номер провадження справи 33/36/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.10.2017 Справа № 908/1617/17

Суддя господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.,

При секретарі Хилько Ю.І.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" про надання розстрочки виконання рішення по справі № 908/1617/17

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, б.11)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранс Україна" (49000, м. Дніпро, пр-т Праці, 2-Т, ідентифікаційний код юридичної особи 34060701)

про стягнення суми,

Відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_2 - договір про надання правової допомоги б/н від 17.05.2017р.;

від відповідача (заявника): Швець М.О. - довіреність № 18-75 від 19.12.2016 р.;

від третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

13.10.2017 р. в господарський суд Запорізької області від ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (відповідача у справі) надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду по справі № 908/1617/17 частками на 6 місяців, на підставі ст. 121 ГПК України.

Обґрунтовуючи свою заяву відповідач посилається на те, що інфляційні процеси в економіці держави та складна ситуація у промисловій сфері, зокрема, в металургії, негативно впливають і на результати господарської діяльності ПАТ «Запорізький завод феросплавів». Загальновідомо, що наразі на границі тимчасово окупованих територій відбувається блокування залізничного сполучення, в результаті чого припинено рух залізничних потягів, що прямують з підприємств, розташованих на території тимчасово окупованих територій. Зокрема, повністю припинені залізничні перевезення вантажу з підприємств, що здійснюють постачання коксово-вугільної сировини для підприємства відповідача - ПрАТ «Єнакіївський коксохімпром» та ПрАТ «Донецьксталь». Коксово-вугільна продукція зазначених підприємств є основною сировиною для виробничої діяльності ПАТ «ЗФЗ». За своїм хімічним складом коксово-вугільна продукція ПрАТ «Єнакіївський коксохімпром» та ПрАТ «Донецьксталь» є унікальною та безальтернативною саме для виробництва феросплавної продукції ПАТ «ЗФЗ». У короткостроковій та середньостроковій перспективі знайти інших постачальників аналогічної сировини є неможливим. Так само є неможливим внести корективи у процес виробництва феросплавної продукції з використанням коксово-вугільної сировини іншого хімічного складу.

На дату подачі цієї заяви, на ПАТ «ЗФЗ» наявні залишки коксово-вугільної сировини ПрАТ «Єнакіївський коксохімпром» та ПрАТ «Донецьксталь», що є достатніми для нормального функціонування підприємства не більше ніж на 10 днів.

У разі, якщо поставки коксово-вугільної сировини ПрАТ «Єнакіївський коксохімпром» та ПрАТ «Донецьксталь» не буде відновлено, виробнича діяльність ПАТ «ЗФЗ» буде частково чи повністю припинена.

15.02.2017 року Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з блокуванням вантажних перевезень енергетичного вугілля антрацитової групи, прийнято розпорядження №103-р «Про вжиття тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії». Відповідно до зазначеного розпорядження, Державному підприємству "Національна енергетична компанія "Укренерго" надано право за необхідності проводити відключення електроенергії.

ПАТ «ЗФЗ» є одним з найбільших електрометалургійних підприємств в Україні. Тому, винесення вказаного вище розпорядження ставить під загрозу саме можливість ПАТ «ЗФЗ» здійснювати свою основну діяльність - виробляти феросплави. Постає питання зупинки підприємства. Відповідач вважає, що наведені обставини є конкретними обставинами, що ускладнюють виконання рішення по справі. Одночасне стягнення за таких надзвичайних обставин всього розміру суми основного боргу, разом з 3 % річних та інфляційними втратами, може призвести до повної чи часткової зупинки підприємства, в якому працюють понад 3,5 тис. працівників.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить заяву задовольнити.

Ухвалою господарського суду від 13.10.2017 р. по справі № 908/1617/17 розгляд заяви про надання розстрочки призначено на 23.10.2017 р.

Позивач - у письмовому відзиві зазначив, що відповідач у своїй заяві не заявляє про відсутність у нього коштів на банківських рахунках і майна та не заявляє про наявний скрутний фінансовий стан. Навпаки, зазначає, що ПАТ ЗФЗ є одним з найбільших електрометалургійних підприємств в Україні. Наявність інфляційних процесів в економіці держави негативно впливає не тільки на результати діяльності відповідача, а і на діяльність позивача також, який є суб'єктом малого підприємництва. Позивач також зазнає значні збитки у зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем заборгованості за рішенням суду. Третя особа у справі - Первісний кредитор ТОВ «Автотранс Україна» вже збанкрутів із за дебіторської заборгованості, в т.ч. заборгованості відповідача.

Також, вважає, що посилання заявника на те, що через блокування залізничних шляхів, фактично окупованої частини території України, можливе відключення електричної енергії та її подорожчання, що може призвести до припинення господарської діяльності ПАТ «ЗФЗ», на якому працює понад 3,5 тисяч мешканців міста Запоріжжя, не повинні прийматись до уваги, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів того, що на цей час відбулося фактичне відключення ПАТ «ЗФЗ» від електричної енергії, а отже відповідач в обґрунтування ускладнення виконання рішення суду не може посилатися на обставини, які ґрунтуються на припущеннях. Просить відмовити у розстроченні виконання рішення господарського суду від 19.09.2017р. у справі №908/1617/17 на 6 місяців, які є завищеними вимогами.

Третя особа - вимоги суду, викладені в ухвалі від 13.10.2017 р., щодо надання витребуваних судом документів не виконала, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористалася, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвала господарського суду від 13.10.2017 р. про призначення заяви про надання розстрочки до розгляду на 23.10.2017 р., була направлена судом на належну адресу третьої особи.

Тобто, про час та місце слухання заяви по даній справі третя особа була повідомлена належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на обмежений статтею 121 ГПК України 10-ти денний строк розгляду заяви про розстрочку виконання рішення, заява розглядається за відсутності представника третьої особи.

Розглянувши заяву ПАТ "Запорізький завод феросплавів", проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що рішенням господарського суду Запорізької області від 19.09.2017 р. у справі №908/1617/17 позов задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму 548162,00 грн. основного боргу, суму 34601,79 грн. - 3% річних, суму 124820,38 грн. втрат від інфляції та суму 10613,76 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

У зв'язку із набранням рішення законної сили, на його виконання було видано відповідний наказ.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

За змістом п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Обґрунтовуючи заяву про надання розстрочки виконання судового рішення, відповідач посилається на інфляційні процеси в економіці держави, складну ситуацію у промисловій сфері, блокування залізничного сполучення на границі тимчасово окупованих територій, що негативно впливають на результати господарської діяльності ПАТ «Запорізький завод феросплавів».

Суд зазначає, що наведені відповідачем доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для розстрочки виконання судового рішення в розумінні ст.ст. 32-36, 121 ГПК України та не доводять неможливість виконання рішення суду у даній справі.

При цьому, заявник, в порушення ст.ст. 33, 34 ГПК України, не надав жодних доказів в підтвердження своїх доводів.

Крім того, у своїй заяві про розстрочення судового рішення, заявник не вказує на відсутність у підприємства коштів на рахунках і майна та не заявляє про скрутний фінансовий стан. Заявник не надав документів, які підтверджують тяжке фінансове становище, документально не підтвердив неприбутковість підприємства, не надав документального обґрунтування наявності тих виняткових обставин, які роблять неможливим одночасне і повне виконання рішення суду по даній справі у встановлений строк.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" передбачено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувана при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

До того ж, кожна із Сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб'єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У даному випадку заявником є юридична особа - суб'єкт господарювання, який здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку (ст. 42 ГК України).

Законом України «Про судоустрій України» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Невиконання судових рішень тягне передбачену законом відповідальність.

У відповідності до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Наведені заявником доводи, суд не може сприймати у якості достатньої підстави для розстрочки виконання судового рішення, оскільки, вони не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку належного виконання зобов'язань за судовим рішенням.

Додатково суд зазначає, що правопорушення, наслідком якого стало стягнення за рішенням суду від 19.09.2017р. з відповідача на користь позивача в т.ч. суми основного боргу в розмірі 552966,81 грн., було вчинено відповідачем у липні 2015 р. Тобто, з моменту вчинення правопорушення і станом на момент судового розгляду заяви відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення (жовтень 2017р.), минув значний період часу (більше двох років), що негативно впливає на майнові інтереси самого позивача у вигляді тривалого ненадходження грошових коштів.

Крім того, в заяві про надання розстрочки виконання судового рішення відповідач просить розстрочити виконання рішення до 31.03.2018 р., що із урахуванням довготривалості такого періоду часу, наявності інфляційних процесів в економіці, вкрай негативно вплине на майнові інтереси позивача.

Отже, викладені та повідомлені суду відповідачем обставини, за змістом ст. 121 ГПК України, не є підставою для розстрочки виконання рішення суду. Таким чином, відповідач не довів належними доказами наявність виключних обставин, які дають підстави для застосування розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до положень пункту 7.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р., при винесенні ухвали про відстрочку або розстрочку, зміну способу і порядку його виконання, господарський суд, або відмовляє відповідно у відстрочці чи розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання за відсутності підстав для вчинення процесуальних дій, або за наявності таких підстав - задовольняє (задовольняє частково) відповідні заяви.

За таких обставин суд вважає, що заява відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду від 19.09.2017 р. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" про надання розстрочки виконання рішення від 19.09.2017 р. по справі № 908/1617/17 - до 31.03.2018 р., відмовити.

Суддя М.В. Мірошниченко