КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа№ 910/7663/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Кошлій Р.В.,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі №910/7663/17 (суддя Князьков В.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу наказу на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до Приватного підприємства "Інсталпласт-ХВ"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17 позовні вимоги Позивача до Відповідача задоволено повністю. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №74-В/13/89/ЮО від 08.07.2013р. в сумі 10483707 доларів США 27 центів та 38079,51 грн, з яких заборгованість за кредитною лінією 823393,17 доларів США; процентів за користування кредитною лінією 2250414,10 доларів США; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією 38079,51 грн, витрати по сплаті третейського збору в сумі 42500,00 грн.

Позивач звернувся до місцевого суду із заявою про видачу наказу на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17 за позовом Позивача до Відповідача про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі №910/7663/17 відмовлено у задоволенні заяви Позивача про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі 11/17.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі №910/7663/17 скасувати; видати виконавчий документ на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17.

Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування місцевим судом правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 21.10.2015р. у справі №6-831цс15 є помилковими з огляду на те, що предмети позовів та суб'єктний склад у даній справі та справі №6-831цс15 не є тотожними і не дає підстав вбачати подібність правовідносин, з яких виник спір у цих справах.

Також Позивач звернув увагу на те, що відповідно до ст.198 Господарського кодексу України та ст.533 Цивільного кодексу України грошові зобов'язання можуть бути виражені у іноземній валюті у випадках визначених законодавством. При цьому, відповідно до приписів ст.1, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993р. №15-93 надання кредитів в іноземній валюті віднесено до валютних операцій, здійснення яких можливо на підставі генеральної ліцензії. Отже, визначення сторонами грошового зобов'язання у кредитному договорі у іноземній валюті не суперечить законодавству України.

Позивач зазначив, що вказані правовідносини не містять ознак публічно-правових та відносяться до господарських правовідносин, які є приватно-правовими, а тому даний спір підвідомчий третейським судам.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017р. апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 18.07.2017р.

18.07.2017р. Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18.07.2017р. Відповідачем подано до суду клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі №910/7663/17 до розгляду справи №910/9728/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017р. апеляційне провадження у справі №910/7663/17 зупинено до вирішення Господарським судом міста Києва справи №910/9728/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2017р. поновлено апеляційне провадження у справі №910/7663/17, призначено розгляд скарги на 03.10.2017р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17 позовні вимоги Позивача до Відповідача задоволено повністю. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №74-В/13/89/ЮО від 08.07.2013р. в сумі 10483707 доларів США 27 центів та 38079,51 грн, з яких заборгованість за кредитною лінією 823393,17 доларів США; процентів за користування кредитною лінією2250414,10 доларів США; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією 38079,51 грн, витрати по сплаті третейського збору в сумі 42500,00 грн.

Позивач звернувся до місцевого суду із заявою про видачу наказу на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17 за позовом Позивача до Відповідача про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі №910/7663/17 відмовлено у задоволенні заяви Позивача про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі 11/17.

Ухвала мотивована тим, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні. Наявність у правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2017р. у справі №910/9728/17, відмовлено в задоволенні заяви Відповідача про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. вказана ухвала Господарського суду міста Києва від 26.07.2017р. у справі №910/9728/17 була залишена без змін.

При цьому, Київським апеляційним господарським судом у постанові від 11.09.2017р вказано наступне. Враховуючи, що предметом позову, з яким позивач звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", було стягнення з відповідача переданих за договором в кредит коштів та сплати відсотків за користування ними, вказаний спір не відноситься до тих спорів, які не можуть бути передані на розгляд третейського суду, а спірне рішення прийняте у спорі, який передбачений третейською угодою.

Щодо посилань відповідача на те, що оспорюваним рішенням стягнуто заборгованість в іноземній валюті, а відтак, такий спір не може бути підвідомчій третейському суду, оскільки предметом кредитного договору є надання кредитних коштів у доларах США, що не є спором приватноправового характеру, колегія суддів зазначає про таке. Посилаючись на непідвідомчість спору у справі №11/17 третейським судам, скаржник, не вказав та не обґрунтував, до якої з визначених ст.6 Закону України "Про третейські суди" категорій відноситься спір у справі №11/17, зазначивши лише, що правова позиція щодо такого обмеження встановлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі 6-831цс15.

Проте, у вказаній постанові Верховний Суд України виходив зі змісту і духу Закону України "Про третейські суди" в питанні розмежування компетенції щодо розгляду кредитних спорів між громадянами і банками, тобто, спорів, що виникають з цивільних правовідносин про повернення кредитів, наданих в іноземній валюті, зокрема, з огляду на публічну основу норм закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні та наявність у правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів, що не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Чинне законодавство України і, зокрема, ст.1, 5 і 6 Закону України "Про третейські суди" розмежовує поняття цивільних і господарських правовідносин. Так, у ч.2 ст.9 ЦК України зазначено, що Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Кредитування суб'єктів господарювання врегульовано у ст.346 ГК України, згідно з якою для одержання банківського кредиту позичальник надає банкові такі документи: клопотання (заяву), в якому зазначаються характер кредитної угоди, мета використання кредиту, сума позички і строк користування нею; техніко-економічне обґрунтування кредитного заходу та розрахунок економічного ефекту від його реалізації; інші необхідні документи. Для зниження ступеня ризику банк надає кредит позичальникові за наявності гарантії платоспроможного суб'єкта господарювання чи поручительства іншого банку, під заставу належного позичальникові майна, під інші гарантії, прийняті у банківській практиці. З цією метою банк має право попередньо вивчити стан господарської діяльності позичальника, його платоспроможність та спрогнозувати ризик непогашення кредиту. Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Включення до складу майна суб'єктів господарювання грошей, поряд з національною також в іноземній валюті, для здійснення фінансових відносин передбачено у ч. 5 ст.139 ГК України.

Згідно з ч.2 ст.198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Отже, відносини у сфері кредитування суб'єктів господарювання, в тому числі в іноземній валюті, врегульовано нормами ГК України та іншими актами законодавства. Також слід врахувати, що згідно з приписами п. 14 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тобто, норми Закону виводять із компетенції третейських судів спори, коли за своєю природою одна з сторін спору - споживач перебуває не в рівних умовах з сильною фінансовою структурою - банком, а тому потребує посиленого судового захисту споживача в державному суді.

У даній же справі стороною спору (боржником) є суб'єкт господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність, в тому числі зовнішньоекономічну, на власний ризик та є вільним у виборі фінансових установ для кредитування. Водночас на підприємницькі (господарські) товариства не поширюються норми закону про захист прав споживачів, а тому не може йтися про наявність підстав для посилення судового захисту такого суб'єкта господарювання в державному суді, в тому числі у спорах про повернення кредитів, наданих в іноземній валюті. Таким чином, оскільки господарські правовідносини щодо кредитування суб'єктів господарювання мають особливості регулювання, відсутні підстави вважати правовідносини у даній справі подібними з правовідносинами у цивільній справі, на постанову Верховного Суду України в якій послався заявник.

Враховуючи викладене, а також те, що перелік, винятків зазначений у ст.6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ третейським судам, є вичерпним, і не містить спорів, що виникають з господарських правовідносин, у яких грошове зобов'язання виражене в іноземній валюті, колегія суддів зазначає про те, що постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі 6-831цс15, на яку посилається відповідач в обґрунтування заявлених вимог, до спірних правовідносин застосована бути не може.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.122-7 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення третейського суду подається до господарського суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Згідно з ч.3 ст.122-9 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 122-10 цього Кодексу.

Відповідно до ст.122-5 Господарського процесуального кодексу України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до ст.122-10 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у видачі виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані господарським судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу господарського суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду є обов'язковим до виконання і має виконуватись добровільно в порядку та строки, що встановлені в рішенні. У разі, коли рішення третейського суду не виконується добровільно зобов'язаною цим рішенням стороною, інша сторона може подати до компетентного суду заяву про видачу виконавчого документа, яким у господарському судочинстві згідно зі ст. 116 ГПК України та п. 3 ст. 18-1 Закону України "Про виконавче провадження" є наказ.

Відповідно до ч.3 ст.55 Закону України "Про третейські суди" виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа.

Згідно з ст.56 Закону України "Про третейські суди" заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Така заява підлягає розгляду компетентним судом протягом 15 днів з дня її надходження до суду. Про час та місце розгляду заяви повідомляються сторони, проте неявка сторін чи однієї із сторін не є перешкодою для судового розгляду заяви.

Відповідно до ч.6 ст. 56 Закону України "Про третейські суди" компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо: 1) на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано компетентним судом; 2) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений цією статтею строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною компетентним судом; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, які не передбачені законами України; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу компетентного суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

У відповідності до норм чинного законодавства при розгляді заяви видачу виконавчого документа господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа в розумінні ст.56 Закону України "Про третейські суди".

Відмовляючи у задоволенні заяви Позивача про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі 11/17, місцевий суд, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 21.10.2015р. у справі 6-831цс15, виходив з того, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні. Наявність у правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне. Чинне законодавство України, а також ст.1, 5 і 6 Закону України "Про третейські суди" розмежовує поняття цивільних і господарських правовідносин. Так, у ч.2 ст.9 ЦК України зазначено, що Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Кредитування суб'єктів господарювання врегульовано у ст.346 ГК України, згідно з якою для одержання банківського кредиту позичальник надає банкові такі документи: клопотання (заяву), в якому зазначаються характер кредитної угоди, мета використання кредиту, сума позички і строк користування нею; техніко-економічне обґрунтування кредитного заходу та розрахунок економічного ефекту від його реалізації; інші необхідні документи. Для зниження ступеня ризику банк надає кредит позичальникові за наявності гарантії платоспроможного суб'єкта господарювання чи поручительства іншого банку, під заставу належного позичальникові майна, під інші гарантії, прийняті у банківській практиці. З цією метою банк має право попередньо вивчити стан господарської діяльності позичальника, його платоспроможність та спрогнозувати ризик непогашення кредиту. Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Включення до складу майна суб'єктів господарювання грошей, поряд з національною також в іноземній валюті, для здійснення фінансових відносин передбачено у ч. 5 ст.139 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Отже, відносини у сфері кредитування суб'єктів господарювання, в тому числі в іноземній валюті, врегульовано нормами ГК України та іншими актами законодавства. Також слід врахувати, що згідно з приписами п. 14 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тобто, норми Закону виводять із компетенції третейських судів спори, коли за своєю природою одна з сторін спору - споживач перебуває не в рівних умовах з сильною фінансовою структурою - банком, а тому потребує посиленого судового захисту споживача в державному суді.

У даній же справі третейського суду стороною спору (боржником) є суб'єкт господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність, в тому числі зовнішньоекономічну, на власний ризик та є вільним у виборі фінансових установ для кредитування. Водночас на підприємницькі (господарські) товариства не поширюються норми закону про захист прав споживачів, а тому не може йтися про наявність підстав для посилення судового захисту такого суб'єкта господарювання в державному суді, в тому числі у спорах про повернення кредитів, наданих в іноземній валюті. Таким чином, оскільки господарські правовідносини щодо кредитування суб'єктів господарювання мають особливості регулювання, відсутні підстави вважати правовідносини у даній справі подібними з правовідносинами у цивільній справі, на постанову Верховного Суду України в якій послався заявник.

Враховуючи викладене, а також те, що перелік, винятків зазначений у ст.6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ третейським судам, є вичерпним, і не містить спорів, що виникають з господарських правовідносин, у яких грошове зобов'язання виражене в іноземній валюті, апеляційний суд вважає, що постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі 6-831цс15, на яку посилається відповідач в обґрунтування заявлених вимог, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Даний висновок викладений також у постанові Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017р. у справі №910/9728/17, в якій Відповідачем оскаржувалось вказане рішення третейського суду.

Наявності інших обставин, вказаних у ст.122-10 Господарського процесуального кодексу України, також не встановлено, тому апеляційний суд вважає, що заява Позивача про видачу наказу на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17 за позовом Позивача до Відповідача про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є помилковими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню.

Керуючись ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі №910/7663/17 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі №910/7663/17 скасувати.

3. Заяву Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про видачу виконавчого документа задовольнити.

4. Видати наказ на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 27.03.2017р. у справі №11/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Приватного підприємства "Інсталпласт-ХВ" про стягнення заборгованості, безпосередню видачу якого доручити Господарському суду міста Києва.

5. Стягнути з Приватного підприємства "Інсталпласт-ХВ" (81500, Львівська обл., Городоцький район, місто Городок, вулиця Львівська, будинок 163, код 20818151) на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 46, код 25959784) витрати по сплаті судового збору в сумі 800 (вісімсот) грн 00 коп.

6. Стягнути з Приватного підприємства "Інсталпласт-ХВ" (81500, Львівська обл., Городоцький район, місто Городок, вулиця Львівська, будинок 163, код 20818151) на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 46, код 25959784) витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп. за подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко