ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017р. Справа № 914/2012/16

За позовом:Відкритого акціонерного товариства «Тернопільський Облагропостач», м. Тернопіль
до відповідача: третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів; Товариства з обмеженою відповідальністю «Західагроінвест», м. Київ Регіонального відділення Фонду державного майна у Тернопільській області, м. Тернопіль
про:зобовязання до вчинення дій
Суддя Крупник Р.В. Секретар Гелеш Г.М.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник за довіреністю;
від відповідача: від третьої особи-1: від третьої осои-2ОСОБА_2 представник за довіреністю; ОСОБА_1 представник за довіреністю; не зявилися.

Учасникам судового розгляду роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації процесу не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

02.08.2016р. ВАТ «Тернопільський Облагропостач» звернулося до господарського суду Львівської області позовом до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця про зобовязання до вчинення дій.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.10.2016р. у справі №914/2012/16 (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.01.2017р.) позов задоволено, зобовязано Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця відновити залізничну під'їзну колію позначену номером 1(№1) від стрілочного переводу СП №36 Р-50 1/9 до стрілочного переводу СП №11 Р-50 1/11 та номером 3(№3) від стрілочного переводу СП №11 Р-50 1/11 до упора, станції Тернопіль, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, характеристика якої зазначена в технічному паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ, виготовленого Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту Львівтранспроект, (замовлення №92038) від 1992 року та схемах поздовжнього та поперечного профілю залізничних колій та примикання під'їзної колії Тернопільського головного підприємства МТЗ до станції Тернопіль, які є додатками до технічного паспорта; стягнуто з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на користь Відкритого акціонерного товариства Тернопільський Облагропостач 1378,00 грн. понесених виплат на сплату судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017р. касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» задоволено частково: постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.01.17 та рішення господарського суду Львівської області від 11.10.16 скасовано, справу №914/2012/16 скеровано для нового розгляду до суду першої інстанції.

На підставі автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 03.08.2017р., справу №914/2012/16 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою суду від 07.08.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 21.08.2017р. В подальшому розгляд справи відкладено на 07.09.2017р. та 28.09.2017р.

Ухвалою суду від 28.09.2017р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів, а сам її розгляд відкладено на 17.10.2017р.

Представник позивача в судове засідання 17.10.2017р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити повністю, з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях до неї.

В засіданні зазначив, що ВАТ «Тернопільський Облагропостач» є правонаступником Державного обласного підприємства матеріально - технічного забезпечення «Облагропостач», яке згідно наказу №858 від 28.06.1996 року РВ ФДМ України перетворене у ВАТ «Тернопільський облагропостач». До складу цілісного майнового комплексу Тернопільського державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач» входила підїзна залізнична колія, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, характеристика якої зазначена в технічному паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року. Вказаний технічний паспорт було виготовлено Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту «Львівтранспроект» на замовлення Тернопільського головного підприємства МТЗ згідно договору №92038 від 09.03.1992 року та акту прийому робіт від 17.04.1992 року. Невідємними додатками до вказаного технічного паспорта є схема примикання під'їзної колії Тернопільського державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач» до станції Тернопіль та схема поздовжніх та поперечних профілів залізничних колій, на яких зазначений той самий номер замовлення (заказ №92038), що і на технічному паспорті та в яких відображено місце розташування на місцевості та примикання, а також всі технічні характеристики підїзної залізничної колії, яка складається з колії понумерованих №1,№2,№3.

В процесі приватизації цілісного майнового комплексу Тернопільського державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач» станом на 01.05.1996 на балансі підприємства, на рахунку 01 - основні засоби, обліковувалось ж. д. полотно в кількості 1 одиниці балансовою вартістю 18080 крб., що відображено в матеріалах інвентаризації основних засобів підприємства станом на 01.05.1996р. Відповідно до акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу Тернопільського державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач», затвердженого Регіональним відділенням 31.05.1996, ж. д. полотно станом на 01.05.1996 увійшло до статутного капіталу ВАТ «Тернопільський облагропостач», вказане підтверджується переліком майна, що було передано у власність згідно наказу №858 від 28.06.1996 року РВ ФДМ України.

Як зазначив представник позивача, 07.11.2012р. комісією ВП «Тернопільська дистанція колії» односторонньо було проведено огляд технічного стану верхньої будови підїзної колії № 2 ВАТ «Тернопільський облагропостач», в тому числі СП № 36 Р-50 1/9 та СП №11 Р-50 1/11, станції Тернопіль Львівської зал., інв. № 020124612, за результатами якого було складено акт, у висновку якого зазначено, що обєкт знаходиться в незадовільному стані та непридатний для подальшої експлуатації внаслідок фізичного зносу. Проводити ремонт недоцільно, оскільки подальшої потреби у використанні колії немає. Колія була фактично демонтована відповідачем. Разом з цим, дозволу на демонтаж підїзної колії, яку Позивач мав намір використовувати для здійснення подальшої господарської діяльності, у товариства ніхто не запитував. Колія була демонтована без згоди і відома як Позивача, так і Третьої особи-1, яке на підставі договору купівлі-продажу та технічного паспорту на той час вважала себе її власником. Впродовж 2013-2014 років Третя особа-1 неодноразово зверталася до ВП Тернопільська дистанція колії ДТГО Львівська залізниця та Державної адміністрації залізничного транспорту України про відновлення демонтованої підїзної колії. Всі звернення залишені ДТГО «Львівська залізниця» без задоволення, що стало підставою для звернення Третьої особи-1, а згодом і позивача з позовом до господарського суду про спонукання ДТГО «Львівська залізниця» відновити демонтовану колію.

Представник відповідача в судове засідання 17.10.2017р. зявилася, проти позовних вимог заперечила, просила відмовити в їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позов, та письмових пояснень до нього.

В засіданні зазначила, що згідно Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затверджених Міністерством юстиції України від 14.09.2009 №600/5 та Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.08.2005 №507, якими визначено, що під'їзні залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування, є нерухомим майном, безпосередньо та невід'ємно пов'язаним із земельною ділянкою, на якій вони розташовані, стосовно них має здійснюватись державна реєстрація права власності. Враховуючи те, що позивач не має зареєстрованого права власності на підїзну колію, яка була демонтована, відтак позивачем не доведено, що він являється власником цієї колії. На думку відповідача, позивачу могло б належати лише 271 м.п. колії, а не 750 м.п., як це вказано в технічному паспорті, що підтверджується договором № 275 від 02.09.2009р. про подачу та забирання вагонів на залізничну колію та договором №70 від 23.07.2003р.

Заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач покликається на те, що демонтована під'їзна колія належала залізниці, що підтверджується на її думку, наступними документами:

- інвентарною карткою обліку основних засобів, що перебувають на балансі залізниці;

- актом №1 приймання-передачі від 23.11.1965р.;

- Витягом з Єдиного реєстру обєктів державної власності станом на 01.07.2014 року.

Крім цього, представник відповідача наголошує на тому, що демонтаж колії відбувся на виконання вказівки Державної адміністрації залізничного транспорту «Укрзалізниця» та з погодженням міської ради м. Тернополя.

Представники третьої особи-1 в судове засідання 17.10.2017р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав зазначених позивачем.

Представник третьої особи-2 в судове засідання 17.10.2017р. не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце його проведення.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно наказу №858 від 28.06.1996 року РВ ФДМ України Державне обласне підприємство матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач» перетворене у ВАТ «Тернопільський облагропостач». В процесі перетворення у власність ВАТ «Тернопільський Облагропостач» було передано під'їзну залізничну колію, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, характеристика якої зазначена в технічному паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року.

Вказаний технічний паспорт було виготовлено Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту «Львівтранспроект» на замовлення Тернопільського головного підприємства МТЗ згідно договору №92038 від 09.03.1992 року та акту прийому робіт від 17.04.1992 року.

Згідно цього технічного паспорту, схеми примикання під'їзної колії Тернопільського головного підприємства МТЗ до станції Тернопіль та схеми поздовжніх та поперечних профілів залізничних колій, які є невідємними додатками до технічного паспорту: найменування колії і номер стрілки, від якої відходить колія до підприємства - колія 41А, стрілка №10, розгорнута довжина колії становить 0,75 км., загальна відстань від місця перемикання до території підприємства - 335м. На цьому шляху знаходяться три стрілочні переводи: №10, №36, №11. Даний шлях складається із з'єднуючої колії понумерованої №1, яка проходить від стрілки №10 через стрілку №36 до стрілки №11 та становить 227,60 м. Навантаження-вивантаження - колії понумерованої №2 - від стрілки №11 до упору повна довжина шляху становить 299 м, Навантаження-вивантаження - колії понумерованої №3 - від стрілки №11 до упору повна довжина шляху становить 219,40 м.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.02.2009 року між Позивачем (продавець) та ТзОВ «Західагроінвест» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу вказаної вище під'їзної колії.

Як зазначає позивач, в листопаді 2012 року, третя особа-1 звернулася до начальника ВП Тернопільська дистанція колії з проханням провести огляд підїзної колії (вул. Поліська,14) на предмет її використання під подачу вантажних вагонів для їх завантаження та розвантаження.

Під час огляду представниками третьої особи-1 та ВП «Тернопільська дистанція колії» місцевості, по якій була прокладена зазначена колія, було виявлено факт її демонтажу. З'ясувавши обставини демонтажу колії стало відомо, що 04.09.2012 р. ВП Тернопільська дистанція колії надіслало листа ЗАТ «Агрокомбінат» (який не є власником колії) з проханням надати дозвіл на демонтаж підїзної колії № 2, в тому числі стрілочних переводів №№ 36,11.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2011р. перший заступник генерального директора Укрзалізниці, зобовязав усі Залізниці України проаналізувати стан використання та протяжність колій, які тривалий час закриті для руху: - визначитися з доцільністю їх використання; - затвердити перелік колій, верхня будова яких у звязку з недоцільністю їх подальшого використання підлягає зняттю.

18.05.2011р. ДТГО «Львівська залізниця» видала наказ № 432/Н, яким затвердила перелік колій, що не використовуються за призначенням та потребують зняття, згідно з Додатком 1 (п. 1 наказу), в тому числі підїзну колію облбази СГТ, інв. № 020124612, протяжністю 471 м2 (порядковий № 6 Додатку 1 до наказу № 432/Н від 18.05.2011 р).

Згідно наказу по ВП «Тернопільська дистанція колії» від 12.06.2011р. №181, верхня будова колії №2 ВАТ «Тернопільський облагропостач» (облбаза СГТ) частково тимчасово демонтована і знаходиться на збереженні.

07.11.2012р. комісією ВП «Тернопільська дистанція колії» односторонньо було проведено огляд технічного стану верхньої будови підїзної колії № 2 ВАТ Тернопільський облагропостач (облбази СГТ), в тому числі СП № 36 Р-50 1/9 та СП №11 Р-50 1/11, станції Тернопіль Львівської зал., інв. №020124612, за результатами якого було складено акт, у висновку якого зазначено, що обєкт знаходиться в незадовільному стані та непридатний для подальшої експлуатації внаслідок фізичного зносу. Проводити ремонт недоцільно, оскільки подальшої потреби у використанні колії немає. Колія була фактично демонтована Відповідачем.

Разом з цим, судом встановлено, що дозволу на демонтаж підїзної колії у товариства ніхто не запитував. Колія була демонтована без згоди і відома як позивача, так і третьої особи-1, яка на підставі договору купівлі-продажу та технічного паспорту на той час вважала себе її власником.

Впродовж 2013-2014 років третя особа-1, неодноразово, зверталася до ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО Львівська залізниця та Державної адміністрації залізничного транспорту України про відновлення демонтованої підїзної колії.

Всі звернення залишені ДТГО «Львівська залізниця» без задоволення, що стало підставою для звернення третьої особи-1 з позовом до господарського суду про спонукання ДТГО «Львівська залізниця» відновити демонтовану колію.

Разом з тим, рішенням господарського суду Львівської області від 24.02.2016р., яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.04.2016р. у справі № 914/600/15 за позовом ТзОВ «Західагроінвест» до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Тернопільська дистанція колії» про зобов'язання відновити залізничну під'їзну колію, відмовлено в задоволені позову про зобов'язання ДТГО «Львівська залізниця» відновити демонтовану колію з тих підстав, що договір купівлі-продажу від 10.02.2009 р. укладений між Позивачем та Третьою особою-1 у справі є нікчемним і до останньої не перейшло право власності на залізничну під'їзну колію, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська, 14.

У звязку з цим, як зазначає позивач, 16.05.2016 року третя особа-1 звернулась до позивача із вимогою про повернення вартості під'їзної залізничної колії, сплаченої згідно договору договір купівлі-продажу від 10.02.2009 року, оскільки саме Позивач є законним власником під'їзної залізничної колії, що знаходилась за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська,14, характеристика якої зазначена в технічному паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 15 передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені у ст.16 названого Кодексу, зокрема одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення, а також відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім цього, згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору являється вимога про зобовязання відповідача, як особи, яка без належних на це підстав демонтувала майно позивача залізничну підїзну колію, відновити становище позивача яке існувало до порушення та відшкодувати в натурі спричинені збитки, шляхом відновлення вказаної колії.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що позивач ніколи не являвся власником спірної колії, а також те, що ця колія перебувала у власності відповідача.

З цього приводу суд зазначає наступне.

В ст.1 ЗУ «Про залізничний транспорт» зазначено, що під'їзні колії - залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Відповідно до ст.64 Статуту залізниць України, затвердженого постаново КМУ №457 від 06.04.1998р., до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам-суб'єктам підприємницької діяльності. Під'їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Частинами 1, 2 ст. 67 Статуту залізниць України встановлено, що відкриття для постійної експлуатації новозбудованої залізничної під'їзної колії і подання на цю колію рухомого складу допускається після прийняття цієї залізничної колії в експлуатацію комісією за участю представника Держнаглядохоронпраці і встановлення залізницею порядку обслуговування під'їзної колії. На кожну залізничну під'їзну колію складається масштабний план з нанесенням на нього розташування вантажних фронтів і механізмів, а також технічний паспорт, поздовжній профіль і креслення споруд.

Аналогічний перелік документів міститься і в ст. ст. 80, 82 Статуту залізниць СРСР, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1964р. № 270.

Згідно з п. 1.5 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., власник під'їзної колії має технічний паспорт, масштабний план під'їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій і креслення штучних споруд. У технічному паспорті та в додатках до нього вказується характеристика рейок, шпал, баласту, земляного полотна, штучних споруд, вагових приладів, пристроїв і механізмів, призначених для навантаження, вивантаження, очищення, промивання і підготовки для навантаження залізничних вагонів, маневрових пристроїв, лебідок, локомотивного і вагонного господарства, промислових станцій, гірок, напівгірок, витяжних колій, засобів СЦБ і зв'язку, які використовуються у поїзній і маневровій роботі, та інших пристроїв і механізмів, призначених для роботи з вагонами і локомотивами залізниць. Один примірник цієї документації передається залізниці при прийнятті під'їзної колії в експлуатацію.

Таким чином, наведені законодавчі норми містять перелік документів, які є належними доказами наявності у особи права власності на залізничну під'їзну колію. Зокрема, такими документами є: ОСОБА_1 введення в експлуатацію та встановлення залізницею Порядку обслуговування залізничної під'їзної колії - для новозбудованої залізничної колії; Масштабний план; Технічний паспорт; Поздовжній та поперечний профілі залізничних колій; Креслення штучних споруд.

На підтвердження свого права власності на спірну під'їзну колію, позивачем долучено:

- технічний паспорт під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року, виготовленим Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту «Львівтранспроект» на замовлення Тернопільського головного підприємства МТЗ згідно договору №92038 від 09.03.1992 року;

- масштабний план схеми під'їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій; креслення штучних споруд, які є додатком до технічного паспорта під'їзної колії;

- перелік майна, що передано у власність ВАТ «Тернопільський облагропостач» згідно наказу РД ФДМУ по Тернопільській області від 28.06.1996 №858.

Як встановлено судом, ВАТ «Тернопільський Облагропостач» є правонаступником Державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач», яке згідно наказу №858 від 28.06.1996 року РВ ФДМ України перетворене у ВАТ «Тернопільський облагропостач».

До складу цілісного майнового комплексу Тернопільського державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач» входила підїзна залізнична колія, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, характеристика якої зазначена в технічному паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року. Вказаний технічний паспорт було виготовлено Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту «Львівтранспроект» на замовлення Тернопільського головного підприємства МТЗ згідно договору №92038 від 09.03.1992 року та акту прийому робіт від 17.04.1992 року. Невідємними додатками до вказаного технічного паспорта є схема примикання під'їзної колії Тернопільського державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач» до станції Тернопіль та схема поздовжніх та поперечних профілів залізничних колій, на яких зазначений той самий номер замовлення (заказ №92038), що і на технічному паспорті та в яких відображено місце розташування на місцевості та примикання, а також всі технічні характеристики підїзної залізничної колії, яка складається з колії понумерованих №1,№2,№3.

В процесі приватизації цілісного майнового комплексу Тернопільського державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач» станом на 01.05.1996р. на балансі підприємства, на рахунку 01 - основні засоби, обліковувалось ж. д. полотно в кількості 1 одиниці балансовою вартістю 18080 крб., що відображено в матеріалах інвентаризації основних засобів підприємства станом на 01.05.1996р.

Відповідно до акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу Тернопільського державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач», затвердженого Регіональним відділенням 31.05.1996р., ж. д. полотно станом на 01.05.1996 увійшло до статутного капіталу ВАТ «Тернопільський облагропостач», вказане підтверджується переліком майна, що було передано у власність згідно наказу №858 від28 06.1996 року РВ ФДМ України.

У відповідності до Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом ФДМУ від 22.07.1998р. №1450, що втратив чинність у зв'язку з прийняттям наказу ФДМУ від 24.05.2002 № 906, перелік нерухомого майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству формується за даними інвентаризаційних описів основних засобів, акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу та відомостей щодо введення об'єкту нерухомості в експлуатацію (у разі наявності).

Аналогічної правової позиції щодо переліку документів, які підтверджують право власності особи на підїзну залізничну колію, та порядку її передачі на баланс підприємства дотримується і Вищий господарський суд в постанові від 26.07.2016 року у справі №926/1829/15.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт набуття у власність спірної колії, яка була демонтована відповідачем.

Направляючи дану справу на новий розгляд, ВГСУ в постанові від 10.07.2017р. вказав дослідити доводи відповідача, що згідно Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затверджених Міністерством юстиції України від 14.09.2009 №600/5 та Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.08.2005 №507, якими визначено, що під'їзні залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування, є нерухомим майном, безпосередньо та невід'ємно пов'язаним із земельною ділянкою, на якій вони розташовані, стосовно них має здійснюватись державна реєстрація права власності. Відтак, оскільки позивач не мав зареєстроване право власності на спірну колію, відтак безпідставними є його твердження про його власність на неї.

На виконання даної вказівки ВГСУ, суд зазначає наступне.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 24.06.2015, який викладено в постанові у справі № 6-318цс15, відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти.

Так, ч. 1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст.182 ЦК України).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості урегульовано ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зі змінами і доповненнями (далі - Закон).

В статті 2 вказаного Закону наведено визначення поняття «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким, державна реєстрація це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. Факт реєстрації права власності є елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності. Сама по собі реєстрація права та видача свідоцтва не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Слід зазначити, що вказаної правової позиції притримується ВГСУ в постанові № 923/1562/15 від 30.08.2017р.

Таким чином, враховуючи те, що в позивача в наявності є первинні документи, які згідно згаданих вище положень законодавства свідчать про його власність на спірну підїзну колію, відсутність в подальшому зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ним права власності не може слугувати підставою для висновку про відсутність в позивача такого права і про існування у відповідача права вільно розпоряджатися спірною підїзною колією, зокрема, демонтовувати її.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача, що спірна підїзна колія перебуває в його власності, оскільки ним не надано належних доказів, які підтверджують це право, зокрема не надано технічного паспорта, схем примикання під'їзної колії до станції Тернопіль та схем поздовжніх та поперечних профітів залізничної калії щодо спірної колії, актів прийому в експлуатацію, актів прийому-передачі на баланс залізниці спірної під'їзної залізничної колії, належним чином оформленої інвентарної картки.

Долучена відповідачем схема примикання проектованої підїзної колії та схеми продольних профілів проектованої підїзної колії, в розумінні положень ч. 1, 2 ст. 67 Статуту залізниць України та п. 1.5 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, не є належними доказами наявності у відповідача права власності на залізничну під'їзну колію, оскільки вони відображають місце розташування на місцевості та примикання проектованої під'їзної колії до існуючої колії «облгази сельгоспснаба» в подальшому Державного обласного підприємства матеріально-технічного забезпечення «Облагропостач» згідно проведеної зйомки в липні-серпні 1960 році, а також містять перелік необхідних робіт для його подальшого будівництва. Ці схеми були виготовлені в процесі проектування та будівництва, під'їзної залізничної колії (останньої з трьох), збудованої господарським способом на території облбази «Сільгосптехніки» по проекту і кошторису обласного об'єднання «Сільгосптехніки» та прийнятої в експлуатацію комісією за участю представників залізниці та власника колії згідно ОСОБА_1 №1 приймання-здачі будівель та споруд від 23.11.1965р., затвердженого гербовими печатками Тернопільського обласного об'єднання «Сільгосптехніки». Це колія пронумерована №2 загальною довжиною 299 м., яка примикає через стрілочний перевід №11 до під'їзної залізничної колії №1 та №3, що становить єдину обєднану підїзну колію довжиною 750 м. згідно технічного паспорта та схем під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992 року.

Заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач покликається на те, що демонтована під'їзна колія належала залізниці, що підтверджується наступними документами:

- інвентарною карткою обліку основних засобів, що перебувають на балансі залізниці;

- актом №1 приймання-передачі від 23.11.1965р.;

- Витягом з Єдиного реєстру обєктів державної власності станом на 01.07.2014 року.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Посилання відповідача, як на доказ підтвердження права власності на спірну під'їзну колію, на інвентарну картку, не може братися судом до уваги, оскільки не є документом, що підтверджує право власності на під'їзну колію, а лише фіксує дані внутрішньої перевірки виявлення фактичної наявності основних засобів, стану їх зберігання для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності підприємства (організації). Факт знаходження під'їзної колії на балансі залізниці не є підставою для визнання її законним власником.

Крім того, долучена до матеріалів справи інвентарна картка має розбіжності в даті складання - 19.03.205р. Якщо припустити, що датою складання інвентарної карти є 19.03.2005 року, то це суперечить рядку № 22 самої карти, оскільки тут зазначена остаточна сума зносу за даними переоцінки станом на 30.11.2011 року.

Долучений відповідачем до матеріалів справи ОСОБА_1 №1 приймання-здачі від 23.11.1965р., затверджений гербовими печатками Тернопільського обласного об'єднання «Сільгосптехніки» навпаки свідчить про те, що під'їзна залізнична колія збудована господарським способом на території облбази «Сільгосптехніки» по проекту і кошторису обласного об'єднання "Сільгосптехніки", прийнята в експлуатацію комісією за участю представників залізниці та власника колії (ст.67 Статуту залізниць).

Посилання відповідача, як на доказ підтвердження права власності на спірну під'їзну колію, на Витяг з Єдиного реєстру обєктів державної власності станом на 01.07.2014 року, також не може братися судом до уваги, оскільки:

- у зазначеному Витязі не вказано жодних характеристик обєкта (довжини,основних конструктивних елементів та інженерного обладнання), щоб його можна було індивідуалізувати.

- із Витягу не вбачається дати реєстрації вказаного обєкта за Відповідачем. Якщо припустити, що датою реєстрації є 01.11.2013 дата інвентаризації, то це цілком суперечить наявним в матеріалам справи доказам, оскільки рішення та усі дії по демонтажу спірної підїзної колії проводились протягом 2011-2012 років в наслідок незадовільного її технічного стану та неможливості подальшої експлуатації.

- із Витягу неможливо встановити на підставі якого документа було передано на баланс Відповідача зазначений обєкт.

Направляючи дану справу на новий розгляд, ВГСУ в постанові від 10.07.2017р. вказав дослідити доводи відповідача про належність позивачу лише 271 м.п. колії, а не 750 м.п., як це вказано в технічному паспорті, що підтверджується договором № 275 від 02.09.2009р. про подачу та забирання вагонів на залізничну колію та договором № 70 від 23.07.2003р.

На виконання даної вказівки, суд зазначає наступне.

Згідно масштабного плану схеми підїзної колії та Технічного паспорта підїзної колії, загальна довжина підїзної колії, яка складається з трьох гілок становить саме 750 м.п. та становить суму довжин:

- колії пронумерованої №1 від стрілочного переводу СП 10 через СП №36 до СП №11 довжиною 227,6 м.;

- колії пронумерованої №2 від стрілочного переводу СП №11 до упора довжиною 299,0м.;

- колії пронумерованої №3 від стрілочного переводу СП №11 до упора довжиною 219,4м.

Покликання відповідача на Договір № 275 від 02.09.2009р. про подачу та забирання вагонів на залізничну колію та Договір № 70 від 23.07.2003р., як доказ, що позивачу належить колія протяжністю 271м.п. не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.2.6 Правил обслуговування залізничних підїзних колій у разі наявності у підприємства декількох підїзних колій з окремими примиканнями до залізничної станції, договір про експлуатацію підїзної колії або про подачу та забирання вагонів укладається окремо на кожну підїзну колію. У вказаних договорах зазначено, що предметом є підїзна колія ВАТ «Тернопільський облагропостач», яка примикає до колії станції Тернопіль через стрілочний перевід №10, тобто так, як це зазначено в технічному паспорті підїзної колії незагального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ (заказ №92038) від 1992р.

Крім цього, відповідно до ст.ст. 9, 71, 73 Статуту залізниць України та п.2.1 Правил обслуговування залізничних підїзних колій, вказані договори лише підтверджують факт отримання та відправлення вантажів залізницею згідно з договорами на підїзну колію, що належить підприємству, а не право власності залізниці на спірну колію.

Направляючи дану справу на новий розгляд, ВГСУ в постанові від 10.07.2017р. вказав зясувати правовий статус земельної ділянки під спірною під'їзною колією, невід'ємно пов'язаною з останньою.

Виконуючи дану вказівку суду касаційної інстанції, суд зазначає, що підїзна колія знаходилась на земельній ділянці у м. Тернополі по вул. Поліська, 14, яка перебувала в користуванні Позивача ще з 1959 року згідно протоколу №14 засідання виконкому Тернопільської міської ради депутатів трудящих від 18.08.1959 року.

12 вересня 2001 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення за №1159 про вилучення у Позивача земельної ділянки, площею 43852,4кв.м. та надання її в оренду терміном на 25 років ЗАТ «Агрокомбінат» (правонаступником якого є ТзОВ «Агрокомбінат Тернопіль»).

Цим же рішенням визнано таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №002034, зареєстрований в Книзі записів державних актів 18 червня 2001 року за №597 та зобовязано ЗАТ «Агрокомбінат» в місячний термін оформити надання земельної ділянки відповідною документацією.

11 березня 2002 року, на виконання рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1159 від 12 вересня 2001 року між Тернопільською міською радою та ЗАТ "Агрокомбінат" укладено договір оренди земельної ділянки АЕР №602514, котрий зареєстровано 28 березня 2002 року за №476 у виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, про що вчинено запис в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 року справі № 921/1025/14-г/6 договір оренди земельної ділянки АЕР №602514 від 12 вересня 2001 року між Тернопільською міською радою та ЗАТ "Агрокомбінат", котрий зареєстровано 28 березня 2002 року за №4761159 визнано недійсним з підстави помилки під час його укладення щодо істотних умов договору.

Дані обставини підтвердженні матеріалами справи.

Таким чином, відповідач ще з 1959 року та по даний час не був та не є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій була розташована спірна підїзна колія, а тому з врахування висновків суду, викладених у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 року у справі № 914/600/15, не міг жодним чином законним способом зареєструвати спірну колію як свою власність і здійснити самовільне розпорядження нею, тобто демонтувати. Жодних інших доказів, зокрема наказів, актів передачі спірної підїзної колії на баланс Відповідача, останнім надано не було.

Направляючи дану справу на новий розгляд, ВГСУ в постанові від 10.07.2017р. вказав дослідити твердження заявника, що демонтаж колії відбувся на виконання вказівки Державної адміністрації залізничного транспорту «Укрзалізниця» та з погодженням міської ради м. Тернополя.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, затвердженого постановою КМУ від 29.02.1996р., Державна адміністрація залізничного транспорту (Укрзалізниця) є органом управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Мінтрансзв'язку. Укрзалізниця здійснює централізоване управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученні та регулює виробничо-господарську діяльність залізниць у сфері організації цього процесу. У підпункті 3 пункту 4 Положення закріплено, що Укрзалізниця відповідно до покладених на неї завдань здійснює функції з управління майном, що перебуває у загальнодержавній власності та закріплене за підприємствами, в частині:

затвердження статутів (положень) підприємств, контролю дотримання та прийняття рішень у зв'язку з порушенням їх вимог;

укладення і розірвання контрактів з керівниками підприємств (крім начальників залізниць);

здійснення контролю за ефективністю використання і збереженням закріпленого за підприємствами державного майна;

підготовки разом з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування пропозицій Мінтрансзв'язку щодо розмежування державного майна між загальнодержавною, республіканською (Автономної Республіки Крим) і комунальною власністю.

Частина 2 ст.136 ГК України закріплює положення про те, що власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Отже, Укрзалізниця уповноважена здійснювати функції з управління майном лише у частині, зазначеній у Положенні про Державну адміністрацію залізничного транспорту України. Здійснення ж контролюючих повноважень полягає у можливості перевірки діяльності, наданні необхідної можливості для таких перевірок, звітуванні про діяльність. Повна відповідальність за стан справ та діяльність Залізниці покладена на начальника Залізниці, тому він вправі приймати рішення, спрямовані на раціональне використання наявних матеріальних ресурсів, покращення безпеки руху.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про залізничний транспорт», органи управління залізничним транспортом разом з відповідними місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування вирішують питання експлуатації малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій, а також залізничних під'їзних колій, що перебувають на балансі залізниць. У разі неприйняття органами місцевого самоврядування (протягом 6 місяців після звернення залізниці) рішень про компенсацію збитків з місцевих бюджетів або за рахунок підприємств, що обслуговуються цими дільницями, станціями та під'їзними коліями, Укрзалізниця за погодженням з Міністерством транспорту України має право прийняти рішення про закриття малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій та залізничних під'їзних колій.

При цьому питання про експлуатацію малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій, а також залізничних під'їзних колій, що перебувають на балансі залізниць, вирішується разом з відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Аналогічне положення міститься і у п.8 Статуту залізниць України - питання про експлуатацію малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій, а також залізничних під'їзних колій, що перебувають на балансі залізниць, вирішується разом з відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У разі неприйняття органами місцевого самоврядування (протягом 6 місяців після звернення залізниці) рішень про компенсацію збитків з місцевих бюджетів або за рахунок підприємств, що обслуговуються цими дільницями, станціями та під'їзними коліями, Укрзалізниця за погодженням з Мінтрансом має право прийняти рішення про закриття збиткових дільниць, станцій та під'їзних колій.

Отже, для Укрзалізниці виникає необхідність погодження з Мінтрансом при прийнятті рішень про закриття збиткових дільниць, станцій та під'їзних колій.

Як зазначалося вище, Наказ начальника ДТГО «Львівська залізниця» №432/Н від 18.05.2011 року вказував на зняття та зберігання верхньої будови спірної колії.

У Законі України «Про залізничний транспорт» та в Статуті залізниць України, мова йде лише про збиткові під'їзді колії. Згідно п.64 Статуту залізниць України, до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів погодження демонтажу спірної під'їзної колії, як збиткової, ні з Міністерством, ні з підприємством, для діяльності якого ця колія збудована, відповідач суду не надав.

Лист ВП «Тернопільська дистанція колії» №2089 від 04.09.2012 року адресований начальнику ЗАТ «Агрокомбінат» про надання дозволу на демонтаж під'їзної колії №2 в тому числі стрілочних переводів №36,11, які знаходяться на балансі дистанції колії не є належним і допустимим доказом дотримання погодження з власником колії такого демонтажу, так як адресований особі, яка не має жодного відношення до спірної колії.

Що стосується порядку погодження з відповідними органами виконавчої влади та місцевого самоврядування питання експлуатації збиткових під'їзних колій, то з них вбачається, що питання погодження демонтажу колій було проведено формально, без дотримання порядку такого погодження, а саме лист заступника міського голови виконавчого комітету Тернопільської міської ради №6381/02 від 17.10.2012 року, яким виконавчий комітет повідомляє, що не заперечує проти демонтажу під'їзних колій, не є належним ні по формі ні по змісту доказом такого погодження органом виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень».

Згідно п.6 ст.59 вказаного Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради».

Ні положеннями ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ні жодними іншими нормативними актами заступник міського голови не наділений повноваженнями одноособово вирішувати питання, що належать до компетенції міської ради чи її виконавчого комітету та приймати рішення у формі листів-погоджень.

З огляду на викладене, при проведенні демонтажу спірної під'їзної колії, відповідачем не дотримано процедури погодження такого демонтажу у встановленому законом порядку.

Направляючи дану справу на новий розгляд, ВГСУ в постанові від 10.07.2017р. зазначив про необхідність вказати, за чий рахунок залізниця має відновити спірний об'єкт нерухомості та норми права, які встановлюють такий обов'язок залізниці.

З цього приводу суд наголошує, що як вже зазначалося, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак, відповідач має відновити спірний обєкт нерухомості за власний рахунок.

З приводу норм права, які встановлюють такий обовязок відповідача, то такими нормами є положення ст.ст.15, 16, 22, 1166, 1192 ЦК України, зміст котрих наведений вище.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, з урахуванням вказівок ВГСУ в даній справі, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши та дослідивши подані сторонами докази по справі, оцінив їх в сукупності та прийшов до висновку, що позов є документально та нормативно обґрунтований, відповідачем не спростований, підлягає до задоволення повністю.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4-3, 12, 27, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобовязати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) за власні кошти відновити залізничну під'їзну колію позначену номером 1 (№1) від стрілочного переводу СП №36 Р-50 1/9 до стрілочного переводу СП №11 Р-50 1/11 та номером 3 (№3) від стрілочного переводу СП №11 Р-50 1/11 до упора, станції Тернопіль, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, характеристика якої зазначена в технічному паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ, виготовленого Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту «Львівтранспроект», (замовлення №92038) від 1992 року та схемах поздовжнього та поперечного профілю залізничних колій та примикання під'їзної колії Тернопільського головного підприємства МТЗ до станції Тернопіль, які є додатками до технічного паспорта.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Тернопільський Облагропостач» (м. Тернопіль, вул. Поліська, 14, ) 1378,00 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2017р.

Суддя Крупник Р.В.