РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017Справа №910/15465/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА"

до про Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" стягнення страхового відшкодування у розмірі 12 064,74 грн

Представники:

від Позивача: не з'явився

від Відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі - Відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 12 064 грн. 74 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" на підставі Договору страхування транспортного засобу № 3298876 від 25.06.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, а тому Позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу «Renault», д.р.н. НОМЕР_1, яким скоєно ДТП, застрахована у Відповідача на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5958613, а тому Позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на Відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 порушено провадження у справі № 910/15465/17, судове засідання призначено на 25.09.2017.

25.09.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

25.09.2017 в судове засідання представники сторін не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 15.09.2017 не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 розгляд справи відкладено на 11.10.2017 у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

26.09.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Моторного (транспортного) страхового бюро України отримано документи на виконання вимог ухвали суду.

29.09.2017 та 09.10.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника Позивача.

12.10.2017 в судове засідання представники сторін не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідача про поважні причини неявки Суд не повідомив. Представник позивача вимоги ухвали суду від 25.09.2017 року виконав не в повному обсязі.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотань Позивача про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 розгляд справи відкладено на 25.10.2017 у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

17.10.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій останній повідомив про допущення описки в прохальній частині позову та просив вважати вірними заявлені вимоги 3% річних на суму 385,00 грн та інфляційних 1 573,73 грн.

В судове засідання 25.10.2017 представники Сторін не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою на ухвалі Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 та поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 20.10.2017 уповноваженій особі Відповідача ухвали суду від 12.10.2017, представник Відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач та Відповідач про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач та Відповідач були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача та Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Що стосується заяви Позивача про уточнення позовних вимог, Суд приймає її як заяву про виправлення описки в прохальній частині позову, оскільки виправлені Позивачем 3% річних та інфляційних узгоджуються з описаними у позові сумами.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 25 жовтня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

25.06.2014 між Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) було укладено Договір страхування транспортного засобу № 3298876, предметом якого є страхування транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, 2012 р.в.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2015 по вул. Львівській - вул. Петрицького у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Renault», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що підтверджується Довідкою №61368365 про дорожньо - транспортну пригоду.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2015 у справі №759/5868/15-п ОСОБА_3, водія транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТС №04/05/15 від 15.05.2015, складеним СПД ОСОБА_4, встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження складає 8 930,79 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан Авто» виставлено рахунок-фактуру на оплату №БА-0006711 від 06.05.2015 на ремонт транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, на суму 13 245,61 грн.

Відповідно до Страхового акту від 17.06.2015 Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій в розмірі 10 606,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12875 від 17.06.2015.

Відповідно до інформації наданої МТСБУ на запит Суду, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault», д.р.н. НОМЕР_1, на момент настання страхової події була застрахована у Відповідача на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5958613, розмір франшизи згідно з вказаним Полісом складає 500,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач посилається на те, що Відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язаний відшкодувати суму завданих збитків, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір яких становить 10 106,01 грн відповідно до встановлених Полісом № АІ/5958613 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

26.05.2016 Позивач звернувся до Відповідача із претензією щодо суми виплаченого страхового відшкодування, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 01.06.2016 уповноваженій особі підприємства Відповідача, яка залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Також, статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на виконання зобов'язань за Договором страхування транспортного засобу № 3298876 від 25.06.2014, предметом якого є страхування транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, було відшкодовано на користь Страхувальника 10 606,01 грн.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Таким чином, Суд зазначає, що до Позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, вина особи, яка керувала транспортним засобом «Renault», д.р.н. НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2015 у справі №759/5868/15-п, якою ОСОБА_3, водія транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Абзацем 18 статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначає, що при визначенні суми страхового відшкодування необхідно виходити із вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що згідно із звітом № 04/05/15 від 15.05.2015 становить 8 930,79 грн., а також за мінусом франшизи у розмірі 500,00 грн та податку на додану вартість у розмірі 2 207,60 грн. За твердженнями Відповідача, сума страхового відшкодування має бути встановлена в розмірі 6 223,19 грн.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, Відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року по справі №910/32969/15 та по справі №910/3650/16.

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД і 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1. додатка 4 (пункт 7.39 Методики).

Проте, Судом встановлено, що оскільки роком випуску застрахованого транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, є 2012 рік, а дорожньо - транспортна пригода сталася 10.04.2015, строк експлуатації даного транспортного засобу не перевищує 7 років, а тому коефіцієнт фізичного зносу складає 0,0000.

Крім того, з наданого в матеріали справи Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТС №04/05/15 від 15.05.2015, складеного СПД ОСОБА_4, не видається за можливе встановити підстави для розрахунку ним коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, 2012 р.в.

Таким чином, у зв'язку з настанням страхового випадку (дорожньо - транспортної пригоди) у Відповідача виник обов'язок відшкодувати Позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (50 000,00 грн.) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, без урахування коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Як вбачається зі Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №183804/05/15, складеного СПД ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту застрахованого Позивачем автомобіля «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 13 462,75 грн.

Вартість витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Sonata», д.р.н. НОМЕР_2, згідно з рахунком-фактурою № БА-0006711 від 06.05.2015 склала 13 245,61 грн.

Відповідно до Страхового акту від 17.06.2015 Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 10 606,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12875 від 17.06.2015.

Згідно зі статтею 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Отже, приймаючи до уваги встановлену фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, враховуючи визначені Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5958613 розміри лімітів відповідальності та франшизи, Суд приходить до висновку, що Відповідач зобов'язаний відшкодувати Позивачу витрати в розмірі 10 106,01 грн., виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу.

Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача 3% річних у розмірі 1 573,73 грн та інфляційні у розмірі 385,00 грн за загальний період прострочки з 01.06.2016 по 08.09.2017.

При цьому, Суд зазначає, що пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі №910/22034/15.

Оскільки дані правовідносини сторін виникли не з договірних правовідносин, а з інших підстав, передбачених цивільним законодавством й Сторонами не визначено строку виконання боржником його зобов'язання відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, Суд враховує положення часини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено Судом, 27.05.2016 Позивач звернувся до Відповідача із претензією про виплату страхового відшкодування, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 01.06.2016 уповноваженій особі підприємства Відповідача, яка залишена без відповіді і виконання.

Таким чином, обов'язок Відповідача по виплаті страхового відшкодування у розмірі 10 106,01 грн виник 01.06.2016 з моменту отримання заяви та повинен був здійснений протягом 7 днів з моменту отримання такої заяви, а тому прострочка Відповідача почалась саме з 09.06.2016. Проте, всупереч викладеному Позивачем заявлено до стягнення 3% річних й інфляційних за період з 01.06.2016, тому Суд здійснює власний розрахунок вказаних вимог за вірний період з 09.06.2016 по 08.09.2017, що самостійно визначений Позивачем.

Суд, самостійно здійснивши розрахунок 3% річних як плати за користування чужими грошовими коштами та інфляційних як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, за період прострочення Відповідачем виплати страхового відшкодування у розмірі 10 106,01 грн за загальний період прострочки з 09.06.2016 по 08.09.2017, вважає за необхідне задовольнити вимоги про стягнення 3% частково на суму 379,60 грн. та інфляційних частково на суму 1 562,05 грн.

Таким чином, з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 10 106,01 грн, 3% річних у розмірі 379,60 грн та інфляційні у розмірі 1 562,05 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м.Київ, вул. Саксаганського, б. 77, ідентифікаційний код юридичної особи 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, ідентифікаційний код юридичної особи 13490997) 10 106 (десять тисяч сто шість) грн. 01 коп., 3% річних у розмірі 379 (триста сімдесят дев'ять) грн. 60 коп., інфляційні у розмірі 1 562 (одну тисячу п'ятсот шістдесят дві) грн. 05 коп. та судовий збір у розмірі 1 597 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто сім) грн. 73 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27 жовтня 2017 року

Суддя О.В. Чинчин