ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Справа № 910/22426/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Куровського С.В. - головуючого(доповідача),

суддів: Катеринчук Л.Й., Удовиченка О.С.,

за участю представників:

ПП "Рим-Лав" - Федіни О.О. (дов. від 25.10.2016),

ТОВ "Інтермоде ЮК" - Колоса Ю.В. (дов. від 24.01.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу приватного підприємства "Рим-Лав"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017

та рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017

у справі №910/22426/16 господарського суду міста Києва

за позовом приватного підприємства "Рим-Лав"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інтермоде ЮК"

про стягнення коштів,

встановив:

У грудні 2016 року позивач - Приватне підприємство (ПП) "Рим-Лав" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Інтермоде ЮК" про стягнення суми заборгованості, що складає 687927, 00 грн, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, що складає 280 975, 76 грн, інфляційного збільшення суми заборгованості, що складає 54 193, 49 грн, 3% річних від суми заборгованості за весь час прострочення, що складає 22 051, 00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем, що передбачені договором генпідряду № 14/07 від 14.07.2015 року, а саме безпідставної відмови від підписання актів приймання-передачі, в останнього виникла заборгованість у розмірі 687927, 00 грн, яку відповідач відповідно до п.п. 4.9. договору повинен був оплатити протягом трьох робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 (суддя Підченко Ю.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 (колегія суддів у складі: Сулім В.В., Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.) рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у справі №910/22426/16 залишено без змін.

В касаційній скарзі Приватне підприємство "Рим-Лав" просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 15.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017. В обґрунтування посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме, ст.ст. 530, 853 ЦК України, ст. 34 ГПК України.

ТОВ "Інтермоде ЮК" проти вимог касаційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві, просить касаційну скаргу ПП "Рим-Лав" залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.07.2015 між ПП "Рим-Лав" (генпідрядник) та ТОВ "Інтермоде ЮК" (замовник) було укладено договір генпідряду № 14/07 (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується у встановлений строк виконати ремонтно-оздоблювальні роботи, що включатимуть демонтажні, ремонтні та інші роботи, у відповідності до узгодженого проекту на об'єкті, визначеному додатком № 6, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Генерала Ватутіна, 2-Т (далі - об'єкт) з метою провадження в ньому торгової діяльності та в обумовленому сторонами порядку здати замовникові разом з усією необхідною проектно-кошторисною,технічною та виконавчою документацією, складання якої передбачено законодавством, будівельними нормами та правилами та покладено договором на генпідрядника, а замовник зобов'язується надати генпідрядникові будівельний майданчик, прийняти об'єкт у визначеному договором порядку та оплатити прийняті роботи.

Перелік робіт, їх обсяги та порядок виконання визначаються проектно-кошторисною документацією (додаток № 1), що складається з проектної та кошторисної документації та є невід'ємними частинами договору (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору динамічна договірна ціна робіт, що виконуються на об'єкті згідно договору та проектно-кошторисною документацією, визначається у додатку № 2, що розробляється виконавцем та узгоджується сторонами відповідно до договору.

В даному пункті договору сторони також погодили умови розрахунків та платежів за договором.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що термін виконання робіт на об'єкті складає 42 календарних дні з дати підписання генпідрядником акту передачі йому будівельного майданчика до дати завершення робіт згідно додатків № 3 та № 4 до договору, але у будь-якому разі не пізніше 31.08.2015.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Статтею 838 ЦК України встановлено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у ст. 1 договору сторонами визначено, що субпідрядниками є підрядники, які виконують спеціальні і окремі види робіт за домовленістю з генпідрядником, яким виступає ПП "Рим-Лав".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем на виконання умов договору було сплачено на користь позивача авансові платежі в наступних розмірах: - 543 545, 24 грн - 15.07.2015 року; - 497 345, 24 грн - 07.08.2015 року.

Підставою ж для звернення з даним позовом стала відмова відповідача від підписання актів приймання-передачі, в той час, як стверджує позивач, ним були виконані взяті за договором зобов'язання в повному обсязі та у встановлені договором строк, на підтвердження виконання робіт замовник отримав, зокрема, акти про виконані роботи від генпідрядника, та зобов'язався підписати, оскільки будь-які зауваження до виконаних робіт на момент приймання-передачі у відповідача були відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки позивач роботи виконав неякісно, з відхиленням від проекту, з порушеннями будівельних норм, а наданий для підписання акт приймання виконаних робіт та довідка про якість виконаних робіт не відповідали погодженій сторонами вартості робіт, то відповідач правомірно відломився від підписання актів і довідки та повернув їх позивачу зі своїми зауваженнями; недоліки виявлені замовником не було усунуто у погодженому сторонами порядку; позивачем не доведено факт прострочення відповідачем грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2015 між замовником та генпідрядником було підписано акт надання доступу на будівельний майданчик у торгівельному центрі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач завершив виконання ремонтно-оздоблювальних робіт лише 10.10.2015, тобто із затримкою виконання робіт більше як на 1 місяць, що підтверджується також наданим позивачем листом-претензією № 24 від 09.12.2015.

09.12.2015 ПП "Рим-Лав" звернулось до ТОВ відповідальністю "Інтермоде ЮК" із претензією № 24 від 09.12.2015 про погашення заборгованості.

Відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити законом покладений саме на замовника.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посилання позивача на надання 10.10.2015 відповідачу акта приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт не підтверджено жодним доказом в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України.

При цьому встановлено, що про недоліки відповідач неодноразово повідомляв позивача, зокрема направленням претензії від 03.12.2015 вих. № 03/12/2015.

Відповідно до п. 15.4 Договору замовник перевіряє достовірність акта приймання виконаних робіт в частині фактично виконаних робіт, використаних матеріалів та дотримання проекту та підписує його, а за умови наявності зауважень надає їх генпідряднику протягом 2 робочих днів з дня виявлення. Генпідрядник зобов'язується виправити зауваження замовнику у строк 5 календарних днів з дати їх надання, але у будь-якому разі не пізніше 13.09.2015. Перевірку відповідності виконаних робіт організовує замовник та така перевірка здійснюється архітектором бренду SuperStep протягом 8 календарних днів з дати завершення робіт та надання акту виконаних робіт замовникові.

Судами встановлено, що акт № 1 приймання виконання будівельних робіт за січень 2016 року (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконання будівельних робіт за січень 2016 року відповідач отримав від позивача лише 28.01.2016.

Листом від 01.02.2016 (вих. № 01/01/16) відповідач повернув позивачу непідписані Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2016 (форма КБ-3) із своїми зауваженнями, враховуючи виявлені недоліки та відхилення від проекту у виконаних позивачем роботах.

Листом від 17.02.2016 (вих. № 5) позивач підтвердив, що отримав повернутий відповідачем акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт.

Зі змісту вказаного з листа вбачається, що генпідрядник пропонував за свій рахунок та в обумовлений сторонами термін усунути недоліки, викладені ТОВ "Інтермоде ЮК" у претензійних листах та під час зустрічі з субпідрядником 04.02.2016 зауваження до виготовлених меблів на об'єкті згідно з договором ген підряду № 14/07 від 14.07.2015. Також, генпідрядник погоджується на розрахунок з ним в сумі 687 927,00 грн, відповідно до кошторису, що є додатком № 1 до договору ген підряду № 14/07, за умови письмового гарантування замовником проведення такого розрахунку після виконання генпідрядником умови щодо усунення недоліків, тобто позивач погодився за свій рахунок та в обумовлений сторонами термін усунути викладені замовником в претензійному листі від 03.12.2015 (вих. №03/12/2015) зауваження та визнав їх обґрунтованість.

Тобто, позивач визнав наявність недоліків виконання його зобов'язань за договором генпідряду 14/07.

Таким чином, твердження, викладені в касаційній скарзі, щодо пропущення відповідачем строку на пред'явлення претензій обґрунтовано були визнані судами попередніх інстанцій як безпідставні, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що договірна ціна та вартість виконаних будівельних робіт в наданому позивачем акті приймання та довідці про вартість виконаних будівельних робіт суттєво відрізняються, однак жодних підтверджень того, що сторони договору вносили зміни до динамічної ціни договору, тобто наявні відхилення від проектно-кошторисної документації.

В той час як п. 3.4 договору передбачено, що перегляд договірної ціни обґрунтовується розрахунками та оформлюється сторонами шляхом укладання додаткових угод, що є невід'ємною частиною договору. У разі відмови замовника від збільшення кошторису, сторони або кожна сторона окремо мають право вимагати розірвання договору з оплатою замовником виконаної частини роботи.

Однак, жодних додаткових угод з приводу збільшення вартості будівельних робіт сторонами не укладалось.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. При цьому, згідно ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, встановивши, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження якості виконаних ним ремонтно-оздоблювальних робіт та відповідності робіт проекту та технічним нормам, та враховуючи відсутність підстав вважати, що недоліки виявлені замовником було усунено у погодженому сторонами порядку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 280975, 76 грн, втрат від інфляції у розмірі 54 193, 49 грн та 3% річних у розмірі 22051, 00 грн - також обґрунтовано визнано такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо посилання в касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій процесуального порядку у частині прийняття як належного доказу висновку експерта, наданого до суду відповідачем, оскільки наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідно судової експертизи, що зроблено не було, колегія суддів оцінює критично, оскільки судами попередніх інстанцій вказаному висновку експерта була надана оцінка в розумінні ст.ст. 32, 34 ГПК України як належному доказу на підтвердження неналежного виконання позивачем ремонтно-оздоблюваних робіт. Водночас, клопотання про призначення відповідної судової експертизи для встановлення певних обставин та спростування вказаного висновку №02-2017 позивачем не заявлялося.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження в касаційній скарзі про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у касаційному провадженні, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 у даній справі прийняті у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 , 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Рим-Лав" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2017 по справі №910/22426/16 залишити без змін.

Головуючий Куровський С.В.

Судді Катеринчук Л.Й.

Удовиченко О.С.