ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Справа № 910/2274/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Кондратової І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПавлоградського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області
на ухвалугосподарського суду міста Києва від 11.04.2017 р. (суддя Курдельчук І.Д.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 р. (судді: Михальська Ю.Б., Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.)
у справі№910/2274/17 господарського суду міста Києва
за позовомПавлоградського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області
доПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10003/0511 філії - Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
простягнення 26 827 грн. 21 коп.
за участю представників:
від позивача не з'явились
від відповідача не з'явились
В С Т А Н О В И В:

Павлоградське об'єднане управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10003/0511 філії - Дніпропетровського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення 26 827 грн. 21 коп.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2017 р. провадження у справі №910/2274/17 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 р. ухвалу господарського суду міста Києва від 11.04.2017 р. залишено без змін.

Свою правову позицію попередні судові інстанцій обґрунтували тим, що спірні правовідносини між сторонами справи виникли в результаті здійснення позивачем владних управлінських функцій а, отже, даний спір є публічно-правовим та не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Не погодившись з судовими актами, прийнятими місцевим та апеляційним господарськими судами, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 11.04.2017 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 р. та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням господарськими судами першої та апеляційної інстанцій чинних правових норм, що стосуються господарських зобов'язань та відповідальності за їх невиконання.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.10.2017 р., касаційну скаргу позивача прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 17.10.2017 р.

До початку судового розгляду від відповідача, в порядку ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній заперечив проти її задоволення.

В судове засідання 17.10.2017 р. представники сторін не з'явились.

Враховуючи, що відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України участь в судовому засіданні це право, а не обов'язок сторін, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду касаційної скарги без участі представників сторін.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як роз'яснено в п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" №10 від 24.10.2011 р., підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 вказаної постанови пленуму у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст. 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

В свою чергу, ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено справи, які підвідомчі господарським судам.

З приписів даної норми вбачається, що віднесені до підвідомчості господарських судів справи (спори) кваліфікуються за сукупністю предметного та суб'єктного критеріїв.

За суб'єктним критерієм до компетенції господарських судів віднесені спори і справи між юридичними особами, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, та у визначених законом випадках за участі державного органу, органу місцевого самоврядування, інших осіб.

За предметним критерієм до компетенції господарських судів відносять спори, пов'язані (тим чи іншим чином) з господарською діяльністю.

У даному випадку позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 26 827 грн. 21 коп. штрафу за порушення строків повернення незарахованих на поточні рахунки одержувачів сум пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим законом і статутом Пенсійного фонду.

Одночасно з наведеним, в п. 11 ст. 106 вказаного закону закріплено, що виконавчими органами Пенсійного фонду за несвоєчасну виплату і доставку сум пенсійних виплат одержувачам або несвоєчасне зарахування їх на банківські рахунки пенсіонерів, або несвоєчасне повернення на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду чи Накопичувального фонду сум коштів, не використаних для здійснення пенсійних виплат, за умови своєчасного і в повному обсязі їх фінансування, на організації, у тому числі банки, які здійснюють виплату і доставку пенсій, накладається штраф у розмірі своєчасно не виплачених, не доставлених чи не зарахованих або своєчасно не повернених сум пенсійних виплат.

Отже, з викладеного вбачається, що проведення відповідної перевірки, виявлення порушення строків повернення незарахованих сум пенсій та прийняття рішення про стягнення з відповідача штрафу за таке порушення було здійснено позивачем в процесі виконання своїх владних повноважень.

Таким чином, господарські суди попередніх інстанцій прийшли до вірного висновку, що спір, який виник між сторонами даної справи є публічно-правовим.

При цьому, укладені між позивачем та відповідачем договори про зарахування і виплату пенсій та допомог через ПАТ "Державний ощадний банк України" №41 та №42 від 01.11.2011 р. не свідчать про виникнення у сторін цивільно-правових або господарських зобов'язань, оскільки викладені в даних договорах права та обов'язки випливають із управлінських функцій, якими наділений позивач, як суб'єкт владних повноважень.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що попередніми судовими інстанціями правомірно застосовано норми наведеної статті, у зв'язку з чим підстави зміни чи скасування прийнятих ними судових актів відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують законності та обґрунтованості висновків господарських судів попередніх інстанцій та не доводять неправильного застосування ними правових норм, а фактично зводяться до надання скаржником власної оцінки правовідносинам, що виникли між сторонами справи.

Як закріплено в п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 р. та ухвалу господарського суду міста Києва від 11.04.2017 р. у справі №910/2274/17 залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді: В.Я. Карабань

І.Д. Кондратова