ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.2017 Справа № 904/7667/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електродпостач", м. Кам'янське

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Кам'янське

про стягнення, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 5061115,01грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат (свідоцтво № 1085 від 26.06.2002), представник за угодою про надання правової допомоги № б/н від 11.07.2017

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю №102 від 12.07.2017

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електродпостач" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат Ім. Ф.Е. Дзержинського" (далі - відповідач) про стягнення 5186413,19грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №15-1965-02 від 31.12.2015, в частині здійснення оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2017 порушено провадження у справі №904/7667/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 12.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2017 відкладено судове засідання на 02.10.2017.

02.10.2017 від позивача отримано уточнену позовну заяву в якій просить суд стягнути з відповідача 4420392,28грн. основної заборгованості; 113118,00грн. трьох відсотків річних та 527604,73грн. інфляційних втрат.

Заява позивача про уточнення позовних вимог господарським судом розцінена, як заява про зменшення позовних вимог та прийнята до розгляду.

02.10.2017 від відповідача отримано відзив.

Ухвалою від 02.10.2017 строк розгляду справи продовжено на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, а саме по 17.10.2017 та відкладено розгляд справи на 12.10.2017.

12.10.2017 від відповідача отримано відзив на уточнену позовну заяву.

Суд оголошував перерву з 12.10.2017 до 17.10.2017.

У судовому засіданні 17.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електродпостач» (далі - позивач, постачальник) і Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - відповідач, покупець) укладено договір №15-1965-02 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобовязується передати у власність покупця з метою здійснення господарської діяльності продукцію (номенклатура продукції, найменування виробника вказується у специфікації до даного договору), іменовану надалі по тексту продукція, а покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію на умовах, викладених в договорі.

Згідно п. 2.1. Договору, загальна кількість продукції, яка підлягає поставці, одиниці виміру, асортимент, сортамент, номенклатура визначається специфікацією за згодою сторін.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що загальна сума договору є змінною величиною та складається із суми всіх специфікацій, оформлених до діючого договору.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що покупець оплачує продукцію шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у наступного порядку:

- протягом чотирнадцяти банківських днів з дня поставки на підставі рахунку на оплату, оформленого постачальником, якщо інший порядок оплати не обумовлений в Специфікаціях до Договору.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що датою поставки (на умовах CPT/DDP) продукції залізничним транспортом та моментом переходу права власності вважається дата штемпеля на залізничній накладній на станції отримувача.

Пунктом 5.5 Договору визначено, що при поставці продукції автотранспортом (на умовах EXW/FCA) датою поставки продукції та моментом переходу права власності вважається дата передачі продукції покупцю на складі постачальника, які вказані у накладній на відпуск продукції.

Пунктом 5.7 Договору визначено, що при поставці продукції залізничним транспортом (на умовах FCA), датою поставки продукції та моментом переходу права власності вважається дата штемпеля на залізничній накладній на станції вантажовідправника.

Договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2016 року, а в частині гарантійних обовязків до повного їх виконання (п. 11.1. Договору).

Крім того, 08.11.2016 між продавцем та покупцем укладено Додаткову угоду №2 до Договору №15-1965-02 від 31.12.2015, якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2017.

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, зазначає, що на виконання умов вищевказаного Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв в період з 02.01.2016 по 21.02.2017 товар, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та довіреностями.

Як зазначає позивач, протягом дії Договору відповідач систематично порушував умови договору щодо оплати товару, у звязку з чим, на час розгляду справи розмір заборгованості за поставлений товар складає 4420392,28грн. Непогашеною залишилася заборгованість, яка підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна №2 від 12.01.2017 на суму 70455,10грн.; товарно-транспортна накладна №2 від 12.01.2017. Дата поставки товару 12.01.2017.

- видаткова накладна №6 від 23.01.2017 на суму 66124,09грн.; товарно-транспортна накладна №6 від 23.01.2017. Дата поставки товару 23.01.2017.

- видаткова накладна №7 від 24.01.2017 на суму 67405,09грн.; товарно-транспортна накладна №7 від 24.01.2017. Дата поставки товару 24.01.2017.

- видаткова накладна №8 від 26.01.2017 на суму 60893,33грн.; товарно-транспортна накладна №8 від 26.01.2017. Дата поставки товару 26.01.2017.

- видаткова накладна №9 від 30.01.2017 на суму 37149,05грн.; товарно-транспортна накладна №9 від 30.01.2017. Дата поставки товару 30.01.2017.

- видаткова накладна №244 від 22.04.2016 на суму 53056,16грн.; Дата поставки товару 22.04.2017. Частково оплачена відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням №9348 від 05.08.2016.

- видаткова накладна №263 від 31.10.2016 на суму 55168,18грн.; товарно-транспортна накладна №263 від 31.10.2016. Дата поставки товару 31.10.2016.

- видаткова накладна №49 від 25.01.2016 на суму 200499,85грн.; залізнична накладна №41729799 від 25.01.2016. Дата поставки товару 25.01.2016. Частково оплачена відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням №72 від 25.01.2017.

- видаткова накладна №54 від 26.01.2016 на суму 100594,31грн.; залізнична накладна №41729856 від 26.01.2016. Дата поставки товару 26.01.2016.

- видаткова накладна №55 від 26.01.2016 на суму 203508,62грн.; залізнична накладна №41729848 від 26.01.2016. Дата поставки товару 26.01.2016.

- видаткова накладна №57 від 27.01.2016 на суму 100630,56грн.; залізнична накладна №41729864 від 27.01.2016. Дата поставки товару 27.01.2016.

- видаткова накладна №170 від 30.03.2016 на суму 201333,61грн.; залізнична накладна №42790311 від 30.03.2016. Дата поставки товару 30.03.2016.

- видаткова накладна №171 від 30.03.2016 на суму 204197,38грн.; залізнична накладна №42790385 від 30.03.2016. Дата поставки товару 30.03.2016.

- видаткова накладна №180 від 04.04.2016 на суму 201261,11грн.; залізнична накладна №41730899 від 04.04.2016. Дата поставки товару 04.04.2016.

- видаткова накладна №181 від 04.04.2016 на суму 151272,08грн.; залізнична накладна від 04.04.2016. Дата поставки товару 04.04.2016.

- видаткова накладна №204 від 15.04.2016 на суму 509315,81грн.; товарно-транспортна накладна №204 від 15.04.2016. Дата поставки товару 15.04.2016. Частково оплачена відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням №3067 від 29.09.2016.

- видаткова накладна №251 від 13.05.2016 на суму 761997,16грн.; товарно-транспортна накладна №251 від 13.05.2016. Дата поставки товару 13.05.2016.

- видаткова накладна №282 від 13.05.2016 на суму 761997,16грн.; товарно-транспортна накладна №282 від 13.05.2016. Дата поставки товару 13.05.2016.

- видаткова накладна №1 від 12.01.2017 на суму 787386,85грн.; товарно-транспортна накладна №1 від 12.01.2017. Дата поставки товару 12.01.2017.

- видаткова накладна №3 від 20.01.2017 на суму 177080,98грн.; товарно-транспортна накладна №3 від 20.01.2017. Дата поставки товару 20.01.2017.

- видаткова накладна №21 від 21.02.2017 на суму 504749,36грн.; товарно-транспортна накладна №12 від 21.02.2017. Дата поставки товару 21.02.2017.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу щодо виконання порушеного зобовязання. Зазначений лист було отримано відповідачем 12.05.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак вимоги позивача були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

За неналежне виконання відповідачем свого обов'язку по Договору щодо повної та своєчасної оплати, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 527604,73грн. та 3% річних у розмірі 113118,00грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 4420392,28грн., інфляційні втрати у розмірі 527604,73грн., 3% річних у розмірі 113118,00грн. за загальний період з 24.02.2016 по 25.07.2017, що становить сукупність по періодах нарахування за кожною поставкою.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та повідомив наступне.

Поставка "брикетів кремнієвоміщуючих БФ-3" у січні 2017 року в межах договору №15-1965-02 від 31.12.2015 не відбулася. Специфікації не підписувалися. Належні докази на підтвердження отримання товару уповноваженими представниками відповідача в матеріалах справи відсутні.

Отже, вимоги за видатковими накладними №2, №№6-9 у розмірі 302026,66грн. не визнаються. Вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат не визнано.

На видатковій накладній №263 від 31.10.2016 відсутній підпис уповноваженої особи відповідача.

Отже, вимоги у розмірі 62064,00грн. не визнаються. Вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат не визнано.

Факт отримання відповідачем товару за видатковими накладними №49, №54, №55, №57 від 25-27 січня 2016 року; №170, №171 від 30.03.2016; №180, №181 від 04.04.2017 не оспорюється. Заперечення щодо визначення періодів прострочення грошових зобов'язань відсутні.

У квітні, травні, грудні 2016 року, січні 2017 року поставка товару здійснювалася на умовах, визначених специфікаціями до договору. Умовами означених специфікацій строк поставки товару визначено - протягом 10 банківських днів за фактом поставки, після отримання результатів хімічного аналізу. Позивач не надав суду результатів хімічного аналізу на витребуваний товар.

Заборгованість за видатковою накладною №204 від 15.04.2016 відсутня, що підтверджується платіжним дорученням №3067 від 29.09.2016. Отже, відсутні підстави для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

В матеріалах справи відсутні належні докази в підтвердження отримання товару за видатковими накладними №251 від 13.05.2016; №282 від 28.12.2016; №1 від 12.01.2017; №3 від 20.01.2017. Докази настання строку платежу не надано.

В матеріалах справи відсутні належні докази в підтвердження отримання товару за видатковими накладними №21 від 21.02.2017. Специфікація на поставку товару в лютому 2017 між сторонами не підписувалася. Отже, вимоги про стягнення 504749,36грн. не визнаються. Відсутні підстави для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, з урахуванням наступного.

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від покупця - комерційним директором ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності №134 від 09.11.2015 та від постачальника - директором ОСОБА_4, який діяв на підставі статуту. Підписи представників сторін скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Беручи до уваги зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов'язок покупця оплатити вартість отриманого товару.

Враховуючи встановлені умовами договору та специфікаціями до Договору строки оплати товару, строк оплати переданого на підставі договору позивачем відповідачу в період з 12.01.2016 по 21.02.2017 за спірними видатковими накладними та отриманого відповідачем товару є таким, що настав.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за отриманий від позивача в період з 12.01.2016 по 21.02.2017 за спірними видатковими накладними товар з дотриманням встановлених умовами Договору та специфікаціями до Договору строків оплати товару.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Отже, для розрахунку основної заборгованості господарським судом взято до уваги підписані між сторонами видаткові накладні та докази часткової оплати.

Доказів оплати товару в сумі 4413897,89грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Таким чином, обґрунтованою визнано заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 4413897,89грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Перевіривши розрахунок суми трьох відсотків річних господарський суд визнав правомірним їх стягнення у сумі 112402,86грн. за загальний період з 24.02.2016 по 25.07.2017, що становить сукупність по періодах нарахування за кожною поставкою.

Перевіривши розрахунок суми інфляційних втрат господарський суд визнав правомірним їх стягнення у сумі 527604,73грн. за загальний період з 24.02.2016 по 25.07.2017, що становить сукупність по періодах нарахування за кожною поставкою.

Господарський суд визнав обґрунтованими твердження відповідача, що між сторонами не підписано Специфікацій на поставку "брикетів кремнієвоміщуючих БФ-3" у січні 2017 року в межах договору №15-1965-02 від 31.12.2015.

Однак, господарський суд констатує, що поставка "брикетів кремнієвоміщуючих БФ-3" у січні 2017 року в межах договору №15-1965-02 від 31.12.2015 відбулася, що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна №2 від 12.01.2017 на суму 70455,10грн. (а.с. 30 том 1); товарно-транспортна накладна №2 від 12.01.2017 (а.с.33 том 1).

- видаткова накладна №6 від 23.01.2017 на суму 66124,09грн. (а.с. 34 том 1); товарно-транспортна накладна №6 від 23.01.2017 (а.с. 36 том 1).

- видаткова накладна №7 від 24.01.2017 на суму 67405,09грн. (а.с. 37 том 1); товарно-транспортна накладна №7 від 24.01.2017 (а.с. 38 том 1).

- видаткова накладна №8 від 26.01.2017 на суму 60893,33грн. (а.с. 39 том 1); товарно-транспортна накладна №8 від 26.01.2017 (а.с. 40 том 1).

- видаткова накладна №9 від 30.01.2017 на суму 37149,05грн. (а.с. 41 том 1); товарно-транспортна накладна №9 від 30.01.2017 (а.с. 43 том 1).

Таким чином, заперечення відповідача в частині невизнання поставок за вищевказаними видатковими накладними господарським судом відхиляються. Зазначені видаткові накладні визнаються належними доказами поставки товару, так як містять підписи представників сторін.

Враховуючи, що доказів оплати товару отриманого за видатковими накладними №2, №№6-9 відповідач не надав господарський суд визнав правомірним нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Щодо заперечень відповідача відносно відсутності підпису уповноваженої особи відповідача на видатковій накладній №263 від 31.10.2016 на суму 62064,00грн. господарський суд дійшов наступних висновків. Матеріали справи містять дві видаткові накладні №263 від 31.10.2016. Однак видаткова накладна №263 від 31.10.2016 на суму 55168,18грн. (а.с.104 том 1) підписана представниками сторін, а видаткова накладна №263 від 31.10.2016 на суму 62064,00грн. (а.с.217 том 1) підписана лише представником позивача. Таким чином, належним доказом поставки товару господарський суд визнав видаткову накладну №263 від 31.10.2016 на суму 55168,18грн. (а.с.104 том 1), яка підписана представниками сторін. Видаткову накладну №263 від 31.10.2016 на суму 62064,00грн. (а.с.217 том 1) підписану лише представником позивача господарський суд до уваги не взяв.

Щодо заперечень відповідача відносно ненадання результатів хімічного аналізу господарський суд звертає увагу на статтю 666 Цивільного кодексу України. А саме, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Дослідивши матеріали справи господарський суд констатує, що відповідач не звертався до позивача з вимогами про надання результатів хімічного аналізу.

Крім того, пунктом 7.5 договору визначено, що при невідповідності кількісних та/або якісних показників "Продукції" виклик представників постачальника для взяття участі у подальшому прийомі товару є обов'язковим. У разі виникнення спірних питань по якості покупець має право залучити для прийому товару по якості експертну організацію товариство з обмеженою відповідальністю "Інспекторат Україна". Результати експертизи по якості оформляються сертифікатом якості (протоколом відбору проб та випробувань) незалежної експертної організації, яка є кінцевим документом при взаєморозрахунках.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем від позивача отримано товар неналежної якості. Підстави звільнення відповідача від оплати отриманого від позивача товару відсутні.

Господарський суд визнав обґрунтованими заперечення відповідача, що заборгованість за видатковою накладною №204 від 15.04.2016 відсутня, що підтверджується платіжним дорученням №3067 від 29.09.2016. Отже, відсутні підстави для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Заперечення відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за товар отриманий на підставі видаткової накладної №251 від 13.05.2016 на суму 761997,16грн. (а.с.110 том 1); видаткової накладної №282 від 28.12.2016 на суму 452808,77грн. (а.с. 18 том 2); видаткової накладної №1 від 12.01.2017 на суму 787386,85грн. (а.с.113 том 1); видаткової накладної №3 від 20.01.2017 на суму 177080,98грн. господарським судом відхиляються. Вказані видаткові накладні підписано представниками сторін та визнано належними доказами передачі товару.

Заперечення відповідача щодо ненастання строку платежу господарським судом відхиляються. Крім того, господарський суд звертає увагу на положення пункту 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів отримання товару за видатковою накладною №21 від 21.02.2017 на суму 504749,36грн. (а.с.28 том 2) господарським судом відхиляються. Вказана видаткова накладна підписана представниками сторін та визнана належним доказом поставки товару позивачем відповідачу. Непідписання Специфікації на поставку товару в лютому 2017 року не свідчить про відсутність поставки. Крім того, між сторонами існували відносини на підставі укладеного та діючого договору №15-1965-02 від 31.12.2015. Враховуючи відсутність доказів оплати спірної поставки та настання строку оплати наявні підстави для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 75810,44грн., з урахуванням того, що 99,86% позовних вимог позивача судом задоволено.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України „Про судовий збір визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 218, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст.4, 32-34, 43-44, 48, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" (51925, Дніпропетровська область, м.Кам'янське, вул.Соборна, 18-Б; ідентифікаційний код 05393043) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Електродпостач" (51900, Дніпропетровська область, м.Кам'янське, просп.Аношкіна, 181/110; ідентифікаційний код 33611,89грн. (чотири мільйони чотириста тринадцять тисяч вісімсот дев'яносто сім грн. 89 коп.) основної заборгованості; 112402,86грн. (сто дванадцять тисяч чотириста дві грн. 86 коп.) трьох відсотків річних; 527604,73грн. (п'ятсот двадцять сім тисяч шістсот чотири грн. 73 коп.) інфляційних втрат; 75810,44грн. (сімдесят п'ять тисяч вісімсот десять грн. 44 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

19.10.2017

Суддя ОСОБА_5