КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа№ 910/6273/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Транс Компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017

у справі № 910/6273/17 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дейв Експрес Логістік»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Транс Компанія»

про стягнення 17097,59 грн,

за участю представників:

від позивача: представник Перепона І.М. (довіреність б/н від 01.02.2017);

від відповідача: представник Судденко Г.Г. (довіреність №2 від 01.03.2017),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дейв Експрес Логістик» (надалі - ТОВ «Дейв Експрес Логістик», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Транс Компанія» (надалі - ТОВ «Віп Транс Компанія», відповідач) про стягнення 17 097,59 грн штрафу за неналежне виконання договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 27.07.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі №910/6273/17 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Віп Транс Компанія» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевий господарський суд, розглядаючи справу, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 скаржникові поновлено строк на апеляційне оскарження, справу прийнято до апеляційного провадження у складі колегії: головуючий суддя - Мальченко А.О., судді - Жук Г.А., Дикунська С.Я., розгляд справи призначено на 20.09.2017.

У зв'язку з перебуванням судді Дикунської С.Я., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, розпорядженням уповноваженої особи Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 № 09-53/3785/17 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Віп Транс Компанія» прийнято до провадження вищевказаним складом суду.

У судовому засіданні 20.09.2017 в порядку статті 77 ГПК України було оголошено перерву до 11.10.2017.

Розпорядженням уповноваженої особи Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 № 09-53/4026/17, у зв'язку з перебуванням судді Агрикової О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Віп Транс Компанія» прийнято до провадження вищевказаним складом суду.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати, постановивши нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив повністю, вказуючи на їх необґрунтованість. Оскільки рішення суду вважає законним, просив відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

11.10.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віп Транс Компанія» (в тексті договору - експедитор-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дейв Експрес Логістик» (в тексті договору - експедитор-2) було укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування (далі - договір), відповідно до якого перевізник зобов'язується здійснювати перевезення автомобільним транспортом з пунктів відправлення до пунктів призначення вантажів замовника відповідно до заявок експедитора-1, а експедитор-1 зобов'язується сплачувати послуги експедитора-2 за рахунок замовника.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що перевезення здійснюється у відповідності до умов Конвенції міжнародних перевезень вантажів дорожніми шляхами (СМR, 1970), Конвенції міжнародних перевезень вантажів з застосуванням книжки МДП (ТІR, 1975), Європейської угоди, що стосується роботи екіпажів транспортних засобів, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення (ЕСТР, 1970), Конвенції про перевезення небезпечних вантажів (ADR) і Європейської угоди про перевезення вантажів, які швидко псуються, та діючого законодавства України.

Згідно п.1.3 договору - валюта Договору - українська гривня.

Пунктом 2.1 договору на експедитора-1 покладені обов'язки по:

- наданню експедитору-2 оригіналу чи факс-копії заявки на виконання узгоджених перевезень вантажів встановленої форми, яка додається до договору (п.2.1.2 договору);

- організації оформлення товарно-транспортних документів, шляхових листів та інших документів на вантаж, необхідних для безперешкодного переїзду транспортних засобів через державні кордони та своєчасних розрахунків за перевезення (п.2.1.4 договору);

- недопущенню простою транспортних засобів при завантажувально-розвантажувальних роботах та митному оформленні більше 48 годин з моменту прибуття транспортного засобу під завантаження (розвантаження) згідно заявки на перевезення, за виключенням вихідних та святкових днів у тих випадках, коли транспортний засіб подано менше ніж за 36 годин до початку останніх (п.2.1.6 договору).

Згідно п.4.4 договору за кожну повну добу простою транспортних засобів під завантаженням (розвантаженням) та митним оформленням, що перевищує строки, встановлені в п.2.1.6 договору, експедитор-1 сплачує експедитору-2 - 50 євро (п'ятдесят євро за курсом НБУ на день прострочення) на території України, країн СНД та території країн Європи.

Визначаючи правову природу укладеного сторонами договору, місцевий господарський суд правильно вказав, що такий має ознаки транспортного експедирування, за яким, у відповідності до частини 1 статті 316 Господарського кодексу України та статті 929 Цивільного кодексу України, одна сторона зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов даного договору відповідачем була оформлена та подана позивачеві заявка на перевезення вантажу автомобільним транспортом, у якій були вказані, зокрема: дата та час завантаження - 28.07.2016, 08 год.00 хв.; маршрут здійснення перевезення - Франція-Україна; місце завантаження та митного оформлення при завантаженні - «Semin S.A.», 57920 Kedange-sun-Canner, 4 rue de la Care, В.Р.15; митниця пункту призначення та місце розвантаження - Київ; вид вантажу, його кількість, вага брутто (нетто) - будівельні матеріали, 21 тонна; необхідність наявності CMR - так, ADR - ні; вартість вантажу - відповідно до інвойсу; узгоджений строк доставки вантажу на місце призначення - 01-02.08.2016; фрахтова сума - 1550 євро по курсу НБУ на день завантаження; умови перерахунку платні за здійснення перевезення - безготівковий розрахунок на протязі 10 банківських днів на підставі оригіналів документів; прикордонний перехід на кордоні України - Ягодин.

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2016 автомобіль позивача «IVEKO», д.р.н. АМ2375АТ/НОМЕР_2 (причіп) прибув на Волинську митницю (Ягодин) ДФС, на якій мав пройти протягом 48 годин митне оформлення, тобто до 06.08.2016, натомість, оформлення документів відбулось лише 19.08.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що відповідач свої господарсько-договірні зобов'язання виконав неналежним чином, допустивши під час здійснення перевезення вантажу затримку його митного оформлення, що є порушенням п.2.1.4 договору, у зв'язку з чим здійснив нарахування відповідачеві штрафних санкцій за простій транспортного засобу протягом 12 діб, з розрахунку по 50 євро за добу, що за курсом НБУ складає суму 17 097,59 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2016 позивач на адресу відповідача направив супровідним листом №833 від 31.08.2016 оригінали документів, а саме, рахунок-фактуру №ДЛ-237/2 від 20.08.2016 про транспортні послуги на суму 44 185,00 грн, акт №237/2 від 20.08.2016 про виконані роботи, заявку б/н, СМR серії А№0033258, а також рахунок-фактуру №ДЛ-237/2 від 20.08.2016 на суму 17 097,59 грн та акт №237/2ш від 20.08.2016 щодо сплати штрафу за понаднормативний простій автомобіля, претензію з вимогою сплатити штрафні санкції та договір від 27.07.2016.

Господарським судом встановлено, що 22.09.2016 відповідачем було здійснено оплату наданих позивачем експедиторських послуг на підставі рахунку-фактури №ДЛ-237/2 від 20.08.2016 на суму 44 185,00 грн, що об'єктивно підтверджується випискою з банківського рахунку позивача №7200 в АТ «УкрСибБанк» за 22.09.2016, а також платіжним дорученням №470 від 22.09.2016 (а.с.53).

Водночас, позивач здійснив повторне направлення відповідачеві претензії щодо сплати рахунка-фактури №ДЛ-237/2 від 20.08.2016 на суму 17 097,59 грн, яка була отримана ним 15.12.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення №121.

Оскільки відповідач відповіді на претензію не надав, штраф за вищевказаним рахунком-фактурою не сплатив, місцевий господарський суд, виходячи з приписів статей 526, 929 Цивільного кодексу України та аналогічних положень статті 193 Господарського кодексу України, керуючись умовами укладеного сторонами договору, дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань та визнав позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, з такими висновками колегія суддів апеляційного господарського суду погодитись не може та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 №11 «Про судове рішення» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Не погоджуючись із заявленими вимогами, відповідач, як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі наголошував на тому, що простій автомобіля з вантажем на митному кордоні стався не з його вини. В обґрунтування наведеного останній стверджував, що під час завантаження автомобіля 28.07.2016 вантажовідправник повідомив водієві адресу експедиції та контактну особу для оформлення вантажу на експорт (EUR 1 сертифікат), однак водій не виконав інструкцій вантажовідправника, здійснив митне оформлення документів на іншій експедиції - DHL FREIHT, що призвело до неправильного оформлення документів, що свідчить про недбалість дій перевізника, в даному випадку, позивача.

На підтвердження своєї правової позиції відповідач надав місцевому господарському суду копію листа Компанії «Semin», де завантажувався автомобіль позивача (а.с.47), документ про оформлення вантажу експедицією DHL FREIHT (а.с.48) та лист замовника вантажу - ТОВ «Нова торгова група» від 22.12.2016 щодо неправильного оформлення експедитором-1 сертифікату EUR 1, а саме, відсутність візи митного органу Франції (а.с.50).

Однак, наведеним доказам відповідача господарський суд належної оцінки не надав, не навів мотивів та міркувань, з яких він виходив, відхиляючи такі докази як неналежні та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Так, визначальним принципом судового процесу є змагальність, яку статтею 129 Конституції України та статтею 4-3 ГПК України віднесено до основних засад судочинства.

Змагальність полягає в тому, що сторони в процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, як аза допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки правомірності дій позивача як перевізника за договором на транспортно-експедиторське обслуговування перевезення вантажів у міжнародному сполученні на предмет їх відповідності Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956.

Згідно частини 1 статті 11 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати.

Відповідно до частини 2 вказаної норми перевізник не зобов'язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.

Перевізник несе відповідальність як представник за наслідки втрати чи невірного використання документів, зазначених у вантажній накладній і доданих до неї або наданих в його розпорядження; сума відшкодування, яка сплачується перевізником, не повинна, однак, перевищувати ту, яка підлягала б сплаті у випадку втрати вантажу.

Саме такої недбалості, про яку йдеться в частині 2 вищевказаної норми припустився перевізник, водій якого, безпосередньо виконуючи автомобільне перевезення, здійснив митне оформлення вантажу за іншою адресою, відмінною від вказаної вантажовідправником, у зв'язку з чим у перевізних документах на вантаж була відсутня віза митних органів Франції.

Дані обставини об'єктивно підтверджуються листом вантажовідправника - Компанії «Semin» від 05.09.2016, направленим на адресу відповідача про те, що завантаження автомобіля НОМЕР_1/НОМЕР_2 товаром відправника на адресу Компанії ТОВ «Нова торгова група» (інвойси F16-34284 та F16-24285 від 28.07.2016) з комплектом відвантажувальних документів був оформлений правильно, а водієві була повідомлена адреса експедиції та дані про контактну особу для оформлення вантажу на експорт:

GONDRAND FRERES

RUE DU DOUANIER ROUSSEAU

ENCEIENTE GAROLOR

57365 ENNERY

TEL 03 87 70 83 73

FAX 03 87 70 83 81

Angelique Durr, однак з невідомих причин водій здійснив митне оформлення вантажу на іншій експедиції, у зв'язку з чим у графі 11 сертифіката Евро 1 відсутня віза митниці.

Водночас лист містить інформацію, що на прохання експедитора-1 відправником було виконано повторне оформлення сертифіката Евро 1 у передбаченому порядку, оригінал якого надіслано експрес поштою.

Листом ТОВ «Нова торгова група» вих.№84 від 22.12.2016 також підтверджуються наведені обставини щодо повторного оформлення сертифіката Євро 1, який був доставлений експрес поштою, після чого оформлення товару було здійснено з урахуванням преференцій.

Проте, матеріалами справи підтверджується, що перевізником митне оформлення здійснювалось за іншою адресою: DHL FREIHT, ZI GAROLOR, 57365 ENNERY, TEL 03 87 72 40 21, FAX 03 87 72 40 22, яка обрана останнім на власний розсуд, відтак простій автомобіля виник з вини самого перевізника, а тому вимога позивача про сплату простою заявлена до відповідача необґрунтовано.

Відповідно до вимог статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволеними, оскільки виникнення у сторони права на їх стягнення є правовим наслідком порушення зобов'язання, факт наявності якого позивачем належними та допустимими доказами не доведений.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права.

З огляду на встановлене, апеляційна скарга ТОВ «Віп Транс Компанія» апеляційним господарським судом визнається обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 у справі №910/6273/17 - скасуванню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у зв'язку із задоволенням такої покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Транс Компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 у справі №910/6273/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 у справі №910/6273/17 скасувати.

3. Постановити нове рішення.

4. У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Дейв Експрес Логістик» відмовити повністю.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дейв Експрес Логістик» (10007, м. Житомир, вул. Київське шосе, 143-а, код 32122163) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Транс Компанія» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 50, офіс 609, код 36857318) судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 1 760 (Одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 00 коп.

6. Справу №910/6273/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук