ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 910/15120/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого,
Алєєвої І.В., Кравчука Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 08.06.2017
у справі№910/15120/16 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед"
доПриватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське"
третя особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Нова"
простягнення 6 976,00 грн.
У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися;

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 6 976,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.11.2016 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року, у позові відмовлено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2016 року і постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що ним при поданні апеляційної скарги надавалась додаткова угода від 03.03.2014 року про внесення змін до пункту 12.3 Договору купівлі - продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 року. Проте, вказана додаткова угода судом апеляційної інстанції не досліджувалась та відповідно не надавалась належна оцінка.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним у задоволені касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, 02.11.2015 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» та ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземного транспортного засобу, за умовами якого було застраховано автомобіль НОМЕР_1.

19.01.2016 р. по вул. Б. Хмельницького, 68 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "Порш Каейн", д.н.з. НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_5 та перебував під його керуванням, та транспортного засобу марки "Мітсубіші", д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки "Порш Каейн", державний номер НОМЕР_2.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2016р. у справі № 761/3710/16-п ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП та притягнуто на підставі ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

ПрАТ "СК "Нова" було складено страховий акт № 421 від 31.03.2015 р., згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 7 976,00 грн.

Кошти в розмірі 7 976,00 грн були перераховані ПрАТ "СК "Нова" згідно платіжного доручення № 0030073 від 31.03.2016 р. на рахунок ФОП ОСОБА_6, який здійснював ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Таким чином, до ПрАТ "СК "Нова" перейшло в межах суми 7 976,00 грн право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки "Мітсубіші", державний номер НОМЕР_3, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки "Порш Каейн", державний номер НОМЕР_2, застрахована у відповідача, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3567817, що підтверджується витягом з Єдиної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро.

Відповідно до умов договору (полісу) № АІ/3567817, страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки "Мітсубіші", державний номер НОМЕР_3.

Зокрема ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 50000,00 грн, розмір франшизи встановлено в сумі 1 000,00 грн.

02.01.2014 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу боргових зобов'язань (далі - договір), за умовами якого продавець продає (переуступає) покупцю права на регресні вимоги, який включає в себе регресні справи (перелік яких міститься у додатку 1 до даного договору), а покупець приймає такі регресні вимоги та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач не здійснив виплату суми страхового відшкодування в порядку регресу, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем на суму 6976,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ГК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як передбачено ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Відповідно до ч. 9 ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки "Мітсубіші", державний номер НОМЕР_3, встановлена у судовому порядку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вищевказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як на підставу набуття права вимоги до відповідача позивач посилається на договір купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р.

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.2 вказаного договору загальна кількість регресних справ відповідно до додатку № 1 становить 410. Права, що переходять до покупця за регресними вимогами, у зв'язку з продажем регресних справ:

а) з урахуванням положень статті 3, покупець набуває усі права вимоги за регресними вимогами, що є дійсними на дату підписання договору, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій та будь-які інші платежі;

б) права нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за регресними вимогами з дати підписання договору (п. 3.3. договору).

Згідно з п. 4.1 договору на підтвердження факту передачі регресних вимог, в момент укладення даного договору продавець зобов'язується передати покупцю регресні справи. Передача регресних справ (з усіма документами) покупцю підтверджується підписанням відповідного акту прийому-передачі регресних справ сторонами даного договору.

Як передбачено п. 5.1 договору, винагорода, сплачена в якості компенсації вартості регресних вимог, сплачується у національній валюті України та складає 300 000, 00 грн.

Даний договір починає діяти з дати підписання договору та акту приймання-передачі регресних справ (регресних вимог) та укладений на невизначений строк (п. 9.1 договору).

Додатковою угодою від 03.03.2014 р. до договору купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р., сторони внесли зміни до п. 5.1 договору та виклали його у наступній редакції: винагорода, сплачена в якості компенсації вартості боргових зобов'язань, сплачується у національній валюті України та складає 145 00,00 грн.

На виконання умов вказаного договору купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р. між позивачем та ПрАТ "СК "Нова" було підписано додаток № 1, яким зафіксовано передачу 410 регресних справ.

13.03.2014 р. позивач перерахував на рахунок ПрАТ "СК "Нова" кошти в сумі 145 000,00 грн за придбані права на регресні вимоги, що підтверджується випискою з рахунку позивача.

З викладеного слідує, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Нова" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" виконали взаємні зобов'язання за договором купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р., а саме: продавець передав визначену у п. 3.2 договору кількість регресних справ, а покупець сплатив визначені умовами додаткової угоди від 03.03.2014 р. суму коштів.

Відтак, виходячи з положень ст. 599 ЦК України та встановлені обставини справи щодо вчинення сторонами всіх дій, що випливають із зобов'язання (укладеного між сторонами договру купівлі-продажу) суд попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що сторонами припинено зобов'язання за договором купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р. у зв'язку з їх повним виконанням.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що в переліку переданих на виконання умов вказаного договору купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р. між позивачем та ПрАТ "СК "Нова" згідно додатку № 1 410 регресних справ, відсутня справа Ц-4574, на підставі якої позивачем заявлені вимоги а про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 6 976,00 грн.

При цьому, 08.04.2016 р. між ПрАТ "СК "Нова" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" було укладено додаткову угоду № 57 до додатку № 1 до договору купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р., яким сторони доповнили перелік регресних справ та включили, зокрема: п. 21. Ц-4574 від 10.03.2016 р., об'єкт страхування - "Порш Каейн", АА 7887 ІХ, дата страхового випадку - 19.01.2016 р., договір страхування - № 6391 від 02.11.2015 р., страхувальник - ОСОБА_5; винна особа - ПрАТ "СТ Іллічівське" (поліся № АІ/3567817); ТЗ винної особи - "Мітсубіші", № НОМЕР_3.

Також, 08.04.2016 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" підписано акт приймання-передачі справи, відповідно до якого продавець передав, а покупець отримав регресні справи, зокрема і справу Ц-4574.

Разом з цим, з матеріалів справи слідує, що позивачем та ПрАТ "СК "Нова" не було внесено змін до істотних умов договору щодо предмету купівлі-продажу та ціни, які викладені сторонами договору у п. 3.2 та п. 5.1, шляхом укладання відповідних додаткових угод станом на дату укладання додаткової угоди № 57 від 08.04.2016 р. до додатку № 1 до договору купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р.

При цьому, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій додаток № 1 до договору купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р. не є договором у розумінні 626, 638 ЦК України, яким встановлюються та змінюються істотні умови договору.

Відтак, матеріалами справи не доведено придбання позивачем права вимоги до відповідача на підставі договору купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 р., укладеного з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова", саме стосовно регресної справи Ц-4574, наслідком чого є відмова у задоволенні позову, про що суди попередніх інстанцій інстанції постановили правильне та обґрунтоване рішення.

Доводи заявника касаційної скарги про не дослідження судом апеляційної інстанції додаткової угоди від 03.03.2014 року про внесення змін до пункту 12.3 Договору купівлі - продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 року не можуть бути підставою для скасування рішення та постанови у справі, оскільки не спростовують висновків про не внесення змін до істотних умов договору щодо предмету купівлі-продажу та ціни.

Посилання скаржника на постанови Вищого господарського суду України у справах №910/10111/16, №910/9078/16 також не впливає на законність прийнятої постанови у даній справі, оскільки у зазначених справах не розглядалось питання щодо укладення додаткової угоди №57 до Додатку №1 до Договору купівлі - продажу боргових зобов'язань від 02.01.2017 або наявність права вимоги стосовно регресної справи Ц-4574.

Інших доводів на скасування постанови у касаційній скарзі не наведено.

Отже, оскільки скаржником правомірних висновків судів попередніх інстанцій не спростовано, а судом касаційної інстанції порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, котрі встановлюють правила доказування, розподілу обов'язків доказування, належності й припустимості доказів, порядку збирання і дослідження доказів, не виявлено, то колегія суддів визнає судові рішення такими, що відповідають чинному законодавству України та обставинам справи, підстави для скасування яких відсутні.

Керуючись ст. 1115, 1117, 1118, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі №910/15120/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді: І.В. Алєєва

Г.А. Кравчук