КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. Справа№ 910/4502/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Складаний В.А., довіреність б/н від 26.04.2017

відповідача: Барсук О.О., довіреність б/н від 14.11.2016

третьої особи: Мухін А.М., довіреність № 3-131100/5654 від 28.09.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 04.08.2017

у справі № 910/4502/17( суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО"

до Приватного акціонерного товариства "F & CREALTY"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С.

про стягнення 88 806 581,86 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "F & CREALTY"; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка В.С. про стягнення 88 806 581,86 грн з яких:

- заборгованість за кредитом, прострочена - 7 097 176,80 грн;

- заборгованість по простроченими процентами - 1 941 581,55 грн;

- пеня у розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого кредиту та відсотків - 443 765,89 грн;

- 3% річних від суми простроченого кредиту та відсотків - 47 546,35 грн;

- інфляційні втрати від суми простроченого кредиту та відсотків - 136 568,64 грн;

- штраф згідно п.7.3 за несвоєчасне подання фінансової звітності, порушено п.п.4.4, 5.3-5.6 кредитного договору - 52 759 961,75 грн;

- штраф згідно п.7.4 за не укладання договору іпотеки нерухомості у м. Києві, порушено п.5.1, п.7.4 кредитного договору - 4 396 663,48 грн;

- штраф за несанкціоноване відкриття поточних рахунків у інших банках, порушено п.8.3 кредитного договору - 21 983 317,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі №910/4502/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "F & CREALTY" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО" основний борг по кредиту в розмірі 7 097 176 грн 80 коп., 974 906 грн 73 коп. відсотків за користування кредитом, 443 500 грн 66 коп. пені, 47 517 грн 93 коп. 3% річних, 99 426 грн 34 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в розмірі 23 410 грн 50 коп. В частині стягнення з відповідача 796 814,82 грн відсотків за користування кредитом, провадження у справі припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Фінансова компанія "ЛОКО" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення Господарського суду міста Києва від 04 серпня 2017 року у справі № 910/4502/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» до Приватного акціонерного товариства «Р&С Кеаііу», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 88 806 581,86 гривень в частині «Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Р & СКЕАБТУ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО" (03150, м. Київ, вулиця Червоиоармійська, 129, ) основний борг по кредиту в розмірі 7 097 176 (сім мільйонів дев'яносто сім тисяч сто сімдесят шість) грн 80 коп.» - залишити без змін. Рішення Господарського суду міста Києва від 04 серпня 2017 року у справі № 910/4502/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» до Приватного акціонерного товариства «Р&С Кеаііу», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 88 806 581,86 гривень скасувати в частині, а саме: «Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Р & СКЕЛЬТУ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО" 974 906 (дев'ятсот сімдесят чотири тисячі дев'ятсот шість) грн 73 коп. відсотків за користування кредитом, 443 500 (чотириста сорок три тисячі п'ятсот) грн 66 коп. пені, 47 517 грн 93 коп. 3% річних, 99 426 (дев'яносто дев'ять тисяч чотириста двадцять шість) грн 34 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в розмірі 23 410 (двадцять три тисячі чотириста десять) грн 50 коп. В частині стягнення з відповідача 796 814,82 грн відсотків за користування кредитом, провадження у справі припинити. В іншій частині позову відмовити.». Прийняти нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Р&С Неаііу» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛОКО»: заборгованість за відсотками у розмірі 1 144 766 гривень 73 копійки (один мільйон сто сорок чотири тисячі сімсот шістдесят шість гривень 73 копійки), пеню у розмірі 443 765 гривень 89 копійок (чотириста сорок три тисячі сімсот шістдесят п'ять гривень 89 копійок), 3% річних у розмірі 47 546 гривень 35 копійок інфляційні втрати у розмірі 136 568 гривень 64 копійки, штраф у розмірі 57 157 625 гривень 23 копійки.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «ЛОКО» не погоджується із висновком суду першої інстанції, та посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором про невідновлювальну кредитну лінію від 27.03.2007 № 639v-01-07, право вимоги за яким у позивача виникло на підставі договору про відступлення прав вимоги від 10.02.2017.

Відповідач проти вимог, заявлених у апеляційній скарзі, заперечує, стверджуючи про обґрунтованість рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «ЛОКО» на рішення Господарського суду міста Києва прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 05.10.2017.

В судовому засіданні 05.10.2017, в якому були присутні представники сторін, оголошено перерву до 17.10.2017. У судовому засіданні 17.10.2017 було оголошено перерву до 19.10.2017.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, встановила наступне.

27.03.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", банк) та Закритим акціонерним товариством "F & CREALTY" (далі - Приватне акціонерне товариство "F & CREALTY" (далі - позичальник, відповідач) було укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 (далі - кредитний договір, основний договір), який включає в себе додаткові угоди, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору (у відповідності до додаткової угоди від 04.02.2008) банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 1 626 819,00 доларів США.

До кредитного договору були укладені додаткові угоди: від 02.04.2007, від 10.06.2007, від 10.10.2007, від 10.01.2008, від 04.02.2008, від 10.04.2008, від 10.06.2008, від 10.10.2008, від 08.01.2009, від 10.04.2009, від 17.06.2009, від 30.06.2009, від 10.07.2009, від 26.08.2009, від01.10.2009, від 02.10.2009, від 10.02.2011, від 19.12.2011, від 14.11.2012, від 05.10.2015.

Так, 17.06.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Банк "Фінанси та кредит" та Закритим акціонерним товариством "F & CREALTY" було укладено додаткову угоду до договору про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007, відповідно до п.1. якої, було змінено назву договору і викладено в наступній редакції: "Договір про мультивалютну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007" та викладено договір в новій редакції.

Додатковою угодою від 05.10.2015 встановлено, що сума ліміту загальної заборгованості за кредитом становить 8 569 550,88 грн, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків згідно п.п. "а" п. 3.1. даного договору, а за користування кредитними коштами з моменту укладення в п.п. "б", "в" п. 3.1. даного договору, виплатити відсотки в збільшеному розмірі.

Згідно додаткової угоди від 01.02.2011 внесено зміни до кредитного договору та встановлено наступні процентні ставки: а) - по кредиту в національній валюті України - гривні: 18% відсотків річних за користування траншами в період з дня видачі до 25.08.2009 включно; 15,15% відсотків річних за користування траншем в період з 26.08.2009 включно по 28.02.2011 включно; 10,25% річних за період з 01.03.2011 до строку повернення кредиту, зазначеного в п. 2.5. даного договору. По кредиту в доларах США: 11% відсотків річних за період з дня видачі по 28.02.2011 включно; 10,25 % відсотків річних за період з 01.03.2011 до строку повернення кредиту, зазначеного в п. 2.5. даного договору. б) в випадку порушення позичальником установленого п. 2.5. даного договору: - по кредиту в національній валюті Україні - гривні - 20,5% річних від суми невикористаного своєчасного зобов'язання по кредиту згідно вищевказаного графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення основної заборгованості; по кредиту доларах США - 20,5% річних від суми невикористаного своєчасного зобов'язання по кредиту згідно вищевказаного графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення основної заборгованості; в) по кредиту в національній валюті Україні - гривні - 20,5% річних за період з дати, зазначеної в п. 2.5. даного договору до дня фактичного погашення основної заборгованості; по кредиту доларах США - 20,5% річних за період з дати, зазначеної в п. 2.5. даного договору до дня фактичного погашення основної заборгованості.

Відповідно до п. 6.1. основного договору, банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів і виплату відсотків за весь період користування кредитом до наступного терміну, вказаного в п. 2.4. даного договору, я боржник зобов'язаний повернути отриманий кредит і виплатити всі відсотки протягом 1 дня з моменту отримання вимоги банку.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, свої зобов'язання за договором кредитор (Банк) виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами №412 від 27.03.2007, №1589 від 02.04.2007, №414 від 04.02.2008.

17.09.2015 на підставі постанови правління Національного банку України за №612 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року за № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит", згідно з яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Постановою НБУ №898 від 17.12.2015, відкликано банківську ліцензію та розпочато процедура ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

14.12.2016 листом вих. №3-243100/12874 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси і Кредит" звернулась до ПАТ "F & CREALTY" з повідомленням про усунення порушених умов договору про мультивалютну кредитну лінію №639-01-07 від 27.03.2007, що зумовлене порушенням позичальником основного зобов'язання за кредитним договором, що порушує права та інтереси банку та всіх наступних кредиторів (боржник отримав вимогу 16.12.2016).

Також в повідомленні уповноважена особа заявила, що термін погашення основної заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором є таким, що настав.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.2016 №1153 затверджено ліквідаційну масу АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає перепродажну підготовку та реалізацію майна банку, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Згідно із ч.6 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізований у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціонах); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Продаж майна може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Порядок реалізації майна банку підчас проведення ліквідаційної процедури регламентується Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 №388.

Відповідно до вимог п.4 розділу VII зазначеного Положення у разі якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, банк зобов'язаний укласти договір купівлі-продажу активу (майна).

У відповідності до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №2724 від 08.12.2016 "Про затвердження умов продажу активів АТ "Банк "Фінанси та Кредит" 18.01.2017 відбулися електроні торги за лотом №Qb967, за результатом яких переможцем визнано позивача, а також сформовано протокол електронних торгів №UA-EA-2016-12-19-000050.

За результатами електронних торгів 10.02.2017 АТ "Банк "Фінанси та кредит" укладено з переможцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО" (далі - новий кредитор або позивач) договір про відступлення права вимоги (далі - договір відступлення).

Відповідно до п. 1 договору відступлення, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржник, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов'язки боржників, за договором про кредитну лінію у формі овердрафту, договором про відновлювальну кредитну лінію, договором іпотеки, договором застави товарів в обороті, договором поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - основні договори, надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно до п. 2 договору відступлення, за цим договором новий кредитор в день укладання цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває всі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати виконання боржниками зобов'язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов'язань, тощо. Розмір права вимог, які переходять до нового кредитора, вказаний в додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основним договором переходить до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Додатком №1 до договору відступлення, було складено реєстри договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами. Відповідно до зазначеного реєстру договорів ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "ЛОКО" право вимоги до Приватного акціонерного товариства "F & CREALTY" за договором про не відновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007 з усіма додатковими угодами до договору, які є його невід'ємною частиною, сума заборгованості за кредитним договором становить: основного боргу 7 097 176,80 грн, проценти 1 941 581,55 грн. - разом 9 038 758,35 грн.

Таким чином, з дати укладання договору відступлення права вимоги від 10.02.2017 подальше виконання зобов'язань за кредитним договором №639v-01-07 від 27.03.2007 стосується виключно правовідносин між позивачем як новим кредитором та відповідачем, як боржником.

Спір виник внаслідок того, що позичальник свої зобов'язання за основним договором не виконав, а тому відповідач як позичальник має сплатити наявну заборгованість новому кредитору (позивачу).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як було зазначено раніше Банк виконав своє зобов'язання щодо надання відповідачу кредиту, про що свідчать меморіальні ордери №412 від 27.03.2007, №1589 від 02.04.2007, №414 від 04.02.2008.

Відповідно до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором Кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і умов Кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 14 грудня 2016 року претензії (вимоги) боржнику та поручителю про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів (боржник отримав вимогу 16.12.2016).

Таким чином, пред'явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом, яке відбулося 16.12.2016 є зміною строку виконання зобов'язання.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов, тобто з 17.12.2016.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.1 договору від 27.03.2007 про не відновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 у разі, якщо сплачені Позичальником Банку грошові кошти недостатні для погашення виниклої до цього моменту загальної суми заборгованості, то погашення заборгованості проводиться в такому порядку: в першу чергу погашаються відсотки за користування кредитними коштами, в другу чергу погашається основний борг по кредиту, а в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня).

Відповідно до п. 8.1 договору від 27.03.2007 про не відновлювальну кредитну лінію № 639v-01-07 (в редакції додаткової угоди від 17.06.2009), у разі, якщо сплачені позичальником банку грошові кошти є недостатніми для погашення виниклої до цього моменту загальної суми заборгованості, то черговість та об'єми погашення встановлюються на розсуд банку.

Як вбачається з детального розрахунку нарахованих процентів за користування кредитом та зведеної довідки (виписка з рахунків) (міститься в матеріалах справи), позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом за період часу з 26 червня 2009 року по 18 січня 2017 року (загальний період нарахувань процентів). Також з вказаних виписок вбачається, що протягом вказаного періоду відповідачем систематично порушувалися зобов'язання зі сплати щомісячних платежів процентів, тобто сплаченої Відповідачем суми не завжди вистачало для погашення щомісячного платежу у повному обсязі, нарахованого банком за відповідний період, у зв'язку із чим кожне наступне нарахування цих несплачених процентів додавалося до поточної заборгованості, що призвело до виникнення заборгованості за процентами в сумі 1 941 581,55 грн.

Отже, враховуючи такі умови кредитного договору, у разі якщо сума, сплачена відповідачем, покривала у повному обсязі щомісячне поточне нарахування суми процентів, то решта коштів, якщо така мала місце, зараховувалася у рахунок наявної заборгованості, яка виникла раніше.

Тобто, якщо мала місце переплата процентів у певному періоді, то сума такої переплати зараховувалася у рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла внаслідок несплати кожного окремого щомісячного платежу, які нараховувалися з початку загального періоду нарахувань, а саме з 26.06.2009, що у свою чергу, переривало строки позовної давності кожного щомісячного платежу за процентами.

Однак, як вбачається з таблиці, наведеної у відзиві від 31.05.2017 та від 29.06.2017, відповідач зробив витяг нарахувань процентів за користування кредитом та їх сплати лише за період часу з 25 березня 2014 року по 18 січня 2017 року

Проте, станом на 25.03.2014 відповідач вже мав перед позивачем заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 2 155 334,76 грн.

Тобто, станом на початок періоду, який наведено відповідачем у таблиці, сальдо складало мінус 2 155 334,76 грн, а тому усі наступні платежі, зроблені відповідачем у рахунок оплати процентів, зараховувалися не лише у рахунок поточних нарахованих банком процентів, а й у рахунок погашення заборгованості в сумі 2 155 334,76 грн, яка виникла до періоду часу, який береться до уваги відповідачем у таблиці, наведеної у відзивах.

Таким чином, виходячи з вищевикладених фактичних обставин, твердження відповідача про те, що має місце переплата процентів за період часу з 25.03.2014 по 18.01.2017 є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо строку позовної давності, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, після переривання перебіг позовної давності починаються заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п.4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке.

За п.4.4.1. вказаної постанови, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору, письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як зазначено вище, здійснені часткові погашення процентів, переривало строки позовної давності кожного щомісячного платежу за процентами.

Отже, судом встановлено, що заявлена відповідачем позовна давність до позовних вимог про стягнення з відповідача суми кредиту та процентів за користування кредитом є безпідставною, оскільки має місце переривання перебігу строку позовної давності внаслідок часткового погашення відповідачем заборгованості за процентами за користування кредитом, які нараховувалися банком окремо щомісяця за період до 25.03.2014, шляхом зарахування переплат.

Крім того, судом встановлено, що між банком та ПрАТ "F & С REALTY" з моменту укладення кредитного договору до жовтня 2015 року укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, а саме такі угоди укладалися у 2007, 2008, 2009, 2011, 2012 та 2015 роках (угоди містяться у матеріалах справи)

Такими додатковими угодами вносились зміни, зокрема до положень щодо суми кредитної лінії, строку та графіку її повернення, строку та графіку повернення процентів за користування кредитними коштами за кожний із періодів.

Окрім того, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов, тобто з 17.12.2016 року.

У зв'язку з невиконанням вимоги від 14 грудня 2016 року Кредитор звернувся до суду 21.03.2017 з позовними вимогами до Відповідача.

Отже, твердження відповідача про пропуск строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми боргу за кредитом та процентами визнається судом необґрунтованими.

За вставлених обставин справи суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 097 176,80 грн основної заборгованості зі сплати кредиту.

В частині стягнення з відповідача 796 814,82 грн відсотків за користування кредитом провадження у справі необхідно припинити відповідно до п.1.1. ст. 80 ГПК України, оскільки відповідач вказану суму коштів сплатив позивачу, після порушення провадження у справі, що підтверджується платіжними дорученнями: 28.03.2017 на суму 115 761,82 грн, від 27.04.2017 на суму 59 081,71 грн, від 27.04.2017 на суму 110 778,29 грн, від 29.05.2017 на суму 56 209,36 грн, від 29.05.2017 на суму 113 650,64 грн, від 26.06.2017 на загальну суму 169 860,00 грн, від 26.07.2017 на загальну суму 171 473,00 грн 00 коп.

В частині 169 860 грн відсотків за користування кредитом суд відмовляє у зв'язку зі сплатою вказаних кошів відповідачем 28.02.2017, тобто ще до звернення позивача з вказаним позовом та порушенням провадження у даній справі, у зв'язку з чим суд відмовляє позивачу в цій частині стягнення відсотків з відповідача, за відсутності порушення прав позивача в цій частині.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 974 906,73 грн відсотків за користування кредитними коштами.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 47 546,35 грн 3% річних та 136 568,64 грн інфляційних втрат, у зв'язку з неналежним виконанням свого грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що їх розмір є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. У зв'язку чим за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 47 517,93 грн та 99 426,34 грн інфляційних втрат.

У задоволенні заяви про пропуск строку позовної давності до вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд відмовляє, оскільки судом встановлено факт переривання позовної давності до основного боргу (заборгованості з кредиту та відсотків) у зв'язку з чим позовна давність перервана і до похідних вимог, окрім того, судом встановлено зміну строку виконання основного зобов'язання (до 17.12.2016), а 3% річних та інфляційні втрати нараховані правомірно з 18.12.2016.

Також, позивачем нарахована пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків в розмірі 443 765,89 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.1. Договору від 27.03.2007 про не відновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 (в редакції додаткової угоди від 17.06.2009), за прострочу повернення кредитних коштів або сплати відсотків боржник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочи.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, здійснивши перерахунок пені, взявши до уваги, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, позивачем нарахована пеня лише за місяці, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, а період стягнення визначений із урахуванням меж, передбачених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, суд, врахувавши часткові проплати здійсненні позивачем дійшов до висновку про часткове задоволення стягнення пені у розмірі 443 500,66 грн.

У задоволенні заяви про пропуск строку позовної давності до вимог позивача про стягнення пені суд відмовляє, оскільки судом встановлено зміну строку виконання основного зобов'язання (до 17.12.2016), а пені позивачем нарахована правомірно з 18.12.2016.

Також, позивачем нарахований штраф згідно з п.7.3 за несвоєчасне подання фінансової звітності, (порушено п.п.4.4, 5.3-5.6 кредитного договору) в розмірі 52 759 961,75 грн; штраф згідно п.7.4 за не укладання договору іпотеки нерухомості у м. Києві (порушено п.5.1, п.7.4 кредитного договору) в розмірі 4 396 663,48 грн; штраф за несанкціоноване відкриття поточних рахунків у інших банках (порушено п.8.3 кредитного договору) в розмірі 21 983 317,40 грн.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій, передбачених п. 7.3 Договору про невідновлювальну кредитну лінію №639у-01-07 від 27.03.2007, тим, що з ПрАТ «Р&С Кеаку» порушило умови Кредитного договору в частині обов'язку надання квартальної та річної бухгалтерської і статистичної звітності у визначені Кредитним договором строки.

При цьому, ПрАТ "F & СREALTY" у своїх запереченнях посилається на те, що вимоги Позивача про стягнення штрафних санкцій, передбачених п. 7.3 Кредитного договору є безпідставними, такими, що не підтверджуються обставинами справи. Окрім, того ПрАТ "F & С REALTY" вказує на те, що розрахунок штрафних санкцій на підставі п. 7.3 Кредитного договору проведений на основі нечинної редакції вказаного договору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів відзначає наступне.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Судом встановлено, що Договір про невідновлювальну кредитну лінію № 639v-01-01 від 27.03.2007 був викладений в новій редакції відповідно до додаткової угоди від 17 червня 2009 року. Вказаною додатковою угодою було суттєво змінено ряд умов договору, в тому числі, щодо штрафних санкцій за його порушення.

Згідно з п. 7.3. Договору від 27.03.2007 про невідновлювальну кредитну лінію № 639v- 01-07 (в редакції додаткової угоди від 17.06.2009), за ненадання боржником банку в зазначений договором строк будь-яких документів, зобов'язання яких надання передбачене даним договором (в тому числі документів на вимогу банку, зазначених в п.п. 4.4., 5.З., 5.4., 5.5., даного договору, а також в будь-яких інших випадках обов'язкового пред'явлення документів), а також за несвоєчасне повідомлення боржником банку про факт, вказаний в п. 5.6. даного договору, боржник виплачує банку штраф в розмірі 10% від фактичної суми заборгованості (від суми виданих, але не повернутих на дату порушення умов договору коштів).

Відповідно до п. 5.3 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний надавати Банку квартальну та річну бухгалтерську та статистичну звітність в обсязі, передбаченому для надання органам статистики (а саме Форму №1, Форму №2, Звіти про рух грошових коштів. Форму 1-Б термінову (місячну) «Звіт про фінансові результати і дебіторську і кредиторську заборгованість»), у визначені строки: квартальна звітність надається щоквартально до 25 числа поточного місяця, наступного за звітним періодом, річна звітність надається до 15 лютого поточного року, наступного за звітним.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Локо» листом № 159 від 18.09.2017 звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про уточнення заборгованостей ПрАТ "F & СREALTY" станом на 10.02.2017 за Кредитним договором. У вказаному листі Позивач просить Банк надати довідку про структуру строкових та прострочених балансових та позабалансових заборгованостей (кредит, відсотки, пеня, штрафи, тощо) ПрАТ "F & СREALTY" перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 639v-01-07 від 27.03.2007 станом на дату укладення Договору про відступлення права вимоги від 10.02.2017.

У листі-відповіді Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 243000/3503 від 19.09.2017 зазначено, що під час аналізу стану погашення проблемної заборгованості позичальників Банком було виявлено, що в ході обслуговування кредиту ПрАТ "F & СREALTY" допущено порушення Договору про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007 в частині обов'язку надання квартальної та річної бухгалтерської і статистичної звітності у визначені строки.

У вказаному листі Банком зазначено, що у зв'язку з укладенням Договору про відступлення прав вимоги від 10.02.2017 всі документи кредитної справи Договору про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007 були передані ТОВ «Фінансова компанія «Локо» за актом приймання-передачі.

Також у листі зазначено, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не володіє інформацією, що ПрАТ "F & СREALTY" надавалась бухгалтерська та статистична звітність на виконання Договору про не відновлювальну кредитну лінію №639-07 від 27.03.2007.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Додатком № 2 до акту приймання та передачі кредитних справ від 21.02.2017 підтверджується факт надання фінансової звітності у відповідності до п. 5.3. Договору про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що Додатком №1 до договору відступлення, було складено реєстри договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами. Відповідно до зазначеного реєстру договорів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Локо» право вимоги до Приватного акціонерного товариства "F & СREALTY" за Договором про не відновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007 з усіма додатковими угодами до договору, які є його невід'ємною частиною, сума заборгованості за Кредитним договором становить: основний борг - 7 097 176,80 грн, проценти - 1 941 581,55 грн, разом - 9 038 758,35 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку, що Позивачем належним чином доведено та обґрунтовано порушення відповідачем умов п. 7.3. договору щодо своєчасного подання фінансової звітності. Докази своєчасного подання в матеріалах справи відсутні. Аналіз вказаних положень законодавства та умов Договору про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007 дає підстави стверджувати, що у Позивача наявне право на стягнення штрафних санкцій у разі порушень ПрАТ "F & СREALTY" умов Кредитного договору в частині надання квартальної та річної бухгалтерської і статистичної звітності у визначені Кредитним договором строки.

Зокрема, дослідження Судом фактичних обставин справи, зокрема даних листа Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (адже саме ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є первісним кредитором Відповідача), умов 5.3 Кредитного договору, квитанцій про надання квартальної та річної бухгалтерської і статистичної звітності дає можливість констатувати, що ПрАТ "F & СREALTY" було вчинено порушення Договору про невідновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007 в частині обов'язку своєчасного надання квартальної бухгалтерської і статистичної звітності, зокрема, у строк до 25 жовтня 2014 року; 25 жовтня 2015 року; 25 жовтня 2016 року, а також річної бухгалтерської і статистичної звітності у строк до 15 лютого 2015 року; 15 лютого 2016 року; 15 лютого 2017 року.

Вказане порушення Відповідачем строків надання квартальної та річної бухгалтерської і статистичної звітності, у свою чергу, має законним наслідком застосування до ПрАТ "F & СREALTY" штрафних санкцій, передбачених п. 7.3 Договору про не відновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007, у вигляді стягнення штрафу в розмірі 10% від фактичної суми заборгованості (від суми виданих, але не повернутих на дату порушення умов договору коштів).

Як встановлено судом, сукупна сума заборгованості ПрАТ "F & СREALTY" перед ТОВ «Фінансова компанія «Локо» становить 9 038 758,35 грн. Відтак сума штрафу у вигляді 10% від фактичної суми заборгованості за одноразове порушення строків надання квартальної та річної бухгалтерської і статистичної звітності становить 903 875,84 грн.

Таким чином, зважаючи на кількість порушень Відповідачем умов п. 7.3 Кредитного договору, загальна сума штрафу за ненадання ПрАТ "F & СREALTY" квартальної та річної бухгалтерської і статистичної звітності у строки, визначені п. 5.3 Договору про не відновлювальну кредитну лінію №639v-01-07 від 27.03.2007, зокрема у строк до 25 жовтня 2014 року; 25 жовтня 2015 року; 25 жовтня 2016 року, а також річної бухгалтерської і статистичної звітності у строк до 15 лютого 2015 року; 15 лютого 2016 року; 15 лютого 2017 року, становить 5 423 255,04 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено та обґрунтовано право на стягнення з ПрАТ "F & СREALTY" штрафу в розмірі 5 423 255,04 грн за порушення останнім умов п. 7.3 Кредитного договору в частині надання квартальної та річної бухгалтерської і статистичної звітності у визначені строки.

За таких обставин позов в цій частині підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду - скасуванню частково.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі №910/4502/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 у справі №910/4502/17 скасувати частково и прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "F & CREALTY" (01103, м. Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 18-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО" (03150, м. Київ, вулиця Червоноармійська, 129, ) основний борг по кредиту в розмірі 7 097 176 (сім мільйонів дев'яносто сім тисяч сто сімдесят шість) грн 80 коп., 974 906 (дев'ятсот сімдесят чотири тисячі дев'ятсот шість) грн 73 коп. відсотків за користування кредитом, 443 500 (чотириста сорок три тисячі п'ятсот) грн 66 коп. пені, 47 517 (сорок сім тисяч п'ятсот сімнадцять) грн 93 коп. 3% річних, 99 426 (дев'яносто дев'ять тисяч чотириста двадцять шість) грн 34 коп. інфляційних втрат, 5 423 255,04 грн штрафу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 23 410 (двадцять три тисячі чотириста десять) грн 50 коп.

5. В частині стягнення з відповідача 796 814,82 грн відсотків за користування кредитом, провадження у справі припинити.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "F & CREALTY" (01103, м. Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 18-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЛОКО" (03150, м. Київ, вулиця Червоноармійська, 129, ) 41 870,04 грн (сорок одну тисячу вісімсот сімдесят гривень чотири копійки) судових витрат за розгляд справи апеляційною інстанцією.

8. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

9. Матеріали справи № 910/4502/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов