КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"23" жовтня 2017 р. Справа №910/17925/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

розглянувши матеріали за апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТОРГСЕРВІС" (в особі представника ліквідатора Меденко Д.О.) на постанову Господарського суду міста Києва від 22.10.2014

у справі 910/17925/13 (суддя Мандичев Д.В.)

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі № 910/17925/13 визнано банкрутом фізичну особу - підприємця ОСОБА_3; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Степаненка Віталія Вікторовича; завершено підприємницьку діяльність банкрута; вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТОРГСЕРВІС" (в особі представника ліквідатора Меденко Д.О.) звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі № 910/17925/13.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.06.2017 (в складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Руденко М.А.) первинно подана апеляційна скарга ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС" повернута скаржнику без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

12.10.2017 (згідно вхідного штампу місцевого господарського суду) ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС" вдруге звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на постанову Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі № 910/17925/13. Одночасно скаржник порушив клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що про існування оскаржуваної постанови останній не знав, а дізнався вже після спливу процесуального строку на оскарження судового рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2017 апеляційну скаргу ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС" у справі № 910/17925/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

Розглянувши апеляційну скаргу та додані до неї документи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Частиною 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до приписів частини першої статті 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Норми ГПК України, встановлюючи строки для подачі апеляційних (касаційних) скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає у тому числі, можливість апеляційного та касаційного оскарження прийнятих судових актів.

По відношенню до особи, яка не реалізувала право на подачу скарги у визначений строк з поважних причин, викликаних об'єктивними і не залежними від заявника обставинами, застосовуються правила статті 53 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 53 ГПК України господарський суд, зокрема, за заявою сторони може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 року № 7 "Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). При цьому своєчасне (у межах встановленого строку) подання первісної апеляційної скарги і невідкладне (одразу після одержання відповідної ухвали) усунення скаржником недоліків, які стали причиною повернення останньої, враховуються апеляційним господарським судом у вирішенні питання про відновлення строку подання апеляційної скарги разом з іншими обставинами, на які посилається скаржник у зазначеному клопотанні".

Отже, закон пов'язує можливість поновлення пропущеного процесуального строку з обов'язковою наявністю поважних причин такого пропуску.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС" посилається на те, що про оскаржуване рішення останньому не було відомо, оскільки ухвала та заява про визнання кредитором йому не надсилалась.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає за необхідне звернути увагу скаржника на той факт, що в матеріалах справи наявна мирова угода по справі № 910/17925/14 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 31.08.2015, укладена між боржником (в особі ліквідатора Степаненка В.В.), ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС" (в особі голови комісії з припинення (ліквідатор) Тимофеєнка В.О.) (кредитор 1) та ФОП ОСОБА_6 (с. 166, т. 1).

Відповідно до п. 1 Мирової угоди кредитори відмовляються від продовження провадження по справі № 910/17925/14 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на умовах наступного виконання зобов'язань Боржника в порядку та способом, передбаченому даною Угодою.

Разом з тим, в п. 3 Мирової угоди наявне посилання на постанову Господарського суду міста Києва від 22.10.2014.

Таким чином, ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС" було обізнане про існування справи про банкрутство та про оскаржувану постанову від 22.10.2014.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що скаржник мав можливість звернутися з апеляційною скаргою відразу після того, як дізнався про існування оскаржуваної постанови, тоді як останній звернувся з апеляційною скаргою лише в червні 2016 (первісна а.с.) належним чином не обґрунтувавши поважності причин пропуску такого строку.

Згідно з приписами частини третьої статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися наданими належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

За змістом ст. 53 ГПК України поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована Україною 17.07.1997р., та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пономарьов проти України" (заява N 3236/03) від 3 квітня 2008 року 1608 зазначає (п. 41), що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито (див. пункти 19 та 20 вище), таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для відновлення строку та відмовляє ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС" у задоволенні клопотання про відновлення строку для подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України "Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення або таке клопотання відхилено.

Також слід відмітити, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТОРГСЕРВІС" (в особі представника ліквідатора Меденка Д.О.) не відповідає вимогам ст. 94 та ст. 95 ГПК України, оскільки до неї не додано доказів надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів - всім учасникам провадження у даній справі, яких безпосередньо стосується оскаржувана постанова, а також апеляційна скарга не містить підпису представника ліквідатора ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС" Меденка Д.О. Крім того, до апеляційної скарги скаржником не додано, як і не міститься в матеріалах справи довіреності на уповноваження Меденка Д.О. підписувати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТОРГСЕРВІС" (чи від імені ліквідатора ТОВ "ІНТОРГСЕРВІС") апеляційну скаргу на постанову Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі № 910/17925/13, тоді як повноваження особи, що підписує апеляційну скаргу від імені апелянта мають бути підтверджені документально.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТОРГСЕРВІС" (в особі представника ліквідатора Меденко Д.О.) Київським апеляційним господарським судом до апеляційного провадження не приймається і повертається, з доданими до неї документами, скаржнику без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 53, 86, 93, п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТОРГСЕРВІС" (в особі представника ліквідатора Меденко Д.О.) про поновлення строку подачі апеляційної скарги відхилити.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТОРГСЕРВІС" (в особі представника ліквідатора Меденко Д.О.) на постанову Господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі № 910/17925/14 разом з доданими документами повернути скаржнику без розгляду.

3. Справу № 910/17925/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко