ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 20/5007/1475-Б/12
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Погребняка В.Я.,
Ткаченко Н.Г.,
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ
на постанову та ухвалувід 13.07.2017 Рівненського апеляційного господарського суду (щодо перегляду ухвали господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині кредиторських вимог) від 24.05.2017 господарського суду Житомирської області
та касаційну скаргу ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" -арбітражного керуючого Тищенко О.І., с. Райки Бердичівського району Житомирської області
на постанову від 13.07.2017 Рівненського апеляційного господарського суду (щодо перегляду ухвали господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині вимог за скаргою на дії учасників)
у справі№ 20/5007/1475-Б/12 господарського суду Житомирської області
за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському району Житомирської області
до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ", с. Райки Бердичівського району Житомирської області
про визнання банкрутом
ліквідаторарбітражний керуючий Тищенко О.І.
в судовому засіданні взяв участь представник:

ПАТ "Дельта Банк"Приліпко А.Д., довір.,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 29.12.2012 порушено провадження у справі № 20/5007/1475-Б/12 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" (далі - Боржник,ТОВ "ЮЛ СОФ") за заявою Управління Пенсійного фонду України м. Бердичеві та Бердичевському районі Житомирської області (далі - Кредитор,УПФУ в м. Бердичеві та Бердичевському районі Житомирської області) в порядку норм ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 р. внесених змін, далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Житомирської області від 26.03.2013 ТОВ "ЮЛ СОФ" було визнано банкрутом в порядку норм ст. 52 Закону про банкрутство, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором призначено арбітражного керуючого Крутоус О.В.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 12.09.2013, зокрема, було вирішено припинити процедуру ліквідації ТОВ "ЮЛ СОФ", як відсутнього боржника, та перейти до загальної процедури ліквідації.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.02.2014 задоволено скаргу засновника ТОВ "ЮЛ СОФ" - ОСОБА_7 від 31.01.2014 року на дії ліквідатора Боржника Крутоус О.В., усунуто арбітражного керуючого Крутоус О.В. від виконання повноважень ліквідатора ТОВ "ЮЛ СОФ" та припинено її повноваження як ліквідатора у справі, призначено ліквідатором ТОВ "ЮЛ СОФ" арбітражного керуючого Тищенко О.І., яку зобов'язано вчинити відповідні дії у ліквідаційній процедурі тощо.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 (суддя -Гансецький В.П.):

відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк" від 07.04.2016 № 18.5/1087 про визнання ПАТ "Дельта Банк" заставним кредитором;

відмовлено у задоволенні скарги ліквідатора ТОВ "ЮЛ СОФ" від 19.10.2016 № 02-23/192 на дії ПАТ "Дельта Банк";

відмовлено у задоволенні скарги ліквідатора ТОВ "ЮЛ СОФ" від 31.01.2017 № 02-23/207 на дії учасника провадження у справі про банкрутство - Райківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№73) з урахуванням поданих уточнень від 03.05.2017 № 02-23/228 до зазначеної скарги;

відмовлено у задоволенні скарги ліквідатора ТОВ "ЮЛ СОФ" від 18.04.2017 №02-23/226 на дії учасника провадження у справі про банкрутство - Райківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№73) тощо.

Не погодившись частково із цією ухвалою суду, ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині відмови у задоволені заяви ПАТ "Дельта Банк" від 07.04.2016 № 18.5/1087 про визнання ПАТ "Дельта Банк" кредитором. В цій частині скаржник просив прийняти нове рішення, яким визнати ПАТ "Дельта Банк" заставним кредитором у справі про банкрутство ТОВ "ЮЛ СОФ" в сумі 29 320 633 грн. 00 коп.; окремо внести до реєстру вимог кредиторів ТОВ "ЮЛ СОФ" вимоги ПАТ "Дельта Банк", які забезпечені заставою майна на суму 29 320 633 грн. 00 коп.; внести до реєстру вимог кредиторів витрати на оплату судового збору, понесені ПАТ "Дельта Банк" при поданні заяви до господарського суду з грошовими вимогами на суму 2 756 грн. 00 коп. - із задоволенням у першу чергу; внести до реєстру вимог кредиторів витрати на оплату судового збору, понесені ПАТ "Дельта Банк" при поданні апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 на суму 3031 грн. 60 коп. із задоволенням в першу чергу.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 (головуючий суддя - Демянчук Ю.Г., судді: Крейбух О.Г., Савченко Г.І.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині п. 1 її резолютивної частини - без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 та ухвалу господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині відмови у задоволені заяви ПАТ "Дельта Банк" від 07.04.2016 № 18.5/1087 про визнання ПАТ "Дельта Банк" кредитором. В цій частині скаржник просить прийняти нове рішення, яким визнати ПАТ "Дельта Банк" заставним кредитором у справі про банкрутство ТОВ "ЮЛ СОФ" в сумі 29 320 633 грн. 00 коп.; окремо внести до реєстру вимог кредиторів ТОВ "ЮЛ СОФ" вимоги ПАТ "Дельта Банк", які забезпечені заставою майна на суму 29 320 633 грн. 00 коп.; внести до реєстру вимог кредиторів витрати на оплату судового збору, понесені ПАТ "Дельта Банк" при поданні заяви до господарського суду з грошовими вимогами на суму 2 756 грн. 00 коп. - із задоволенням у першу чергу; внести до реєстру вимог кредиторів витрати на оплату судового збору, понесені ПАТ "Дельта Банк" при поданні апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 на суму 3 031 грн. 60 коп. - із задоволенням у першу чергу.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема ст.ст. 548, 599, 631 Цивільного кодексу України, ст.ст. 14, 26, 31 Закону про банкрутство, ст.ст. 19, 20, 28 Закону України "Про заставу", ст.ст. 8, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а також норм процесуального права

Поряд з цим, в апеляційному порядку оскаржувалась та здійснювалось апеляційне провадження стосовно ухвали місцевого суду від 24.05.2017 і в інших її частинах.

Так, не погодившись частково із згаданою ухвалою місцевого суду, арбітражний керуючий Тищенко О.І. звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині відмови ліквідатору у задоволенні скарги від 18.04.2017 № 02-23/226 на дії Райківської виправної колонії № 73 та уточнення до вказаної скарги від 31.01.2017 № 02-23/207 та прийняти в цій частині нове рішення, яким скаргу від 18.04.2017 № 02-23/226 на дії Райківської виправної колонії № 73 та уточнення до вказаної скарги від 31.01.2017 № 02-23/207 задовольнити.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 (головуючий суддя - Демянчук Ю.Г., судді: Крейбух О.Г., Савченко Г.І.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині п.п. 2, 3, 4 її резолютивної частин - без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ліквідатор ТОВ "ЮЛ СОФ" - арбітражний керуючий Тищенко О.І. звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити: скаргу ліквідатора ТОВ "ЮЛ СОФ" від 19.10.2016 № 02-23/192 на дії ПАТ "Дельта Банк", скаргу ліквідатора ТОВ "ЮЛ СОФ" від 31.01.2017 № 02-23/207 на дії учасника провадження у справі про банкрутство - Райківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№73) з урахуванням поданих уточнень від 03.05.2017 № 02-23/228 до зазначеної скарги, а також скаргу ліквідатора ТОВ "ЮЛ СОФ" від 18.04.2017 №02-23/226 на дії учасника провадження у справі про банкрутство - Райківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№73).

Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема ст.ст. 17, 23, 25, 26 Закону про банкрутство, ст.ст. 328, 355, 356, 357, 358, 364, 627, 628, 629 1130, 1131, 1132, 1134 Цивільного кодексу України, а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представника скаржника - ПАТ "Дельта Банк", обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом касаційного оскарження є ухвала місцевого суду, перегляд якої в апеляційному порядку був здійснений в окремих її частинах, за результатами чого ухвалені дві постанови апеляційного суду, які також визначені у якості предмету касаційного оскарження у даній справі.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що провадження у даній справі здійснювалось в порядку норм Закону про банкрутство в редакції норм, що діяли до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін.

Предметом же розгляду місцевий суд вказав вимоги заяви ПАТ "Дельта Банк" про визнання його кредитором, що забезпечені заставою майна Боржника, а також вимоги в скарзі ліквідатора на дії вказаної установи банку та вимоги в скарзі ліквідатора на бездіяльність Райківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області.

При цьому, касаційний суд зазначає, що незважаючи на призначення до розгляду саме скарги ліквідатора Тищенко О.І. на бездіяльність учасника - Райківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, заперечення бездіяльності вказаної особи зводиться до вимог про визнання права власності на частку майна, виділення її в натурі та повернення Боржнику, розгляд яких хоча і передбачено нормами ч. 1 ст. 25 Закону про банкрутство, однак шляхом подання ліквідатором до господарського суду відповідної заяви.

Так, нормами ст.ст. 31, 23, 24, 25 Закону про банкрутство визначені повноваження, права, обов'язки ліквідатора у ліквідаційній процедурі, а також наслідки визнання боржника банкрутом та функції господарського суду у ліквідаційній процедурі.

Нормами ч. 4 ст. 24 вказаного закону передбачений розгляд господарським судом у ліквідаційній процедурі скарг на дії учасників.

Крім цього, нормами ч. 1 ст. 25 Закону про банкрутство передбачені наступні повноваження ліквідатора у процедурі банкрутства: ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, у ліквідаційній процедурі боржника, поряд з іншим, здійснюється розгляд і вимог кредиторів, що не є неоплаченими, і розгляд скарг на дії учасників, і вирішення спорів стосовно майна банкрута (витребування, повернення), яке знаходиться у третіх осіб.

Однак, як свідчать матеріали справи, суди попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень здійснили розгляд всіх наведених заяв та скарг в одному провадженні з прийняттям судом першої інстанції одного процесуального документу - оскаржуваної ухвали.

Виходячи ж з приписів ст.ст. 1, 2, 41 ГПК України, наведених норм Закону про банкрутство - 31, 23, 24, 25, а також з урахуванням норм ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України розгляд та вирішення питань про витребування майна боржника у третіх осіб, повернення цього майна до складу ліквідаційної маси боржника здійснюється:

- у межах справи про банкрутство

- за заявою ліквідатора

- в окремому провадженні

- та із застосуванням способів захисту прав та інтересів, визначених нормами ст. 16 Цивільного кодексу України (відновлення становища, яке існувало до порушення тощо).

Що стосується скарги на дії учасника, то під час такого розгляду з боку господарського суду здійснюється оцінка лише правомірності дій такого учасника, обґрунтованості заявлених до нього вимог, а розгляд такої скарги не може мати правових наслідків щодо інших учасників справи про банкрутство або зацікавлених осіб.

Зовсім інше стосується розгляду заяв про захист цивільних прав у справі про банкрутство. Розгляд таких заяв відбувається за правилами ГПК України з урахуванням особливостей, передбачених нормами Закону про банкрутство, та із застосуванням інструментів захисту цивільних прав та охоронюваних інтересів, що визначені відповідним інститутом цивільного права.

Розгляд таких вимог одночасно зі скаргою на дії учасника провадження у справі про банкрутство порушує права та охоронювані інтереси заінтересованих осіб та учасників провадження у справі про банкрутство, а також суперечить положенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, що була ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, оскільки порушує право на ефективний засіб юридичного захисту прав та свобод.

Аналогічний висновок стосується сумісного розгляду заяви про визнання вимог кредитора зі скаргами на дії учасників провадження у справі про банкрутство та заявою про витребування майна, до якого слід додати наступне.

Так, розгляд вимог кредиторів - це обов'язкова, невід'ємна та передбачена нормами Закону про банкрутство стадія провадження у справі про банкрутство, і здійснюється виключно у порядку, передбаченому нормами Закону про банкрутство (ст.ст. 14, 23 Закону про банкрутство тощо). Тоді як подання та розгляд скарг на дії учасників провадження, скарг на дії ліквідатора, заяв про витребування майна, заяв про визнання угод недійсними може не мати місце у справі про банкрутство і як вже зазначено вище, здійснюється по суті у межах відокремлених процедур у такій справі, у яких можуть застосовуватись інструменти захисту прав та охоронюваних інтересів, що передбачені іншими інститутами права та відрізняються від тих, що прямо передбачені виключно Законом про банкрутство.

Враховуючи викладене, а також приписи, наведені в п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", наслідком звернення особи до господарського суду у неналежний спосіб захисту порушеного права або охоронюваного інтересу може бути відмова у задоволенні заявлених вимог.

До викладеного слід додати, що сумісний розгляд заяви ПАТ "Дельта Банк" про визнання його вимог, як таких, що забезпечені заставою майна Боржника, скарги ліквідатора на дії вказаної особи разом зі скаргою на дії Райківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області в одному провадженні з прийняттям за результатами їх розгляду одного процесуального документу може перешкодити з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, повному та всебічному розгляду цих вимог. При цьому, суду слід було керуватися також і нормами ст. 58 ГПК України.

Апеляційний же суд не дав цьому належної правової оцінки, хоча і здійснив апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали місцевого суду у відповідних частинах в окремих провадженнях (відповідно до окремо поданих апеляційних скарг).

За таких обставин та виходячи з повноважень касаційного суду, визначених нормами ч. 3 ст. 1119 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність ухвалення, як рішення суду першої інстанції, так і постанов апеляційного суду, оскільки висновки в цих рішеннях зроблені з неповним з'ясуванням судами попередніх інстанцій обставин справи, з невірним застосуванням норм законодавства про банкрутство та норм ГПК України, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, як незаконні, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Місцевому господарському суду під час нового розгляду справи відповідно до норм ч. 1 ст. 11112 ГПК України слід усунути визначені в даній постанові недоліки та врахувати наведені вказівки касаційного суду.

Дійшовши викладеного висновку, касаційні вимоги в частині визнання кредиторських вимог ПАТ "Дельта Банк" із внесенням цих вимог до реєстру вимог кредиторів Боржника, як таких, що забезпечені заставою майна Боржника, а також вимог про задоволення скарг ліквідатора на дії вказаної банківської установи, а також на дії Райківської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 1, 31, 22, 23, 25, 26, 29, 30, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 р. внесених змін) та ст.ст. 41, 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" -арбітражного керуючого Тищенко О.І. задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 (щодо перегляду ухвали господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині кредиторських вимог), постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 (щодо перегляду ухвали господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 в частині вимог за скаргою на дії учасників) та ухвалу господарського суду Житомирської області від 24.05.2017 у справі № 20/5007/1475-Б/12 скасувати.

3. Справу № 20/5007/1475-Б/12 передати на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді В.Я. Погребняк

Н.Г. Ткаченко

Постанова виготовлена та підписана 27.10.2017 року.