ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року Справа № 910/2868/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),

Кондратова І.Д.,

Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Колос" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року у справі № 910/2868/16 за позовом керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Київської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Колос" про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року керівник Київської місцевої прокуратури № 10 звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовною заявою до відповідача про витребування з чужого незаконного володіння на користь територіальної громади міста Києва нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Позов обгрунтовано тим, що зазначене нежитлове приміщення є об'єктом комунальної власності міста Києва та незаконно вибуло з володіння Київської міської ради за рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації "Розвитку та правозахисту підприємств" від 19.01.2009 року, яким визнано за відповідачем право власності на спірне майно, без участі його дійсного власника. Крім того, Ленінським районним судом м. Вінниці не видавалась ухвала про видачу виконавчого документу на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації "Розвитку та правозахисту підприємств" від 19.01.2009 року, що свідчить про незаконність дій відповідача, спрямованих на реєстрацію права власності.

Відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2017 року рішення судів попередніх інстанцій як про задоволення позову, так і про відмову в його задоволенні, скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.04.2017 року (суддя Сівакова В.В.) позов задоволено та витребувано з чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Колос" на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року (судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати та в позові відмовити.

Відзиви на касаційну скаргу від позивача прокурора до суду не надходили.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.10.2017 року розгляд справи було відкладено на 12.10.2017 року.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи від 12.10.2017 року у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів не підлягає задоволенню з огляду на межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, визначені ст. 1117 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що 15.04.1991 року введено в дію Закон УРСР "Про власність", яким розмежовано державну та комунальну власність.

05.11.1991 року Кабінетом Міністрів України, на виконання постанови Верховної ради УРСР від 26 березня 1991 року "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність", прийнято постанову № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)", якою затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Відповідно до розділу 2 Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до власності територіальної громади міста Києва передано житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Повноваженнями щодо розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя постановою КМ України № 311 були наділені облвиконкоми, Київський і Севастопольський міськвиконкоми з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

13.01.1992 року виконавчим комітетом Київської міської ради прийнято рішення № 26 "Про формування комунального майна міста та районів" і затверджено перелік комунального майна, яке перебуває у власності міста (додаток 1 до рішення) та перелік майна, яке передано до комунальної власності районів (додатки 2-15 до рішення).

В зв'язку з адміністративно-територіальною реформою в м. Києві пунктами 1, 2 рішення Київської міської ради від 27.12.2001 року № 208/1642 затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва (додаток 1) та районів міста (додатки 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11).

У позиції 823 таблиці 7 додатку 10 до вказаного рішення значиться житловий будинок загальною площею 1073,0 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 із нежилими приміщеннями площею 14,50 кв. м.

Відповідно до укладеного з Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради договору № 1231/2 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва від 11.09.2008 року товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Колос" отримало в оренду нежиле приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 35,2 кв. м.

19.01.2009 року рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації "Розвитку та правозахисту підприємств" визнано за ТОВ "ТД "Колос" право власності на об'єкт новоствореного нерухомого майна: нежитлове приміщення АДРЕСА_1, таким що введений в експлуатацію.

Зобов'язано ТОВ "ТД "Колос" згідно із ст.ст. 182, 334 ЦК України надати документи для державної реєстрації до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на об'єкт новоствореного нерухомого майна: нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна зареєструвати право власності ТОВ "ТД "Колос" на об'єкт новоствореного нерухомого майна: нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

Сторонами у справі були ОСОБА_4 та ТОВ "ТД "Колос".

23.03.2009 року ТОВ "Торговий дім "Колос" звернулось до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна з заявою про реєстрацію права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1, надавши ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.01.2009 року про визнання за ТОВ "ТД "Колос" право власності на об'єкт новоствореного нерухомого майна: нежитлове приміщення АДРЕСА_1, таким що введений в експлуатацію, та виконавчий лист від 29.01.2009 року, виданий Ленінським районним судом м. Вінниці на виконання ухвали від 29.01.2009 року.

30.03.2009 року КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" зареєструвало за ТОВ "Торговий дім "Колос" право власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1.

30.03.2009 року право власності на спірне майно було зареєстровано за ТОВ "Торговий дім "Колос" на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації "Розвитку та правозахисту підприємств" від 19.01.2009 року та ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.01.2009 року.

09.09.2010 року між ТОВ "Торговий дім "Колос" та Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради договору № 642/2 оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

14.02.2011 року між ТОВ "Торговий дім "Колос", як орендарем, та КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" укладено додаткову угоду № 1 до договору № 642/2 від 09.09.2010 року, згідно з якою орендодавцем визначено Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва".

Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 року № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста" будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1073,0 кв. м із нежитловими приміщеннями площею 35,2 кв. м включений до переліку об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва за порядковим № 894 в додатку № 10, який розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 року № 1112 передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2015 року у справі № 910/6770/15-г задоволено позов КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва" до ТОВ "Торговий дім "Колос", розірвано договір оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва №642/2 (з урахуванням додаткових угод №1 від 14.02.2011 року та №2 від 15.08.2011 року). Виселено ТОВ "Торговий дім "Колос" з нежитлового приміщення площею 35,2 кв.м, а саме: АДРЕСА_1.

Предметом даного судового розгляду є вимоги прокурора в інтересах органу місцевого самоврядування про витребування з незаконного володіння нерухомого майна комунальної власності у зв'язку з набуттям відповідачем цього майна без належних правових підстав.

Висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову мотивовано відсутністю у відповідача належних правових підстав для набуття у власність комунального майна, оскільки дійсний власник - Київська міська рада, не була учасником процесу у постійно діючому Третейському суді при асоціації "Розвитку та правозахисту підприємств" і його рішення від 19.01.2009 року не є підставою для виникнення у ТОВ "Торговий дім "Колос" права власності на спірне нежитлове приміщення. Крім того, всупереч чинному на той час законодавству ухвала про видачу виконавчого листа для виконання рішення постійно діючого третейського суду при асоціації "Розвитку та правозахисту підприємств" від 19.01.2009 року не видавалась, а також не видавався 29.01.2009 року виконавчий лист за вказаною ухвалою.

Разом з тим, судами обох інстанцій зазначено, що Київська міська рада строк на звернення з позовом не пропустила, оскільки вона не була ані стороною у третейській справі, ані стороною договорів оренди та не могла довідатись про порушення свого права, а про його порушення довідалася у 2015 році у ході розслідування кримінального провадження, отже прокуратура звернулась до суду 19.02.2016 року в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Крім того, ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Такий правовий висновок наведено й у постановах Верховного Суду України від 27.05.2014 року у справі № 5011-32/13806-2012 та від 29.10.2014 року у справі № 6-152цс14).

При цьому і в разі пред'явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою, позовна давність обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Дійшовши висновку про дотримання Київською міською радою строку звернення до суду (лютий 2016 року), суд першої інстанції зазначив, що початок перебігу позовної давності починається з моменту, коли рада дізналася про порушення свого права, а саме - у ході розслідування кримінального провадження від 25.05.2015 року.

Зазначене свідчить про неправильність застосування судом частини першої статті 261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері відносин права власності на об'єкти нерухомого майна.

Проте, застосовуючи ст. 261 ЦК України суди зазначені правила не врахували, а тому їх висновок про дотримання позивачем позовної давності та відсутності підстав для застосування наслідків її пропуску (стаття 267 ЦК України) є передчасним.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди повторно припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставами для скасування судових рішень зі справи.

За таких обставин, прийняті судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Колос" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року та рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2017 року скасувати, і справу № 910/2868/16 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді І.Кондратова

С.Могил