ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа № 914/1027/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Скрипчук О.С.

ОСОБА_1

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) Традєкс б/н і б/д (вх. №01-05/3209/17 від 06.07.2017 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 29.05.2017р.

у справі № 914/1027/16 (головуючий суддя Гоменюк З.П., судді: Щигельська О.І., Мороз Н.В.)

за позовом: ТзОВ Традєкс, м. Дубно, Рівненська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) Галичина-Захід, с.Кавсько, Стрийський район, Львівська область

про стягнення 2619000,00 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність у матеріалах справи).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2017р. поновлено строк на подання апеляційної скарги ТзОВ Традєкс.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2017р. (головуючий суддя Дубник О.П., судді: Скрипчук О.С., Якімець Г.Г.) апеляційну скаргу призначено до розгляду на 27.07.2017 року.

27.07.2017р. судове засідання у справі не відбулося, у звязку із перебуванням у щорічній основній відпустці судді - члена колегії Скрипчук О.С. з 24.07.2017р. по 04.08.2017р., про що було повідомлено під розписку представника відповідача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2017р. апеляційну скаргу призначено до розгляду на 23.08.2017 року.

У звязку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Якімець Г.Г. розпорядженням керівника апарату суду № 408 від 23.08.2017р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у даній справі.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.08.2017р. до складу колегії входять: головуючий суддя Дубник О.П., судді: Скрипчук О.С., Хабіб М.І.

В разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений п. 3 ч. 5 ст. 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року N 1402-VIII принцип незмінності судді, слід починати з початку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору.

Новим складом суду розпочато розгляд справи спочатку та завершено прийняттям постанови.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 року відкладено розгляд справи на 11.10.2017 року.

Зі справи вбачається, що вона розглядалась судами неодноразово. Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 29.06.2016р. у справі №914/1027/16 (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.16р.) відмовлено у задоволенні позовних вимог ТзОВ Традєкс до ТзОВ Галичина-Захід про стягнення заборгованості в сумі 2 619 000,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.12.2016 р. попередні судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

По результатах нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 29.05.2017р. (головуючий суддя Гоменюк З.П., судді: Щигельська О.І., Мороз Н.В.) у задоволенні позову ТзОВ Традєкс до ТзОВ Галичина-Захід про стягнення 2619000,00 грн. відмовлено повністю.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 11, 15, 16, ч. 1 ст. 509, ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 599, ч.ч. 1,5 ст. 626, ч. 1 ст. 627, ч. 1, 2 ст. 638, ч. 1 ст. 640, ч. 1 ст. 641, ч. 1 ст. 642, ч. 1 ст. 646, ч. 1 ст. 692, ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст. 174, ч. 1 ст. 181, ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (надалі ГК України), п.1.23. ст.1, п.30.1. ст.30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від від 05.04.2001р. № 2346-III (надалі Закон № 2346-III ), п.2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22 (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за №377/8976) (надалі Інструкція №22) і зроблено висновок, що сплачена сума коштів не була повернена позивачем відповідачеві як помилково зарахована, а позивач після надходження таких оплат продовжував здійснювати поставку товару відповідачеві, що підтверджується відповідними видатковими накладними, відтак, на думку суду, стягнення (повторно) суми оплати за поставлений товар призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача. Також місцевим судом зроблено висновок, що зобовязання відповідача щодо сплати коштів за поставлений товар могло бути виконане в іншому місці (в іншому банку), ніж те, яке було встановлено домовленістю сторін, оскільки зі суті самого грошового зобовязання випливає, що його кінцевою метою є саме набуття кредитором коштів у власність, тобто отримання їх на належний йому рахунок з можливістю подальшого використання.

ТзОВ Традєкс не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, зокрема, що суд першої інстанції повинен був встановити факт відсутності належного виконання зі сторони відповідача свого зобовязання перед позивачем, оскільки згідно ст. 610 ЦК України неналежне виконання, тобто виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання. Зазначає, що відповідач, без погодження з позивачем та в порушення умов договору здійснив перерахунок коштів на непогоджений між сторонами поточний рахунок. Стверджує про неможливість використання поточного рахунку, відкритого в ПАТ Банк Фінанси та Кредит, до та після здійснення відповідачем помилкових переказів грошових коштів. Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ Традєкс задоволити в повному обсязі.

ТзОВ Галичина-Захід у відзиві на апеляційну скаргу заперечує доводи апелянта, зазначає, зокрема, що кошти були перераховані на рахунок, який на дату проведення оплат належав позивачу та були отримані позивачем, збережені і не були повернуті на рахунок відповідача як помилкові. Позивач 02.04., 03.04., 06.04., 07.04.2015р.,здійснював поставку товару, не дивлячись на те, що оплата за нього частково, 03.04.2015р. була здійснена на реквізити поточного рахунку у ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит», що дає підстави вважати про прийняття ним виконання обов язку саме у домовленому сторонами місці.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

01.04.2015 р. ТзОВ Галичина-Захід на електронну пошту ТзОВ Традєкс було направлено проект договору поставки №15-033, за яким постачальник (ТзОВ Традєкс) зобовязується поставляти та передавати у власність покупця зернові та олійні культури (товар) у відповідності до специфікацій, які оформляються на кожну окрему поставку товару у формі додатка до договору і є його невідємною частиною, а покупець (ТзОВ Галичина-Захід) зобовязується прийняти цей товар та оплатити його (а.с. 20-22, т.1).

У розділі 11 проекту договору Юридичні адреси і реквізити сторін було зазначено банківські реквізити ТзОВ Традєкс, а саме поточний рахунок в АТ Банк Фінанси та Кредит.

01.04.2015 р. ТзОВ Традєкс у відповідь електронною поштою було направлено відповідачеві проект договору із відповідними правками до договору, зокрема, вказаний відповідачем рахунок ТзОВ Традєкс в АТ Банк Фінанси та Кредит було змінено на розрахунковий рахунок товариства в ПАТ УкрСиббанк (а.с. 23-25, т.1).

01.04.2015 р. ТзОВ Галичина-Захід надало ТзОВ Традєкс довіреність №246/1 на отримання представником ОСОБА_4В цінностей від позивача (а.с. 29, т.1).

ТзОВ Традєкс було поставлено ТзОВ Галичина-Захід протягом квітня 2015 р. товар на загальну суму 3823507,20 грн., що підтверджується видатковими накладними: №99 від 02.04.2015 р. на суму 494467,20 грн., №102 від 03.04.2015 р. на суму 470488,80 грн., №103 від 06.04.2015 р. на суму 805100 грн., №105 від 07.04.2015 р. на суму 622584,80грн., №106 від 08.04.2015 р. на суму 161563,20грн., №109 від 16.04.2015 р. на суму 797805,60 грн., №110 від 17.04.2015 р. на суму 471497,60 грн.(а.с. 31, 34, 36, 37, 38, 47, 48, т.1). У видаткових накладних містилося посилання на банківські реквізити ТзОВ Традєкс рахунок у ПАТ УкрСиббанк.

Видаткові накладні підписані представниками сторін та скріплені печатками відповідних юридичних осіб без зауважень.

02.04.2015 р. ТзОВ Традєкс виставило ТзОВ Галичина-Захід рахунок на оплату №36 на загальну суму 3492000 грн., в якому було наведено реквізити рахунку постачальника в ПАТ УкрСиббанк (а.с. 32 ,т.1).

Платіжними дорученнями №3251 від 03.04.2015 р., №3349 від 08.04.2015р. та №3363 від 08.04.2015 р. (на суму 873000,00 грн. кожне) ТзОВ Галичина-Захід перерахувало на рахунок ТзОВ Традєкс в ПАТ Банк Фінанси та Кредит кошти з посиланням на рахунок №36 від 02.04.2015 р. (а.с. 108-110, т. 1).

Платіжним дорученням №3578 від 21.04.2015 р. ТзОВ Галичина-Захід перерахувало на рахунок ТзОВ Традєкс в ПАТ УкрСиббанк кошти в сумі 733009,60 грн. з посиланням на рахунок №44 від 16.04.2015 р. та платіжним дорученням №3749 від 24.04.2015 р. ТзОВ Галичина-Захід перерахувало на рахунок ТзОВ Традєкс в ПАТ УкрСиббанк кошти в сумі 471497,60 грн. з посиланням на рахунок №36 від 02.04.2015 р.

Як зазначає позивач, листами №172, №173 та №174 від 08.04.2015 р., що були надіслані електронною поштою, відповідач просив позивача повернути кошти, сплачені на рахунок ТзОВ Традєкс у АТ Банк Фінанси та Кредит платіжними дорученнями №3251 від 03.04.2015 р., №3349 від 08.04.2015 р. та №3363 від 08.04.2015 р., як такі, що були перераховані помилково (а.с. 42-44, т.1).

08.04.2015 р. ТзОВ Традєкс звернулося до Західного РД ПАТ Банк Фінаси та Кредит з листом про повернення коштів, перерахованих на рахунок ТзОВ Традєкс платіжними дорученнями №3251 від 03.04.2015 р., №3349 від 08.04.2015 р. та №3363 від 08.04.2015 р., на рахунок, з яких ці кошти було помилково переказано (а.с. 45, т.1).

30.11.2015 р. позивач направив відповідачеві претензію про сплату заборгованості у розмірі 3350108,24 грн. (а.с. 51-55, т.1).

ТзОВ Традєкс, посилаючись на відповідні платіжні доручення та виписки по рахунку, які підтверджують прийняття та невиконання банком доручень, стверджує, що неможливість розпоряджатися коштами на рахунку в ПАТ Банк Фінанси та Кредит виникла для нього з березня 2015 р. та існувала також і після здійснення оплат відповідачем.

30.12.2015 р. ТзОВ Традєкс звернулося до ПАТ Банк Фінанси та Кредит з кредиторською вимогою про визнання його кредитором за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між товариством та банком, та за іншими видами заборгованості у розмірі всіх належних товариству коштів в сумі 2752411,93 грн. (а.с. 144-146, т.1).

У повідомленні ПАТ Банк Фінанси та Кредит №9-321200/306 від 28.03.2016 р. на запит адвоката, зазначено, що ПАТ Банк Фінанси та Кредит фактично припинило виконання платіжних доручень клієнтів щодо перерахування коштів з поточних рахунків/видачу грошових коштів з поточних рахунків з дати запровадження в банку тимчасової адміністрації, тобто, з 18.09.2015 року. До запровадження в банку тимчасової адміністрації фінансово-розрахункові операції припинені не були, хоча мали місце окремі випадки несвоєчасного та/або неповного здійснення банком грошових переказів, ініційованих клієнтами банку (а.с. 142-143, т.1).

Довідкою №9-331100/527 від 21.04.2016 р. Публічне акціонерне товариство Банк Фінанси та Кредит повідомило ТзОВ Традєкс про те, що згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.04.2016 р. за №488 затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ Банк Фінанси та Кредит, в якому міститься інформація про включення кредиторської вимоги ТзОВ Традєкс на суму 2752411,93 грн. до сьомої черги вимог кредиторів (а.с. 147, т.1).

ТзОВ Традєкс звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ Галичина-Захід про стягнути з ТзОВ Галичина-Захід 2619000 грн. заборгованості вважаючи, що відповідач, перерахувавши кошти на необумовлений сторонами рахунок, неналежно виконав свій обовязок з оплати отриманого товару.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття ( ч.1 ст.641 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію ( ч.1 ст.646 ЦК України).

01.04.2015 р. ТзОВ Галичина-Захід на електронну пошту ТзОВ Традєкс було направлено проект договору поставки №15-033 і того ж дня позивач направив відповідачу проект договору із відповідними правками, в тому числі і щодо банківських реквізитів позивача. Отже, позивачем не було прийнято пропозицію відповідача про укладення договору на запропонованих ним умовах, позивач відмовився від одержаної пропозиції і водночас надіслав нову пропозицію відповідачеві укласти договір на інших, ніж було запропоновано умовах.

Таким чином, як вірно встановлено місцевим господарським судом, у даному випадку між сторонами був укладений договір поставки, у спрощений спосіб, шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, що підтверджується відповідними рахунками на оплату та видатковими накладними, підписаними сторонами без зауважень

Згідно ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.5 ст.626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних умов щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з відповідача в сумі 2 619 000,00 грн.

За отриманий товар відповідач перерахував кошти позивачу платіжними дорученнями № 3251 від 03.04.2015р., № 3363 від 08.04.2015р. та № 3578 від 21.04.2015р на рахунок № 6601 в ПАТ Банк Фінанси та Кредит 2 619 000,00 грн., з призначенням платежу: ... згідно рах.№36 від 02.04.2015р. При здійснені оплати за отриманий товар відповідач повинен був врахувати вказані позивачем реквізити рахунку, відкритого в ПАТ УкрСиббанк.

Суму 1204507,20 грн. за отриманий товар відповідач перерахував позивачу на рахунок № 2700 у банку ПАТ УкрСиббанк.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перерахування відповідачем коштів за товар на загальну суму 2619000,00 грн. на рахунок інший, ніж було вказано позивачем в рахунках на оплату та видаткових накладних, не свідчить про невиконання ним свого обовязку щодо оплати та не призвело до виникнення заборгованості перед позивачем на таку суму.

Згідно п.1.23. ст.1 Закону № 2346-III отримувачем є особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п.1.24. ст.1 Закону № 2346-III переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковим переказом є рух певної суми коштів, наслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Згідно п. 8.1. ст. 8 Закону № 2346-III банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 8.4. ст. 8 Закону № 2346-III міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Відповідно до п.30.1. ст.30 Закону № 2346-III переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно з платіжними дорученнями №3251 від 03.04.2015 р. на суму 873000 грн., №3349 від 08.04.2015 р. на суму 873000 грн. та №3363 від 08.04.2015 р. на суму 873000 грн. оплата поставленого товару здійснена відповідачем на рахунок позивача в ПАТ Банк Фінанси та Кредит, який на момент здійснення таких оплат належав ТзОВ Традєкс. Відповідачем вже перераховувались кошти на вказаний рахунок і такий рахунок в ПАТ Банк Фінанси та Кредит закритий не був.

Відповідно до п.1.24. ст.1 Закону № 2346-III помилковим переказом є рух певної суми коштів, наслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її зарахування на рахунок неналежного отримувача. Однак, у даному випадку отримувач за вищевказаними платіжними дорученнями був належний, а саме ТзОВ Традєкс на підставі укладеного договору поставки. В сторін також немає заперечень щодо належності платника відповідних коштів.

У п.2.35 Інструкції №22 кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

Як вбачається з матеріалів справи сплачена сума коштів не була повернена позивачем відповідачеві як помилково зарахована, а позивач після надходження таких оплат продовжував здійснювати поставку товару відповідачеві, що підтверджується відповідними видатковими накладними.

Враховуючи неповернення коштів на рахунок відповідача, сума 2619000,00 грн. була зарахована на рахунок позивача в ПАТ Банк Фінанси та Кредит, що є виконанням грошового зобовязання відповідачем.

Щодо надісланих відповідачем електронною поштою листів №172, №173 та №174 від 08.04.2015 р. про повернення коштів, сплачених на рахунок ТзОВ Традєкс у АТ Банк Фінанси та Кредит платіжними дорученнями №3251 від 03.04.2015 р., №3349 від 08.04.2015 р. та №3363 від 08.04.2015 р. як таких, що були перераховані помилково, то слід зазначити, що такі листи не підписані від імені ТзОВ Галичина-Захід жодною особою та позивачем не надано доказів скріплення таких документів електронним цифровим підписом, що унеможливлює встановлення судом достовірності згаданих листів.

Спірні кошти, які були перераховані відповідачем на рахунок позивача у ПАТ Банк Фінанси та Кредит за поставку товару, а саме кошти в сумі 2619000,00 грн., є складовою суми кредиторських вимог ТзОВ Традєкс 2752411,93 грн. до ПАТ Банк Фінанси та Кредит. Постановою правління НБУ від 17.09.2015р. № 612 ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Щодо доводів скаржника про неможливість використання поточного рахунку, відкритого в ПАТ Банк Фінанси та Кредит до та після здійснення відповідачем переказів грошових коштів, то суд зазначає, що у повідомленні ПАТ Банк Фінанси та Кредит №9-321200/306 від 28.03.2016 р. на запит адвоката, зазначено, що ПАТ Банк Фінанси та Кредит фактично припинило виконання платіжних доручень клієнтів щодо перерахування коштів з поточних рахунків/видачу грошових коштів з поточних рахунків з дати запровадження в банку тимчасової адміністрації, тобто, з 18.09.2015 року. Таким чином, у ТзОВ Традєкс була можливість до 18.09.2015р. розпоряджатись наявними на рахунку коштами.

Таким чином, зобовязання відповідача щодо сплати коштів за поставлений товар могло бути виконане в іншому місці (в іншому банку), ніж те, яке було встановлено домовленістю сторін, а в суду відсутні підстави для повторного стягнення сплачених відповідачем коштів, оскільки зарахування коштів на рахунок свідчить про виконання грошового зобов язання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ТзОВ Традєкс до ТзОВ Галичина-Захід про стягнення 2619000,00 грн.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

Усе викладене дає підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги, у звязку із чим згідно із ст. 49 ГПК України на апелянта покладаються судові витрати.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 29.05.2017р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ТзОВ Традєкс.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 17.10.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Хабіб М.І.