ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" жовтня 2017 р.Справа № 916/1995/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН

До відповідача: Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця, в особі регіональної філії „Одеська залізниця

Про стягнення 152607 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1-П.С., представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю

У судовому засіданні, яке відбулось 25.09.2017р. відповідно до вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерві по справі до 02.10.2017р. об 11 год. 00 хв., та 02.10.2017р. оголошено перерву до 23.10.2017р. об 11 год. 00 хв.

Суть спору: Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця, в особі регіональної філії „Одеська залізниця про відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу при перевезені вантажу залізницею у сумі 152607 грн.

25.09.2017р. до господарського суду Одеської області представником Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця, в особі регіональної філії „Одеська залізниця надано заперечення на позов, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що вантаж, завантажений відправником у спірні вагони, прибув на станцію призначення у справних вагонах, із непошкодженими пломбами відправника, у звязку з чим позов щодо стягнення нестачі не підлягає задоволенню.

28.09.2017р. до господарського суду Одеської області представником Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН в порядку ст. 22 ГПК України подано письмові пояснення по справі, з урахуванням відзиві представника відповідача від 25.09.2017р. та відповідно до питань, що були порушені в ході судового засідання, що відбулось 25 вересня 2017 року.

28.09.2017р. до господарського суду Одеської області представником Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця, в особі регіональної філії „Одеська залізниця надано додаткові пояснення.

07.10.2017р. представником Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця, в особі регіональної філії „Одеська залізниця надано клопотання в порядку ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.10.2017р. продовжено строк розгляду справи №916/1995/17 до 31.10.2017р.

12.10.2017р. до господарського суду Одеської області представником відповідача надано додаткові пояснення по справі.

17.10.2017р. та 22.10.2017р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН надані додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

Відповідно до залізничної накладної №3488053 від 19.02.2017р. вантажовідправником та вантажоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН був відправлений насипом вантаж (насіння сої), у вагонах №95303707 та №95339115.

Позивачем під час переважування вагонів: №95303707 та №95339115 було виявлено недостачу вантажу, у звязку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН листом від 23.02.2017р. №23/35 звернулось до начальника станції ОСОБА_3 вантажний з вимогою прийняти участь у комісійному переважуванні вагонів та скласти комерційний акт, відповідно до приписів ст. 52 та ст. 129 Статуту залізниць України.

Як зазначено позивачем, станцією ОСОБА_3 вантажний було безпідставно відмовлено у комісійній видачі вантажу зі вказаних вагонів. У звязку з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН в порядку, передбаченому п. 16 Правил складання актів подало скаргу про відмову від участі представника залізниці у видачі вантажу від 24.02.2017р. №2667/3-17/06.

Листом від 24.02.2017р. №77 Херсонська дирекція залізничних перевезень повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН про відсутність підстав для проведення комісійної видачі вантажу та задоволення зазначеної скарги.

У звязку з відмовою працівників залізниці приймати участь у комісійній видачі вантажу, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН листом від 24.02.2017р. №24/35 запропонувало керівництву ОСОБА_3 вантажний направити уповноваженого представника залізниці для участі у прийманні вантажу за участю експертів регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

Ґрунтуючи позовні вимоги, позивачем було зазначено, що відповідно до п. 3.4. Розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601, у разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні актів, вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

24.05.2017р. було розпочато проведення експертизи регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, за результатами якої, 25.02.2017р. було складено акт експертизи №120-271, копія якого міститься в матеріалах справи.

Акт експертизи №120-271 від 25.02.2017р. був складений тільки за участю представників позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН, оскільки залізницею не було направлено свого представника для участі у складанні відповідного акту.

Актом експертизи №120-271 від 25.02.2017р. було встановлено, що у вагонах №95303707 та №95339115 є поглиблення вантажу у вигляді воронки, з чітко позначеною сумою, характерною для стікаючого вантажу.

Крім того, на вагоні №95339115 присутні сліди силового впливу на запірні елементи люків, у місці зєднання кришки і бункера виявлений зазор довжиною 40 см в якому зажаті зерна сої.

Вищевказані обставини свідчать про наявність доступу до вантажу під час його перевезення через технічну несправність вагонів, а отже, відповідальність за нестачу повинен нести перевізник, тобто залізниця.

Після переважування вантажу у вказаних вагонах було встановлено: у вагоні №95303707 нестачу вантажу у розмірі 8250 кг., у вагоні №95339115 нестачу вантажу у розмірі 5100 кг.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН було зазначено, що наявність свіжих слідів механічного пошкодження свідчать, на його думку, про технічну несправність вказаних вагонів та можливість доступу до вантажу в процесі перевезення.

Так само, наявність затиснутого насіння сої у розвантажувальних люках та поглиблення вантажу у вигляді воронки свідчить про течію вантажу (виникнення нестачі) вантажу саме під час його перевезення.

Розмір нестачі вантажу у вагонах підтверджується актом експертизи №120-271 від 25.02.2017р., здійсненим експертом РТПП Миколаївської області, а також актами переважування від 25.02.2017р., здійсненими вантажоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН.

Позивачем до матеріалів справи було додано фотокопії, які були здійснені під час складання акту експертизи РТПП Миколаївської області №120-271 від 25.02.2017р. вагонів №95303707 та №95339115, в яких було виявлено нестачу.

Позивач вважає, що акт експертизи №120-271 від 25.02.2017р. може вважатись належним доказом нестачі вантажу, оскільки відповідно до п. 3.13. Розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/604, якщо станція призначення ухиляється від предявлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмові вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам предявити вантаж до експертизи, повідомити про час її проведення станцію призначення.

Позивачем до матеріалів справи було залучено Довідку від 14.04.2017р. №5170/3-17/27, видану вантажовідправником Товариством з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН, відповідно до якої, вартість однієї тони вантажу відправленого у вагонах №95357406 та №95377933 складає 120000 грн.. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 7. Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, та п. 27. Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, позивачем було здійснено розрахунок вартості втрати вантажу.

Вагон №95303707, загальна маса вантажу переданого до перевезення 63450 кг, розмір нестачі 8250 кг, вартість за 1 тону вантажу 12000 грн., норма природної втрати вантажу у розмірі 0,5% - 317,25 кг, вартість нестачі вантажу за даний вагоном становить грошову суму у розмірі 95193 грн.

Вагон №95339115, загальна маса вантажу переданого до перевезення 63100 кг, розмір нестачі 5100 кг, вартість за 1 тону вантажу 12000 грн., норма природної втрати вантажу у розмірі 0,5% - 315,50 кг, вартість нестачі вантажу за даний вагоном становить грошову суму у розмірі 57414 грн.

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення загальну вартість нестачі згідно з наведеним розрахунком у вагоні №95303707 та у вагоні №95339115 в розмірі 152607 грн.

У звязку з вищевикладеним, позивачем до відповідача було заявлено претензію від 25.04.2017р. №5591/3-17/27 про відшкодування збитків, повязаних з нестачею вантажу, яку Публічне акціонерне товариство „Українська залізниця, листом від 11.5.2017р. №ЦЮ-13/349 направила на розгляд до регіональної філії „Одеська залізниця, Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця.

В свою чергу, регіональна філія „Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця відмовила в задоволенні вказаної претензії позивача листом від 06.06.2017р.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН обґрунтовані неналежним виконанням Публічним акціонерним товариством „Українська залізниця в особі Регіональної філії „Одеська залізниця зобовязань перевізника та направлені на стягнення з відповідача 152607 грн. відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 2 Статут залізниць України, статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення (ст. 6 Статуту залізниць України).

Як встановлено судом, відповідно до залізничної накладної №3488053 від 19.02.2017р. вантажовідправником та вантажоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН був відправлений насипом вантаж (насіння сої), у вагонах №95303707 та №95339115.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. (ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України, на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Положеннями ст. 129 Статуту залізниць України визначено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Під час переважування вагонів: №95303707 та №95339115, позивачем було виявлено недостачу вантажу, у звязку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН листом від 23.02.2017р. №23/35 звернулось до начальника станції ОСОБА_3 вантажний з вимогою прийняти участь у комісійному переважуванні вагонів та скласти комерційний акт.

Однак, станцією ОСОБА_3 вантажний було відмовлено у комісійній видачі вантажу зі вказаних вагонів.

Відповідно до п. 16 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України, від 28.05.2002р. № 334, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Позивачем було подано скаргу про відмову від участі представника залізниці у видачі вантажу від 24.02.2017р. №2667/3-17/06.

Листом від 24.02.2017р. №77 Виробничим підрозділом „Херсонська дирекція залізничних перевезень ОСОБА_3 Вантажний Регіональної філії „ Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН про відсутність підстав для проведення комісійної видачі вантажу та задоволення зазначеної скарги.

У звязку з відмовою працівників залізниці приймати участь у комісійній видачі вантажу, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН листом від 24.02.2017р. №24/35 запропонувало керівництву ОСОБА_3 вантажний направити уповноваженого представника залізниці для участі у прийманні вантажу за участю експертів регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

Відповідно до п. 3.1. Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею „(із змінами та доповненнями), відповідно до статей 909 ЦК України та 307 ГК України, статті 110 Статуту за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його одержувачу і несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення і до моменту видачі одержувачу, поки не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким залізниця не могла запобігти та усунення яких від неї не залежало. У статті 111 Статуту наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу. Відповідно до статті 110 Статуту залізниця може бути звільнена від відповідальності, якщо вона доведе й інші обставини, що свідчать про відсутність її вини.

Відповідно до пунктів 18, 23 та 24 Правил видачі вантажів одержувач не може вимагати від залізниці проведення перевірки та складання комерційного акта: після початку вивантаження, яке здійснюється на місцях загального користування; коли одержувач розпочав вивантаження без представника станції; у випадку видачі швидкопсувних вантажів, що прибули у справних рефрижераторних вагонах без порушення граничного терміну перевезення і режиму обслуговування. (п. 3.3. Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею„(із змінами та доповненнями).

Положеннями п. 3.4. Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею(із змінами та доповненнями) визначено, що якщо начальник залізничної станції необґрунтовано відмовився скласти комерційний акт або акт загальної форми, вантажоодержувач має право оскаржити таку відмову в порядку, передбаченому пунктом 16 Правил складання актів, і здійснити приймання вантажу відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15.06.65 N П-6, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25.04.66 N П-7, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.98 № 81/38/101/235/122. У разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

Як встановлено судом, 24.05.2017р. було розпочато проведення експертизи регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, за результатами якої 25.02.2017р. було складено акт експертизи №120-271, копія якого міститься в матеріалах справи, за участю представників позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН, оскільки відповідач не забезпечив участь свого представника.

Актом експертизи №120-271 від 25.02.2017р. Регіонального торгово-промислової палати Миколаївської області було встановлено, що в результаті переваження двох залізничних вагонів за № 95303707 та за №95339115, завантажених насінням сої, виявилось: маса нетто становить 113200 кг, що на 13350 кг менше проти даних, вказаних в залізничній накладній №34588053.

Згідно до ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до Довідки від 14.04.2017р. № 5170/3-17/27, яка складена та підписана Головний бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН, станом на 19.02.2017р. дійсна вартість однієї тонни вантажу насіння сої, що було прийнято до перевезення та відправлено зі станції Камянець-Подільський Південно-західної залізниці за накладною №34588053 від 19.02.2017р., склала 12000 грн.. в т.ч. ПДВ.

Загальна маса нетто вантажу, відправленого за вказаною накладною 126550 кг, з них у вагоні №95303707 63450 кг., у вагоні 95339115 63100 кг.

Загальна вартість вантажу відправленого за накладною №34588053 від 19.02.2017р. (без включення провізних платежів) складає 1518600 грн., в т.ч. ПДВ, з них у вагоні №95303707 761400 грн., у вагоні 95339115 757200 грн.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно до ст. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 7 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, розрахунок суми претензії про недостачу вантажу складається з урахуванням норми природної втрати маси вантажу при перевезенні, якщо вона встановлена для даного вантажу, та граничного розходження у визначенні маси.

Вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. (п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644.

Позивачем було здійснено розрахунок вартості втрати вантажу: Вагон №95303707, загальна маса вантажу переданого до перевезення 63450 кг., розмір нестачі 8250 кг, вартість за 1 тону вантажу 12000 грн., норма природної втрати вантажу у розмірі 0,5% - 317,25 кг, вартість нестачі вантажу за даний вагоном становить грошову суму у розмірі 95193 грн. Вагон №95339115, загальна маса вантажу переданого до перевезення 63100 кг., розмір нестачі 5100 кг, вартість за 1 тону вантажу 12000 грн., норма природної втрати вантажу у розмірі 0,5% - 315,50 кг, вартість нестачі вантажу за даний вагоном становить грошову суму у розмірі 57414 грн.

Таким чином, відповідно до розрахунку позивача до стягнення з відповідача підлягає загальна вартість нестачі згідно з наведеним розрахунком у вагоні №95303707 та у вагоні №95339115 у розмірі 152607 грн.

Суд, перевіривши такий розрахунок позивача, вважає його вірним.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Публічним акціонерним товариством „Українська залізниця, в особі Регіональної філії „Одеська залізниця прийнятих на себе зобовязань з перевезення вантажу, що підтверджується наявними в матеріалах доказами, у звязку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача 152607 грн. у якості відшкодування збитків завданих нестачею вантажу - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Судом не приймаються твердження відповідача щодо того факту, що на станцію призначення ОСОБА_3 Вантажний вагони №95303707, №95339115 з вантажем насіння сої прибули 23.03.2017р. прибули у технічно справному стані, не пошкоджені та без комерційних несправностей, оскільки такі факти спростовує Акт №120-271 від 25.02.2017р., який складено регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, за результантами проведення експертизи, яким встановлено, що в результаті переваження двох залізничних вагонів за № 95303707 та за №95339115, завантажених насінням сої, виявилось: маса нетто становить 113200 кг, що на 13350 кг менше проти даних, вказаних в залізничній накладній №34588053.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН зі стягненням з Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця, в особі регіональної філії „Одеська залізниця збитків, завданих нестачею вантажу при перевезені вантажу залізницею у сумі 152607 грн.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 2289,11грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Українська залізниця (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5; код 40075815), в особі регіональної філії „Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; код 40081200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1; код 14291113) 152607 (сто пятдесят дві тисячі шістсот сім) грн. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2289 (дві тисячі двісті вісімдесят девять) грн. 11 коп.

Повний текст рішення складено 27 жовтня 2017 р.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко