ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" жовтня 2017 р.Справа № 910/7256/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агрон"

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Мілком"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Фосагро-Україна"

про стягнення 11 355,00 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю)

від відповідача: не зявився

від третьої особи 1: не зявився

від третьої особи 2: не зявився

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариства з обмеженою відповідальністю "Агрон", звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 11 355,00 грн., де 9 135,00 грн. вартість нестачі вантажу, 2 220,00 грн. витрати на проведення експертизи.

Ухвалою господарського міста Києва від 05.05.2017р. позовну заяву (вх.№7256/17) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/7256/17 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.07.2017р. справу № 910/7256/17 передано за підсудністю до господарського суду Одеської області.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2017р., справу №910/7256/17 було передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.08.2017р. справу №910/7256/17 прийнято до провадження суддею Цісельським О.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Письмове клопотання позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-5123/17 від 26.09.2017р.) судом задоволено, у зв'язку з чим, строк розгляду справи було продовжено на п'ятнадцять днів.

12.10.2017р. позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог (вх.№2-5429/17) відповідно до якої позивач просить стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 8 223,67 грн. вартості нестачі вантажу та витрати на проведення експертизи в сумі 2 220,00 грн.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 12.10.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, подав до суду відзив на позов (вх.№01-37/42239/17) та письмових пояснень (вх.№01-372/5668) відповідно до яких, заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Мілком" в судові засідання не з'являвся, подав до суду клопотання про розгляд без участі його представника (вх.№01-37/41685/17), яке судом було задоволено.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Фосагро-Україна" в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, подав до суду заперечення (вх.№21457/17 від 06.10.2017р.), відповідно до яких заявлені позивачем позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

12.01.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Мілкон" (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрон" (Покупець) було укладено договір поставки мінеральних добрив №1.

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. Договору Постачальник зобов'язується поставити в передбачені цим Договором строки, а Позивач прийняти для використання у своїй підприємницької діяльності мінеральні добрива (агрохімікати), в подальшому Товар, та своєчасно оплатити його повну вартість по цінам цього Договору. Ціна, кількість, асортимент, терміни та умови поставки Товару обумовлюються в специфікаціях до даного Договору, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до даного Договору та є його невід'ємною частиною.

У специфікації від 01.12.2016 № 33 до Договору були визначені умови поставки СРТ на адресу одержувача товару: станція Кавуни (413409) регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Товар - добриво складне азотно-фосфорне сірковмістке марки 20:20+14 (біг-бег). Поставка товару здійснювалася залізничним транспортом.

Товар був відвантажений 30.12.2016 зі станції Хутір-Михайлівський Південно-Західної залізниці, що підтверджується залізничною накладною № 33947904. Одержувачем вантажу зазначено Позивача. Вантаж був відправлений ТОВ «Фосагро-Україна» у вагоні № 56042716 вантажопідйомністю 70,00 тон.

04 січня 2017 року при відвантажені товару на станції Кавуни (413409) регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" було виявлено нестачу вантажу у залізничному вагоні № 56042716 у кількості - 1 074,00 (одна тисяча сімдесят чотири) кг або 1,074 тон, про що експертом регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області був складений ОСОБА_2 експертизи № 120-0012 від 05.01.2017. ОСОБА_2 складений за участю представників Позивача та представників залізничної станції Кавуни.

Також, наявність нестачі товару та її кількість підтверджено актом загальної форми № 7 від 05.01.2017 (Форма ГУ-23) та комерційним актом № 413409/1 від 05.01.2017 (Форма ГУ-22).

Зі змісту довідки товариства з обмеженою відповідальністю "Фосагро-Україна" №225 від 02.10.2017р. вартість однієї тони мінеральних добрив марки NPS-20:20+14 складає 7 832,07 грн. з ПДВ.

Неналежне виконання відповідачем послуг з перевезення вантажу, що призвело до нестачі вантажу і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Стаття 908 Цивільного кодексу України встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до приписів ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.2 Закону України "Про транспорт", відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, регулюються цим Законом, кодексами (статутами) окремих видів транспорту, іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 ГК України визначено, що субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст.129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч.2, 3 ст.308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст.32 Статуту Залізниць України визначено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Згідно зі ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

З врахуванням вищенаведених приписів чинного Законодавства України, що регулює спірні правовідносини сторін, суд покладає відповідальність за нестачу вантажу на публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", обовязком якої є забезпечення схоронності вантажу під час перевезення.

При цьому, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Зарахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для мінерального добрив складає 1,5%, нестача вантажу у вагонах:

Згідно зі ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У відповідності до довідки товариства з обмеженою відповідальністю "Фосагро-Україна" №225 від 02.10.2017р. вартість однієї тони мінеральних добрив марки NPS-20:20+14 складає 7 832,07 грн. з ПДВ.

Судом встановлено, наступне:

Нестача вантажу складає - 1 074,00 кг. або 1,074 тон.

Вартість нестачі складає:

1,074 тон X 7 832,07 грн. = 8 411,64 грн.

Згідно п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

для мінеральних добрив -1,5% маси, зазначеної в перевізних документах.

Кількість (маса) нестачі становить: у вагоні пошкоджені два місця (два мішки біг-бегі) по 800 кг кожне.

1 місце - нестача складає - 422 кг

2 місце - нестача складає - 652 кг Разом-1074 кг

1,5 % від маси становить: 1,5 % х 2 х 800 кг = 24 кг Вартість товару - 7 832,07 грн. з ПДВ за 1 тону.

Норма недостачі (сума норми природної втрати) становить: 24 кг х 7 832,07 грн. = 187,97 грн.

Вартість нестачі (за винятком суми норми природної втрати) складає: 8 411,64 грн. - 187,97 грн. = 8 223,67 грн.

З врахуванням вищенаведеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 8 223,67 грн. вартості нестачі вантажу.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 220,00 грн. витрат на проведення експертизи експертом РТПП Миколаївської області.

З цього приводу, суд зазначає наступне:

Згідно ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013р. встановлено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

При цьому, п.п.6.1., 6.2. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013р. у вирішенні питань щодо відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду господарським судам необхідно враховувати викладене в пункті 23 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Судовим експертам, перекладачам, іншим особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень, відшкодовуються: вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним, автомобільним, водним і повітряним транспортом; страхові платежі за державне страхування на транспорті, вартість попереднього продажу проїзних документів, проїзд автомобільним транспортом (крім таксі) до залізничної станції, аеропорту, якщо вони знаходяться за межами населеного пункту; найом жилого приміщення; добові в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження; судовому експерту відшкодовуються також витрати, пов'язані з дослідженням об'єкта судової експертизи, якщо останній знаходиться в іншому населеному пункті, ніж експертна установа (або експерт проживає в іншому населеному пункті), і не може бути доставлений до цієї установи (або експерту). В усіх зазначених випадках відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Документально підтверджені відомості про таку вартість та про фактичні витрати на проїзд і проживання подаються заінтересованими особами.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9.12.1994 р., серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 1.07.2003р. №37801/97, п.36).

З врахуванням вищенаведеного та того, що витрати на проведення експертизи в сумі 2 220,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, не є судовими витратами на проведення саме судової експертизи в розумінні ст.44 ГПК України, у зв'язку з чим, у суду відсутні правові підстав для стягнення їх з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідача надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Агрон" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає стягненню вартість нестачі вантажу в сумі 8 223,67 грн.

Відповідно до приписів ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 259,89 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, код ЄДРЮОФОПГФ 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрон" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. №12, код ЄДРЮОФОПГФ 31307593) вартість нестачі товару у розмірі 8 223 (вісім тисяч двісті двадцять три) грн. 67 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 1 259 (одна тисяча двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 67 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2017 р.

Суддя О.В. Цісельський