом з орендною платою.

За умовами пунктів 3.6., 3.7. Договору орендна плата сплачується Орендарем на рахунок Підприємства (балансоутримувача) незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Рішенням Київської міської ради № 270/270 від 09.10.2014 було створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», яке віднесено до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Пунктом 12 вищевказаного рішення зобов'язано Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва передати новоствореному Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014 р.

29.04.2015 року між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (Орендодавець), відповідачем (Орендар) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (Підприємство, позивач), укладено Додаткову угоду № 2174/1-2 до Договору, якою визначено, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» приймає на себе права та обов'язки Підприємства (балансоутримувача) і стає стороною за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2174.

Також, вищезазначеною Додатковою угодою сторони змінили п. 1.1. Договору та визначили, що Орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 08.09.2015 № 44 та Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.10.2015 № 462 «Про продовження строку дії договорів оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення, будівлі, споруди), яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, передано до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплено на праві господарського відання за Підприємством (балансоутримувачем), та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення торгівельного об'єкта з продажу товарів дитячого асортименту - 26,30 кв.м., розміщення торгівельного об'єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи, - 134,70 кв.м., розміщення складу - 8,20 кв.м., розміщення офісних приміщень - 16,50 кв.м., розміщення торгівельного об'єкта з продажу товарів підакцизної групи - 22,30 кв.м.

Пунктом 2.1. Договору, в редакції Додаткової угоди від 29.04.2015, визначено, що об'єктом оренди є нежитлове приміщення (будівля, споруда) загальною площею 210,70 м.кв., в тому числі перший поверх - 210,70 м.кв., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, в редакції Додаткової угоди від 29.04.2015, за користування Об'єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, та становить без ПДВ за базовий місяць оренди - січень 2015 р.:

- за 26,30 кв.м. - 1 876, 39 грн.;

- за 137,40 кв.м. - 11 203, 28 грн.;

- за 8,20 кв.м. - 668, 61 грн.;

- за 16,50 кв.м. - 2 522, 57 грн.;

- за 22,30 кв.м. - 4 091, 16 грн.;

Розмір місячної орендної плати за перший місяць оренди (березень 2015 року) розраховується шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за лютий - березень 2015 (1,167) та становить без ПДВ:

- за 26,30 кв.м. - 2 189, 75 грн.;

- за 137,40 кв.м. - 13 074, 23 грн.;

- за 8,20 кв.м. - 780, 27 грн.;

- за 16,50 кв.м. - 2 943, 84 грн.;

- за 22,30 кв.м. - 4 774, 38 грн.;

Пунктом 6 Додаткової угоди від 29.04.2015 передбачено, що відповідно п. 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» по Договору оренди від 02.03.2006 № 2174 з 15.07.2015 по 14.07.2016, але не більше строку дії Договору встановити для Об'єкта оренди, дата оцінки якого встановлена після 01.09.2014, орендну ставку, визначену Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, застосовується у розмірі 50% встановленого обсягу, крім ставок, визначених пунктами 1-5 таблиці 2 Методики.

Згідно з п. 3.6. Договору, в редакції Додаткової угоди від 29.04.2015, орендна плата сплачується Орендарем починаючи з 01 квітня 2015 року на рахунок Підприємства (балансоутримувача) за наступними реквізитами: 02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, п/р0600 в Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», МФО 351005, Код , ІПН 30. Останнім днем нарахування орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при повернення Об'єкта оренди Орендодавцеві.

Відповідно до п. 9.1. Договору, в редакції Додаткової угоди від 29.04.2015, цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами строком на 2 роки 3 дні і діє з 02.03.2015 до 01.03.2018.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання з оплати орендної плати і гарантійним листом від 25.11.2016 зобов'язався погасити заборгованість у строк до 01.03.2017 року та сплачувати поточні платежі.

01.12.2016 року між позивачем (Сторона-1) та відповідачем (Сторона-2) було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до пункту 1 якого Сторона-1 надає Стороні 2 розстрочку у погашенні заборгованості із сплати за Договором оренди № 2174, що утворилась станом на 01.12.2016 на суму 45 038,90 грн. на термін з 01.12.2016 до 01.03.2017 відповідно до графіку погашення, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Графіком погашення заборгованості визначено, що відповідач сплачує позивачу у строк до 25.12.2015 року - 15 013,00 грн., у строк до 25.01.2017 - 15 013,00 грн., у строк до 25.02.2017 - 15 013,00 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 05.12.2016, Орендар (відповідач) згідно з Договором оренди нерухомого майна № 2174 від 02.03.2006 передає, а Балансоутримувач приймає орендоване приміщення площею 80,13 кв.м., та залишає в орендному користуванні 130, 57 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з твердженнями позивача, не спростованими відповідачем, у період з квітня 2015 року по липень 2017 року відповідачу виставлені для оплати рахунок-фактури № 183 від 20.04.2015 на суму 28 799,22 грн., № 1213 від 18.05.2015 на суму 32 831,12 грн., № 1406 від 10.06.2015 на суму 33 533,40 грн., № 938 від 07.07.2015 на суму 33 687,61 грн., № 282 від 12.08.2015 на суму 33 350,74 грн., № 718 від 09.09.2015 на суму 33 083,93 грн., № 252 від 08.10.2015 на суму 33 844,86 грн., № 527 від 10.11.2015 на суму 33 704,88 грн., № 651 від 10.12.2015 на суму 16 864,34 грн., № 1384 від 31.12.2015 (перерахунок орендної ставки) -77 301,62 грн., № 803 від 12.01.2016 на суму 16 982,39 грн., № 500 від 10.02.2016 на суму 17 135,23 грн., № 785 від 10.03.2016 на суму 17 066,69 грн., № 351 від 11.04.2016 на суму 16 745,25 грн., № 912 від 12.05.2016 на суму 16 982,39 грн., № 599 від 07.06.2016 на суму 16 982,39 грн., № 241 від 04.07.2016 на суму 16 982,39 грн., № 517 від 05.08.2016 на суму 16 982,39 грн., № 206 від 05.09.2016 на суму 16 982,39 грн., № 779 від 05.10.2016 на суму 16 982,39 грн., № 843 від 07.11.2016 на суму 16 982,39 грн., № 165 від 05.12.2016 на суму 11 588,66 грн., № 661 від 05.01.2017 на суму 10 551,39 грн., № 56 від 01.02.2017 на суму 7 669,47 грн., № 244 від 03.02.2017 на суму 10 551,39 грн., № 939 від 13.03.2017 на суму 10 772,97 грн., № 812 від 10.04.2017 на суму 11 082,95 грн., № 1077 від 13.05.2017 на суму 11 065,58 грн., № 1025 від 09.06.2017 на суму 11 209,43 грн., № 874 від 10.07.2017 на суму 11 388,78 грн., які відповідачем оплачені частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 84 561,91 грн.

У зв'язку з цим, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю природою є договором оренди.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 283 Господарського кодексу України, відповідно до змісту якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 2 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Вказані норми кореспондуються з приписами ч. ч. 1, 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до змісту яких орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Таким чином, оскільки відповідач в обумовлені строки не сплатив позивачеві орендну плату, відповідний борг в сумі 84 561,91 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість заявлених позовних вимог, вони підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва (02002, місто Київ, вулиця Челябінська, будинок 9-Г; ) 84 561 (вісімдесят чотири тисячі п'ятсот шістдесят одну) грн. 91 коп. основного боргу та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.10.2017.

Суддя М.Є. Літвінова