РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 916/1216/17 11.10.17 р.

За позовом Одеської міської ради

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності Одеської міської ради

про стягнення 47 554,77 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Осік А.С. за довіреністю № 68/шсх-гс від 04.04.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 за договором № б/н від 06.09.2017 р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Одеська міська рада звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності Одеської міської ради про стягнення 118 208,21 грн.

Ухвалою від 04.07.2017 р. справу № 916/1216/17 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

За результатом здійсненого автоматичного розподілу справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою суду від 21.07.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Зеленіною Н.І., розгляд справи призначено на 07.08.2017 р.

Ухвалою суду від 07.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 06.09.2017 р.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.09.2017 р. подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 06.09.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 11.10.2017 р.

02.10.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов. Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приймає до розгляду заяву позивача від 26.09.2017 р. про зменшення розміру позовних вимог та здійснює подальший розгляд справи у відповідності до вказаної заяви.

У судове засідання 11.10.2017 р. представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п. 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році", п. 3.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.10.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.10.2017 р. подала клопотання про долучення документів до матеріалів справи; проти задоволення позову заперечила.

У судовому засіданні 11.10.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Одеської міської ради від 08.07.2011 р. № 1090-VІ, надано дозвіл Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду , орієнтованою площею 0,013 га, в Київському районі, за адресою АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування будівлі аптеки.

20.09.2011 р. між Одеською міською радою (надалі - позивач, Власник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач, Місцевикористовувач) укладено договір №39 на резервування (використання) місця розташування об'єкту (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Власник надає, а Місцевикористовувач приймає в строкове платне користування місце розташування об'єкту, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_2

Згідно з п. 2.1 Договору, дія Договору починається з моменту його укладання та реєстрації в Одеському міському управлінні земельних ресурсів Одеської міської ради та закінчується у момент підписання державної реєстрації договору оренди земельної ділянки відповідно до законодавства України.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що плата за Договором нараховується в розмірі 5-ти відсотків від розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 18 156,76 грн. на рік.

Сторони погодили, що Місцевикористовувач зобов'язаний здійснювати належним чином плату за резервування (використання) місця розташування об'єкту, передбачено п.3.2 цього Договору. (п. 7.4.1 Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, доказів укладання договору оренди земельної ділянки не надано, тобто відповідно до п.2.1 Договору, Договір №39 на резервування (використання) місця розташування об'єкту є чинним.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо своєчасної сплати плати не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість перед позивачем, загальний розмір якої станом на час розгляду справи становить 35 395,05 грн.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити пеню у розмірі 2 411,03 грн., 3 % річних у розмірі 544,51 грн. , 2 666,79 грн. інфляційних втрат та 6 537,39 грн. штрафу.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що 16.10.2017 р. між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено Договори купівлі - продажу 1/2частки нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2. Таким чином, кошти, за Договором №39 на резервування (використання) місця розташування об'єкту, має сплачувати новий власник.

Проте, такі доводи відповідача до уваги суд не приймаються, оскільки Договір №39 на резервування (використання) місця розташування об'єкту є чинним, укладений саме із Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, та має виконуватись до моменту його розірвання чи припинення.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (03035,АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Одеської міської ради ( 65004,м. Одеса, пл. Думська, 1; ) 35 395 (тридцять п'ять тисяч триста дев'яносто п'ять) грн. 05 коп. заборгованості, 2 666 (дві тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 79 коп. інфляційних втрат, 2 411 (дві тисячі чотириста одинадцять) грн. 03 коп. пені, 6 537 (шість тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 39 коп. штрафу, 544 (п'ятсот сорок чотири) грн. 51 коп. 3 % річних та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 23.10.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна