ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 справа № 908/3293/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи: від військової прокуратури: ОСОБА_4 за довіреністю; ОСОБА_5 за довіреністю; не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_6 банк", м. Київ
на рішення Господарського суду Запорізької області
від07.06.2017 (підписано 08.06.2017)
у справі№ 908/3293/16 (головуючий Проскуряков В.В., судді Дроздова С.С., Зінченко Н.Г.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_6 банк", м. Київ
доВідділу урядового фельдєгерського звязку державної служби спеціального звязку та інформації України, м. Запоріжжя
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, м. Київ
за участю Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України, м. Запоріжжя
простягнення 1 261 015,96 грн.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Креді ОСОБА_6 банк", м. Київ (Позивач) із позовом до Відділу урядового фельдєгерського звязку державної служби спеціального звязку та інформації України, м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення 1 261 015,96 грн.

На адресу господарського суду Запорізької області 18.05.2017 від Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України, м. Запоріжжя надійшла заява від 17.05.2017 за № 2641вих-17 про участь у справі військового прокурора. Вказана заява судом задоволена.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.06.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на невірну правову оцінку судом першої інстанції реєстру №1 від 15.11.2016, який сторони в п.3.3 спірного Договору № 154/14 від 05.03.2014 визначили як єдиний документ, що підтверджує факт отримання Відповідачем цінного відправлення, а також прибутково-видаткових касових ордерів № 1 від 15.11.2016, № 2 від 15.11.2016.

Крім того, заявник посиаеться на невірне застосування судом першої інстанції до правовідносин за Договором № 154/14 від 05.03.2014 норм матеріального права (Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №27 від 05.03.2009, ОСОБА_7 з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої постановою правління НБУ №45 від 14.02.2007), які не регульюють спріні правовідносини.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.08.2017 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача було залучено Державну казначейську службу України, м. Київ, розгляд справи відкладено на 18.09.2017.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.09.2017 розгляд справи було відкладено на 18.10.2017.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Представники третьої особи та Військової прокуратури в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином звязку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників третьої особи та Військової прокуратури, що не скористались правом на участь в судовому засіданні.

Надані сторонами пояснення та додаткові докази в порядку ст.101 ГПК України долучені до матеріалів справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2014 між сторонами був укладений договір № 154/14 (далі Договір з усіма змінами, додатками та доповненнями), за умовами ст. 1 якого Відповідач організовує і забезпечує доставку цінних відправлень Позивача на умовах вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується Відповідачем.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.1.1. Договору, Відповідач забезпечує доставку відправлень Позивача (філії, відділення замовника) на адресу юридичних осіб з м. Запоріжжя до м. Києва, обласних центрів України, м. Сімферополь, м. Севастополь та Ялта АР Крим, а також доставку відправлень Позивача з м. Київ до м. Запоріжжя та міст Запорізької області. Відповідач забезпечує доставку відправлень Позивача (філії, відділення замовника) на адресу юридичних осіб з м. Запоріжжя до міст Запорізької області Бердянськ, Енергодар, Мелітополь, міста Нікополь Дніпропетровської області та в зворотному напрямку, з використанням спеціальних фельдєгерських авто маршрутів.

В п.2.4. Договору сторони погодили, що строк доставки відправлень по території України від Позивача до одержувача встановлюється в 3 доби (не враховуючи день приймання відправлення Відповідачем, а також вихідні і святкові дні).

Відповідно до п.п. 3.2.-3.5. Договору, упаковка відправлень повинна забезпечувати збереження вкладеного і виключати доступ до нього. На відправлення, які передаються Відповідачу, Позивач виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленнями Відповідачу, а третій, з підписом і печаткою Відповідача, залишається у Позивача. При оформленні реєстру Позивач повинен обовязково вказувати номер цього договору. На упаковці відправлень Позивачем вказується повна і точна адреса, а по неможливості і номер телефону одержувача. Пересилці не підлягають відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені для пересилання відповідно до законодавства України.

Відповідач зобовязаний доставити відправлення Позивача до пункту призначення в строк, передбачений пунктом 2.4. цього договору; під час доставки відправлень Позивача забезпечити їх збереження та конфіденційність (п.п. 5.1.2., 5.1.3. Договору).

Положення п. 5.3.3. Договору передбачає право Відповідача у присутності представника Позивача і представника компетентних органів провести перевірку вкладеного відправлення у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ст. 6 Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків по цьому Договору, якщо це невиконання є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення цього Договору в результаті подій, які сторони не могли ні передбачити, ні запобігти розумними способами. До таких подій належать: стихійні лиха, пожежі, землетруси та інші природні явища, а також страйки, військові дії, повстання, рішення органів державної влади та Національного банку України, що призвели до неможливості виконання умов цього Договору.

Пунктом 7.1.1. договору передбачено, що виконавець несе цивільно-правову відповідальність за прийняті від замовника відправлення тільки у межах оголошеної цінності за рішенням суду за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі.

За умовами п.п. 7.1.1, 7.1.2 Договору, Відповідач несе матеріальну відповідальність за прийняті від Позивача відправлення тільки у межах оголошеної цінності за рішенням суду, за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі. Відповідальність Відповідача перед Позивачем за збереження відправлень починається з моменту прийому їх у встановленому порядку від Позивача і закінчується в момент передачі відправлень у встановленому порядку за призначенням.

Відповідач відповідає за кількість місць, вказаних в реєстрі, а також за цілісність упаковки, печаток і пломб Позивача (п. 7.1.3. Договору).

В свою чергу, умовами п.7.2 Договору було визначено, що Позивач відповідає за вміст відправлення відповідно до п. 3.5. цього Договору, оформлення, упаковку і правильність зазначеної адреси.

Відповідно до п. 10.1. Договору, він вступає в силу з дня його підписання обома сторонами, діє 31.12.2014 та вважається подовженим на попередніх умовах, якщо жодна із сторін не виявить письмового бажання його скасувати.

Додатком №1 до Договору (а.с. 13,14 т.1), з урахуванням Додаткової угоди № 2 до Договору від 11.10.2016, сторонами було визначено тарифи на послуги, що надаються Державною фельдєгерською службою України.

На виконання умов Договору, 15.11.2016 Позивач передав Відповідачу цінне відправлення для його доставки з Відділення "Дніпропетровська міжрегіональна дирекція ПАТ "Креді ОСОБА_6" до приміщення Центрального відділення ПАТ "Креді ОСОБА_6" (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 92). Означене підтверджується реєстром №1 на кореспонденцію, що направляється через Державну фельдєгерську службу (а.с. 23, т. 1). Відповідно до означеного документу, Позивачем передано, а Відповідачем прийнято без жодних зауважень і застережень відправлення з оголошеною цінністю 1 261 015,96 грн.

Встановлено, що вартість цінного відпрвавлення була визначена виходячи із вартості вкладення у ній, а саме: 40000 доларів США та 600000 російських рублів. Означені кошти відповідно до прибутково-видаткових касових ордерів № 2, № 3 від 15.11.2016 (а.с. 24 т. 1) було складено в інкасаторську сумку та опломбовано. Цінне відправлення разом було передане представнику Відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, стверджує, що 16.11.2016 невідомими особами було здійснено збройний напад на військовослужбовців ГУУФЗ Держзвязку, які виконували доставку цінних відправлень, зокрема, спірного, за маршрутом Київ-Дніпро-Запоріжжя, внаслідок якого було здійснено викрадення, в тому числі, цінностей Позивача, котрі передавались з м. Києва до м. Запоріжжя за реєстром № 1 від 15.11.2016 на підставі Договору № 154/4 від 05.03.2014.

У звязку з вищевикладеними обставинами, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0000292, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України. (а.с.83 т.1)

Крім того, за даним фактом Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України було відкрито кримінальне провадження №0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 418 Кримінального кодексу України за фактом таємного викрадення грошових коштів на загальну суму 29 714 387,24грн. та банківського металу (золото 959 ХAU) загальною вагою 1295 гр.

Отже на момент розгляду даної господарської справи обставини відкритого нападу не підтвреджувалися та не були предметом долсідження в межах зазначеного кримінального провадження, яке здійснювалося відносно військовослужбовців (співробітників) Відповідача.

Також, Відповідачем до матеріалів справи було залучено акт службового розслідування від 15.12.2016 (а.с. 130-139 т. 1), за результатом якого комісія встановила порушення молодшим лейтенантом ОСОБА_8 та молодшим лейтенантом ОСОБА_9 ст. 16 розділу 1 ч. 1 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України", Закону України "Про Статут гарнізонної та вартової служби Збройних сил України", п.180-182, 185 ОСОБА_7 Державної фельдєгерської служби України, затвердженої наказом Міністерства транспорту №8с від 30.03.1995р. та Посадової інструкції офіцера фельдзвязку, що призвело до втрати частини цінних відправлень та до настання тяжких наслідків.

За твердженням Позивача, яке не спростоване Відповідачем, цінне відправлення вартістю 1 261 015,96 грн. до Центрального відділення ПАТ "Креді ОСОБА_6" у м. Запоріжжі не доставлено.

Саме факт неотримання цінного відправлення та відмовою Відповідача відшкодувати йогго вартість і став підставою до звернення позивача до суду про стягнення збитків, на підставі договору №154/14 від 05.03.2014, в розмірі 1 261 015,96 грн., у задоволені якого оскаржуваним рішенням було відмовлено.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Так, спірні правовідносини виникли в межах та на підставі Договору, який за своєю природою опосередковує надання затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1105 від 26.10.2011 "Перелік платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації" платних послуг, що надаються на договірній основі юридичним особам підрозділами урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації, відповідно до п.4 ч.6 ст.10 Закону України "Про Державну службу спеціального звязку та захисту інформації України".

Оскільки зміст спірної послуги, відповідальність за порушення зобовязань при наданні якої у вигляді заявлених до стягнення збитків і становить предмет позовних вимог, полягає у доставці цінного відправлення Позивача, застосування місцевим господарським судом до розглядуваних правовідносин норм, що регламентують надання поштових послуг у вигляді Правил надання послуг поштового звязку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 є безпідставним.

Платні послуги Відповідача з доставки цінних відправлень Позивача, як юридичної особи субєкта господарювання, не є послугами спецзвязку (урядового фельдєгерського звязку за критеріями змісту відправлення та статусу відправників/отримувачів в розумінні термінів, встановлених в ст. 1 Закону України "Про Державну службу спеціального звязку та захисту інформації України"), таким чином висновок про розповсюдження на такі послуги положень про поштовий зв'язок (ст.ст.1,2 Закону України "Про поштовий зв'язок"), є помилковим.

Також Відповідач не є оператором поштового звязку, в розумінні наведеного у ст. 5 Закону України "Про поштовий зв'язок" терміну, оскільки останній за статусом є державним органом в силу ч.1 ст.2 Закону України "Про Державну службу спеціального звязку та захисту інформації України" та обєктивно не може бути субєктом підприємницької діяльності у відповідності до ч.1 ст.8, ст.42 Цивільного кодексу України.

Юридична неможливість існування у Відповідача статусу оператора поштового звязку підтверджується й фактичною відсутністю останнього в Єдиному державному реєстрі операторів поштового звязку, передбаченому ч.6 ст.8 Закону України "Про поштовий зв'язок" та рішенні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації №623 від 29.11.2016, розташованому (реєстр) на офіційному сайті вказаної комісії http://www.nkrzi.gov.ua/. В свою чергу, поштові послуги, регламентовані Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, у відповідності до абз.19 ч.1 ст.1 ч.4 ст.13 Закону України "Про поштовий зв'язок" надаються виключно операторами.

Таким чином, враховуючи, що на спірні відносини, з огляду на їх правову природу та субєктний склад не розповсюджуються Правила, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, висновок суду першої інстанції про порушення Позивачем п. 32 цих Правил як підстава для відхилення позовних вимог є необґрунтованим через безпідставність застосування цих Правил.

Необґрунтованим судова колегія вважає і визначення місцевим судом у якості підстави для відмови у задоволені позовних вимог недотримання Позивачем ОСОБА_7 Національного банку України №45 від 14.02.2007 (в редакції, що діяла на момент прийняття цінного відправлення).

Дійсно, враховуючи статус Відповідача як державного органу, внаслідок діяльності якого держава за змістом ст.170 Цивільного кодексу України вступила з Позивачем у договірні правовідносин, та сутність переданого цінного відправлення, що охоплюється терміном "майно" як за змістом ст.190 Цивільного кодексу України, так і за змістом ратифікованого Україною ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, судова колегія вважає за можливе оцінювати законність і обґрунтованість переглядуваного судового рішення і в контексті захисту конвенційного права мирного володіння своїм майном.

Враховуючи, що майно за належною підставою було передано Позивачем і прийнято Відповідачем, що в силу свого статусу опосередковує участь держави в цих правовідносинах, та не було повернуто власнику всупереч умов Договору щодо належності забезпечення збереження та своєчасної доставки, судова колегія констатує за фактичними наслідками наявність втручання в право мирного володіння майном шляхом позбавлення його власності, що охоплюється другим реченням п.1. ст.1 Першого протоколу. Такий висновок узгоджується із усталеною практикою (див. п. 46 рішення у справі "Жовнер проти України") Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка за змістом ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права для національних судів.

Наразі, оцінка виправданості втручання у право власності, принцип непорушність якого є конституційною гарантією за змістом ст.41 Основного закону України, що відтворений і в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, у відповідності до наведеної норми п.1 ст.1 Першого протоколу зумовлює зясування принаймні двох критеріїв: позбавлення "в інтересах суспільства" та "на умовах, передбачених законом".

Втім, Відповідачем жодною мірою не доведено, місцевим судом не встановлено, а з наявних матеріалів справи не вбачається, що позбавлення Позивача його власності шляхом неповернення (недоставки за визначеною адресою) отриманого Відповідачем цінного відправлення переслідує якусь легітимну мету (охоплюється суспільним інтересом). Поряд із цим, ані ОСОБА_7 Національного банку України №45 від 14.02.2007, ані згадувані місцевим судом в цьому контексті Правила надання послуг поштового звязку (безпідставність застосування яких визначена вище), не передбачають наслідком їх недотримання щодо передачі в межах цінного відправлення валютних цінностей позбавлення Позивача права власності на таке відправлення. Взагалі, Позивач не був позбавлений права поза межами правовідносин, врегульованих цією ОСОБА_7, скористатися відповідними послугами Відповідача на підставі укладеного договору, що цілком узгоджується із позицією НБУ з цього приводу, висловленою у листі №18-0006/68709 від 06.10.2017 на запит апеляційного суду у цій справі.

Таким чином, обставини недотримання вимог згаданої ОСОБА_7 НБУ (яка за своїм статусом взагалі не є законом в контексті положень ч.2 ст.321 Цивільного кодексу України) за будь-яких обставин не передбачають позбавлення від відповідальності з компенсації завданих збитків, оскільки втручання у право власності не є виправданим в розглядуваному випадку, тим більше, що Відповідач не був позбавлений можливості в контексті п.5.3.3. договору перевірити зміст цінного відправлення та визначитися за результатами із можливістю надання послуги з його доставки та збереження впродовж такої доставки.

Неврахування судом першої інстанції означених норм матеріального права призвело до неправильного вирішення спору.

Дійсно, наявність договірних відносин між сторонами в контексті заявлених позовних вимог обумовлює необхідність встановлення судом елементів складу цивільного правопорушення, що узгоджується з нормами ст.ст.610,611 та 623 Цивільного кодексу України та ст.ст.224-226 Господарського кодексу України, проте посилання суду першої інстанції на вимоги ст.1166 Цивільного кодексу України, що регулюють деліктні/недоговірні правовідносини, є безпідставним з огляду на обраний Позивачем інший спосіб судового захисту.

Окрім того, факт прийняття Відповідачем цінного відправлення та його вартість, що визначає межі відповідальності Виконавця (Відповідача), у відповідності до п. 7.1.1 Договору підтверджується належним в розумінні п. 3.3 Договору реєстром №1 від 15.11.2016, достовірність якого не тільки не спростована матеріалами справи, але й кореспондується з наявними у справі прибутково-видатковими касовими ордерами.

Також, виходячи з принципу презумпції правомірності договору № 154/14 від 05.03.2014 та ст.629 Цивільного кодексу України про обовязковість його умов для сторін, підписання без зауважень уповноваженим представником Відповідача, передбаченого п. 3.3 Договору реєстру, є належним та достатнім доказом згоди Відповідача з розміром оголошеної вартості прийнятого відправлення (незалежно від його наповнення).

Крім того, згідно з Додатком №1 до Договору та п.6 Порядку визначення вартості та надання платних послуг Головним управлінням та підрозділами урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, затвердженого Наказом №600 від 29.09.2016 Адміністрації державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, розмір оголошеної вартості відправлення визначає розмір договірного тарифу за послуги Відповідача.

Зауваження місцевого суду щодо доказової неналежності прибутково-видаткових касових ордерів є безпідставним, оскільки чинність та зміст передбаченого п. 3.3 Договору реєстру жодною мірою не спростовує оголошеної цінності відправлення, яка і визначає розмір збитків.

Крім того, діюче законодавство та положення укладеного між сторонами Договору не передбачають спростування достовірності відомостей означених прибутково-видаткових касових ордерів у випадку, коли Відповідач не скористався визначеною договором можливістю перевірити зміст цінного відправлення. Наразі, зміст відправлення грошові кошти (валютні цінності) достатньою мірою підтверджується наявними у справі відомостями щодо розслідування злочинів та актом службового розслідування, затвердженим начальником ГУУФЗ Держспецзвязку.

Так, факт невиконання Відповідачем обовязку з доставки відправлення у встановлені в п. 2.4 Договору строки з причини його втрати в повному розмірі підтверджено матеріалами справи та останнім не заперечується, що дає змогу стверджувати як про наявність факту порушення обумовлених договором обовязків в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, так і про факт та розмір збитків в сумі оголошеної вартості 1 261 015,96 грн., що відповідає вимогам п.7.1.1 Договору. В свою чергу, визначення розміру збитків вартістю втраченого цінного відправлення повністю відповідає абз.2 ч.1 ст.225 Господарського кодексу України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що причинно-наслідковий зв'язок полягає в нездійсненні Відповідачем доставки в установлений строк прийнятого цінного відправлення Позивача (через втрату останнім майна), обовязок зі збереження якого прийняв на себе Відповідач згідно зі ст. 1 укладеного Договору.

В свою чергу, за змістом ст.614 Цивільного кодексу України вина Відповідача презюмується, доказів обратного ним не надано.

Сам факт наявності незакінченого кримінального розслідування №0000298 від 19.11.2016 за досліджуваними в ньому обставинами не впливає на результати розгляду даного позову, оскільки питання відшкодування збитків, понесених внаслідок скоєння злочину, регламентуються позадоговірною деліктною відповідальністю, яка не має відношення до підстав заявленого позову.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Запорізької області від 07.06.2017 у справі № 908/3293/16 слід скасувати через порушення місцевим господарським судом вищенаведених норм матеріального права.

По справі слід прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_6", м. Київ до Відділу урядового фельдєгерського звязку державної служби спеціального звязку та інформації України, м. Запоріжжя про стягнення збитків в розмірі 1 261 015,96 грн. в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на Відповідача, стягнувши з останнього на користь Позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 18 915,24 грн., за подання апеляційної скарги 20 806,76 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_6", м. Київ на рішення Запорізької області від 07.06.2017 у справі № 908/3293/16 задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.06.2017 у справі №908/3209/16 скасувати.

Прийняти нове рішення по справі № 908/3293/16, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_6", м. Київ до Відділу урядового фельдєгерського звязку державної служби спеціального звязку та інформації України, м. Запоріжжя про стягнення збитків в розмірі 1 261 015,96 грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Відділу урядового Фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України в місті Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Базарна, б.4, ідентифікаційний код 05433206) на користь Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_6" (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, ідентифікаційний код 14361575) збитки в розмірі 1 261 015,96 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 18 915,24 грн.

Стягнути з Відділу урядового Фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України в місті Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Базарна, б.4, ідентифікаційний код 05433206) на користь Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_6" (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, ідентифікаційний код 14361575) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 20 806,76 грн.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3