РІШЕННЯ

19 жовтня 2017 року Справа № 913/498/17

Провадження №33/913/498/17

За позовом Комунального підприємства Благоустрій, м. Старобільськ Луганської області,

до Виробничо торговельного товариства з обмеженою відповідальністю Стартрейд ЛТД, м. Старобільськ Луганської області,

про стягнення 251047 грн 96 коп.

Суддя Фонова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1, директор, паспорт серії ЕМ № 399636, виданий 04.11.1999 Старобільським РВ УМВС України в Луганській області.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги протягом 2016 року за договором про приймання та захоронення твердих побутових відходів №1 від 01.01.2014 у сумі 251047 грн 96 коп., з яких: 217545 грн 90 коп. - заборгованість за отримані послуги, 26975 грн 69 коп. інфляційні втрати, 6526 грн 37 коп. 3% річних.

Відповідач у відзиві на позов від 07.09.2017 №71 не визнає позовні вимоги, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та припинити провадження у справі, оскільки додатковою угодою б/н від 30.10.2015 до договору №1 на приймання та захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2014 сторони погодили достроково припинити його дію з 01.11.2015, а тому між сторонами, за твердженням відповідача, відсутні зобовязання, а заявлені позивачем вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги безпідставні.

Відповідач зазначив, що надавав протягом 2016 року послуги з вивезення твердих побутових відходів від населення та підприємств м, Старобільськ. Оскільки відповідач не переглядав тарифи за надані послуги населенню, зазначене призвело до перевищення витратної частини над дохідною, внаслідок чого утворилися збитки в сумі 246,6 тис.грн.

Відповідач також пояснив, що оскільки позивачем не було розроблено, а Старобільською міською радою не затверджено тариф по наданню послуг із розміщення та захоронення ТПВ, тому відповідний договір між сторонами на 2016 рік не укладався. Пропозиції щодо укладення відповідного договору, а також відповідних актів для підписання від позивача також не надходило.

Відповідач також вказав на безпідставність заявлених позовних вимог, зокрема в частині стягнення заборгованості за надані послуги, оскільки позивачу вказані витрати були вже відшкодовані з місцевого бюджету.

Дослідивши обставини справи, витребувані судом та надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Між Комунальним підприємством «Благоустрій м. Старобільськ», як Виконавцем (позивач у справі) та Виробничо торговельним товариством з обмеженою відповідальністю «Стартрейд ЛТД», як Замовником (відповідач у справі) було укладено договір №1 на приймання та захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2014 (далі Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, Замовник передає, а Виконавець приймає на себе зобовязання надати послуги з приймання, обробки та утилізацію (захоронення) твердих побутових відходів (далі - ТПВ).

Права та обовязки сторони визначили у розділі 2 Договору. Так, відповідно до п.2.2.3 Договору, Замовник зобовязується розписуватися в журналі реєстрації надходження побутових відходів.

Згідно з п.3.1 Договору, вартість відшкодування послуги з захоронення ТПВ на момент укладення договору згідно затвердженого тарифу (висновок 201) складає 14 грн 30 коп. за 1 куб.м. Попередня вартість послуг з приймання та захоронення ТПВ за договором складає 286000 грн/рік.

При затвердженні нової вартості послуги розрахунки по ній починаються з дати, зазначеної у відповідному правовому акті (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.4.2 Договору сторони визначили, що при зміні умов Договору сторони укладають додаткову угоду до цього Договору.

Пунктом 6.1 Договору сторони визначили, що вартість послуги може бути переглянута при затвердженні нового тарифу на розміщення ТПВ.

Строк дії Договору визначений з 01.01.2014 по 31.12.2014 (п.7.1 Договору).

Відповідно до п.7.2 Договору, якщо за місяць до закінчення строку договору ні одна із сторін не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же самих умовах.

30.12.2014 між сторонами за Договором було укладено додаткову угоду б/н, згідно якої строк дії цього Договору продовжено до 31.12.2015.

В матеріалах справи також міститься копія додаткової угоди б/н від 30.10.2015 до Договору №1 на приймання та захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2014 щодо припинення дії цього Договору з 01.11.2015. Дана додаткова угода підписана першими керівниками та засвідчена печатками підприємств (т.1, а.с.50).

На підставі рішення Виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської області від 22.01.2016 №3/4 «Про визначення виконавця послуг на території м. Старобільська» відповідач був визначеним на території м. Старобільська виконавцем послуги по вивозу твердих побутових відходів від житлових будинків приватної власності, інших субєктів господарювання, з обєктів комунальної власності до 31.12.2016.

Як зазначає позивач, що з січня по грудень 2016 року відповідач відмовляється підписувати акти приймання - передачі виконаних послуг та відповідачем жодного разу не було сплачено за надані позивачем послуги з приймання та захоронення ТПВ.

Факт надання послуг позивач підтверджує даними журналу реєстрації ТПВ, які були прийняті позивачем від відповідача на полігоні за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в загальному обємі 15213 м2.

Позивачем разом з претензією №135 від 30.05.2017 були направлені рахунки та акти приймання - передачі виконаних послуг за весь період прострочення, тобто з січня по грудень 2016 року (т.1,а.с.14).

У звязку з невиконанням зобовязання з оплати вартості відшкодування послуг з захоронення ТПВ за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 за Договором, позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості в сумі 251047,96 грн з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у сумі 26975,69 грн та 3% річних у сумі 6526,37 грн за період прострочення з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав викладених вище.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Згідно з абзацом 27 статті 1 закону України «Про відходи», послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 29 статті 1 закону України «Про відходи», послуги із захоронення побутових відходів - послуги з остаточного розміщення побутових відходів після їх перероблення (оброблення) у спеціально відведених місцях чи на об'єктах таким чином, щоб довгостроковий шкідливий вплив відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини не перевищував установлених

Нормативів.

Позивач посилається на наявність у відповідача зобовязання за Договором про приймання та захоронення твердих побутових відходів №1 від 01.01.2014 у сумі 217545,90 грн, яке виникло у січні-грудні 2016 року з надання послуг з захоронення побутових відходів.

Водночас, Додатковою угодою від 30.10.2015 сторони дійшли згоди щодо припинення дії цього Договору з 01.11.2015. Тобто послуги, які, як зазначає позивач, були ним надані відповідачу у січні-грудні 2016 року, не могли бути надані саме за Договором та сторони вже могли керуватись його умовами.

На підтвердження факту надання послуг на суму 217545,90 грн за Договором, позивач надав суду витяг з Журналу реєстрації твердих побутових відходів (т.1, а.с.57-131).

Оригінал вказаного Журналу було оглянуто судом у судовому засіданні та встановлено, що він є не прошитим та не пронумерованим, а також складений в односторонньому порядку, зокрема, рукописним способом зазначено назви підприємств, дати, чотири цифри без ідентифікації та ще дві цифри, які вочевидь позивач ідентифікує як обсяг прийнятих від відповідача до захоронення відходів.

Суд зауважує, що вказаний Журнал не містить будь-яких відміток уповноваженої особи відповідача щодо підтвердження обсягу відвантажених відповідачем на полігон відходів. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту захоронення відходів заявленого обсягу, позивачем не надано.

Відповідно до пункту 2.1. Правил експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01.12.2010 № 435 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.12.2010 за № 1307/18602 (далі - Правила), на в'їзді до полігона побутових відходів має бути встановлений щит з такою інформацією:

назва полігона побутових відходів;

рік введення полігона в експлуатацію;

найменування суб'єкта господарювання, що здійснює експлуатацію полігона побутових відходів;

режим роботи полігона;

види відходів, що приймаються на полігон;

тарифи на надання послуг із захоронення побутових відходів;

найменування структури, що забезпечує охорону полігона побутових відходів.

Відповідно до пункту 2.2. Правил, на кожному полігоні побутових відходів має бути контрольно-пропускний пункт (далі - КПП) і повинні бути встановлені автомобільні ваги для обліку кількості усіх видів відходів, що надходять на полігон побутових відходів.

Згідно з пунктом 2.4 Правил, керівництво полігона забезпечує приймальника КПП такими даними: переліком промислових відходів і речовин, заборонених для захоронення на полігоні побутових відходів; переліком підприємств, з якими оформлені договори на надання послуг із захоронення побутових відходів; інформацією про місткість кузовів та коефіцієнт ущільнення транспортних засобів, в яких підприємства перевозять побутові відходи, зазначені у договорі.

Як зазначено у пункті 2.5 Правил, приймальник на КПП контролює прибуття транспортного засобу з відходами і приймає їх за такими документами: дорожній лист; товарно-транспортна накладна, в якій наведено вид та кількість відходів.

З наданих позивачем доказів на підтвердження надання послуг за Договором, як наполягає позивач, є тільки вказаний витяг з Журналу реєстрації твердих побутових відходів, складний в односторонньому порядку, який зазначеними вище Правилами не передбачений.

На вимогу суду надати документи, передбачені Правилами, а саме: дорожні листи та товарно-транспортні накладні, в яких наведено вид та кількість відходів за 20016 рік, позивач зазначив, що ці докази в нього відсутні, а приймання відходів відбувалось згідно відомостей, вказаних у Журналі.

Відповідач надав суду акт про знищення зіпсованих документів від 03.01.2017 №3 та зазначив, що не має можливості надати дорожні листи та товарно-транспортні накладні, оскільки вони були знищені, однак проти обсягів відходів, визначених позивачем, заперечує.

Суд також зауважує, що за відсутності у 2016 році договірних зобовязань між сторонами у справі, не зрозуміло, яким чином було визначено вартість наданих послуг у сумі 14,30 грн за 1 м3 відходів, адже ця вартість була передбачена тільки у пункті 3.1. Договору, що вже не діяв у 2016 році, з посиланням на висновок 201, який сторони також не змогли надати на вимогу суду.

Актів надання послуг, підписаних з обох сторін, позивачем також суду не надано.

Суд також звертає увагу, що будь-якого розрахунку позовних вимог, а саме основного боргу, 3% річних та інфляційних нарахувань позивачем суду також не надано. Позивач у додаткових поясненнях № 242 від 15.08.2017 (т.2, а.с. 97-100) надав розрахунки захоронення ТПВ по місяцях, зазначивши, що тариф 14,30 грн за 1 м3 відходів встановлений на підставі рішення виконавчого комітету Старобільської міської ради від 30.12.2014 № 64/5 «Про коригування тарифу на послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів для населення, бюджетних установ та інших споживачів, які надаються ВТ ТОВ «Стартрейд ЛТД».

Водночас, ця інформація не відповідає дійсності, оскільки вказаним рішенням було встановлено тарифи для населення місяць/1 чол. 9,94 грн, бюджетні установи, інші споживачі м3 79,50 грн. Однак, ці тарифи діють для населення, бюджетних установ тощо, які підлягають сплаті саме відповідачу за вивезення їх побутових відходів.

Крім того, Старобільською міською радою було надано суду рішення виконавчого комітету Старобільської міської ради від 28.10.2016 № 238 «Про встановлення тарифів на послуги із вивезення та захоронення твердих побутових відходів в м. Старобільськ». Як зазначив позивач, будь-яких рішень що передували цьому відносно встановлення тарифу для захоронення побутових відходів на полігоні саме для виконавця послуг з вивезення відходів, у м. Старобільськ не приймалось.

Отже, позивачем не доведено факт надання послуг з захоронення відходів на полігоні у заявленому обсязі та за Договором; не доведено дію тарифу 14,30 грн за 1 м3 захоронення побутових відходів у 2016 році, а також вартості цих послуг в сумі 217545,90 грн, що підлягає до стягнення.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Шляхом оцінки всіх наявних матеріалів справи, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості в сумі 217545,90 грн.

За безпідставністю основних вимог щодо стягнення 217545,90 грн, до задоволення не підлягають й похідні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 26975,69 грн та 3% річних у сумі 6526,37 грн.

У звязку з викладеним, у задоволенні позову слід відмовити повністю, з віднесенням судових витрат на позивача, згідно зі ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 24.10.2017.

Суддя О.С. Фонова