ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2017 р.Справа № 916/1844/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №б/н від 02.06.2016р.;

Від відповідачів: не зявились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Совагро", товариства з обмеженою відповідальністю "Черешеньки" про стягнення 56 539,26 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" (далі по тексту ТОВ "Компанія "Ніко-тайс") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО (далі по тексту ТОВ „СОВАГРО) та товариства з обмеженою відповідальністю "Черешеньки" (далі по тексту ТОВ "Черешеньки") про солідарне стягнення пені у розмірі 426,07 грн., три відсотки річних у розмірі 82,00 грн. та збитків від інфляції у розмірі 588,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом несвоєчасного виконання відповідачами зобовязань, прийнятих на себе за договорами, укладеними з позивачем.

06.10.2017р. позивачем було подано до суду заяву (вх. № 2-5294/17) про збільшення позовних вимог у справі №916/1844/17, у відповідності до якої останній просить суд стягнути солідарно із відповідачів пеню у розмірі 20 535,08 грн., три відсотка річних у розмірі 8 063,44 грн. та збитки від інфляції у розмірі 27940,74 грн. Вказана редакція позовних вимог була прийнята до розгляду судом як остаточна.

Представники ТОВ „СОВАГРО та ТОВ "Черешеньки" в судові засідання по даній справі не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. При цьому, суд зазначає, що конверти із поштовими відправленнями суду, які були надіслані за адресою місцезнаходження ТОВ „СОВАГРО /65012, місто Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2-А/ та ТОВ "Черешеньки": /16200, Чернігівська область, смт. Короп, вул. Вознесенська, буд. 69/ згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були повернуті суду у звязку із неможливістю вручення адресату. З огляду на викладене, відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи господарським судом. Оскільки ТОВ „СОВАГРО та ТОВ "Черешеньки" не було надано суду відзивів на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 23.04.2009р. по справі №10/57 позов товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента агро до відкритого акціонерного товариства "Черешеньки" про стягнення 671 664,83 грн. задоволено частково, стягнуто на користь позивача борг у сумі 429 838,99 грн., пеню у розмірі 17 970,31 грн., три відсотки річних у розмірі 2 242,95 грн., збитки від інфляції у розмірі 13 915,33 грн., штраф у розмірі 47 983,90 грн., адвокатські витрати у розмірі 27 000,00 грн., державне мито у розмірі 5 119,51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 89,94 грн.; провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 50 000,00 грн. припинено.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 29.12.2009р. по справі №10/165 позов товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента агро до ТОВ "Черешеньки" задоволено частково, присуджено до стягнення на користь позивача пеню в сумі 30 942,08 грн., три відсотки річних у розмірі 1 633,39 грн., збитки від інфляції у розмірі 18 211,17 грн.

29.05.2009р. постановою відділу державної виконавчої служби Коропського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу від 08.05.2009р. по справі №10/57 про стягнення із ТОВ "Черешеньки" суми боргу у розмірі 544 160,93 грн.

Виконавче провадження з примусового виконання наказу від 08.05.2009р. по справі №10/57 про стягнення із ТОВ "Черешеньки" суми боргу у розмірі 544 160,93 грн. було закінчено державним виконавцем на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження, якою передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2011р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положеннями п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26 грудня 2011 року N 18 (з наступними змінами і доповненнями) зазначено наступне. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиційне значення для господарського суду має й вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Рішенням господарського суду Київської області від 23.04.2009р. по справі №10/57 було встановлене неналежне виконання з боку ТОВ "Черешеньки", зобовязань, прийнятих на себе за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ДГ-ЧН 08/92 від 28.07.2008р.

26.01.2011р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Тридента агро (Первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю „Незалежна юридична компанія (Новий кредитор) було укладено угоду №НЮК-317-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), у відповідності до умов якої Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги виконання ТОВ "Черешеньки", що іменується надалі „Боржник, зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3-х відсотків річних у розмірі, штрафу та інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ДГ-ЧН 08/92 від 28.07.2008р., у звязку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно вказаного договору.

26.01.2011р. товариством з обмеженою відповідальністю „Тридента агро та товариством з обмеженою відповідальністю „Незалежна юридична компанія було підписано акт про передачу документів, необхідних для реалізації Новим кредитором набутих за угодою №НЮК-317-ТА від 26.01.2011р. прав.

02.07.2012р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Незалежна юридична компанія (Первісний кредитор) та ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" (Новий кредитор) було укладено угоду №137/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), у відповідності до умов якої Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги виконання ТОВ "Черешеньки", що іменується надалі „Боржник, зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3-х відсотків річних у розмірі, штрафу та інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ДГ-ЧН 08/92 від 28.07.2008р., у звязку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно вказаного договору.

02.07.2012р. товариством з обмеженою відповідальністю „Незалежна юридична компанія та ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" було підписано акт про передачу документів, необхідних для реалізації Новим кредитором набутих за угодою №137/07-12 прав.

18.08.2015р. між ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" (Кредитор) та ТОВ „СОВАГРО (Поручитель) було укладено договір поруки №18-08-2015, у відповідності до умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку ТОВ "Черешеньки" щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді пені, трьох відсотків річних, штрафу та інфляційних втрат, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ДГ-ЧН 08/92 від 28.07.2008р.

Згідно з п. 3.1 договору поруки №18-08-2015 від 18.08.2015р. відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою заборгованості у сумі 40 000,00 грн. Додатковою угодою №1 від 01.08.2017р. до договору поруки №18-08-2015 від 18.08.2015р. сторонами було збільшено відповідальність Поручителя перед Кредитором до 80 000,00 грн.

17.09.2015р. ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" звернулось до ТОВ „СОВАГРО із вимогою №17-11/09 про необхідність виконання, прийнятих на себе зобовязань за договором поруки №18-08-2015 від 18.08.2015р., на яку відповідач листом від 21.11.2015р. повідомив позивача про виконання таких зобовязань до 30.04.2016р., чого зроблено не було, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

В силу положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачами прийнятих на себе грошових зобовязань за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ДГ-ЧН 08/92 від 28.07.2008р. та договором поруки №18-08-2015 від 18.08.2015р., укладеним між позивачем та ТОВ „СОВАГРО, щодо своєчасного перерахування грошових коштів на користь позивача, останнім, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачам до сплати 3% річних на загальну суму заборгованості 159 661,36 грн. за період з 21.10.2009р. по 29.06.2011р. у загальному розмірі 8 063,44 грн., з приводу чого господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних у розмірі 8 063,44 грн., які були розраховані відповідачем за період з 21.10.2009р. по 29.06.2011р., який не увійшов до розрахунку 3% річних по справі №10/165, господарський суд зазначає, що правильним розміром трьох відсотків річних за порушення грошового зобовязання за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ДГ-ЧН 08/92 від 28.07.2008р., є грошова сума 7 931,79 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача, що має наслідком часткове задоволення позовних вимог ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" у названій частині.

Крім того, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачам до сплати збитки від інфляції в сумі 27 940,74 грн. за період з жовтня 2009р. по червень 2011р. через порушення останніми власних зобовязань у спірних правовідносинах. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції, господарський суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу за період з жовтня 2009р. по червень 2011р. складають 30 269,47 грн.

Відповідно до п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З огляду на вищезазначене та з урахуванням п. п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, з ТОВ „СОВАГРО та ТОВ "Черешеньки" на користь позивача підлягають стягненню збитки від інфляції у розмірі 27 940,74 грн., розмір яких було заявлено до стягнення ТОВ "Компанія "Ніко-тайс".

Відповідно до п. п. 8.2, 8.3 договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ДГ-ЧН 08/92 від 28.07.2008р. за прострочення виконання зобовязання Покупець (ТОВ "Черешеньки") зобовязаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовились про те, що строк позовної давності щодо штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором.

Згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Оскільки ТОВ "Черешеньки" було порушено строк виконання грошового зобовязання за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №ДГ-ЧН 08/92 від 28.07.2008р., ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" з посиланням на умови договору було нараховано відповідачам на суму боргу у розмірі 159 661,36 грн. до сплати пеню у розмірі 20 535,08 грн. за період з 21.10.2009р. по 07.06.2010р.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Так, згідно ч. ч. 1 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, заявлених до стягнення, господарський суд доходить висновку про допущення позивачем помилок, оскільки вірним розміром пені є 20 149,23 грн., що має наслідком необхідність часткового задоволення заявлених ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" позовних вимог у названій частині.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Звертаючись до господарського суду із позовом до ТОВ „СОВАГРО та ТОВ "Черешеньки", ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" було заявлено вимогу про стягнення із відповідачів витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн. з приводу чого господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Приватного малого підприємства - фірми "Максима" щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 59 Конституції України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України (справа про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві) від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013 1129 зазначається, Конституційний Суд України вважає, що в господарському судочинстві не передбачено відшкодування юридичній особі витрат на юридичні послуги, надані їй іншим, ніж адвокат, фахівцем у галузі права. Однак це не виключає можливості законодавчого врегулювання питання про відшкодування вказаних витрат суб'єкту права на звернення до господарського суду на послуги, надані йому таким фахівцем.

Згідно з ч. ч. 1, 2 п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21 лютого 2013 року N 7 (з наступними змінами доповненнями) витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" та адвокатом ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено договір №05-07/5-1 від 05.07.2012р. про надання адвокатських послуг (правової допомоги), відповідно до умов якого Виконавець зобовязаний, зокрема, надавати правові консультації, підготувати позовну заяву у відповідності до вимог ст.ст. 54-57 ГПК України, з необхідними додатками для подачі її до господарського суду, здійснити нарахування 3%-річних та інфляційних витрат та виконати інші зобовязання, передбачені договором.

Також позивачем в обґрунтування стягнення із відповідачів витрат на правову допомогу було надано суду також, зокрема, акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг від 02.10.2017р. та від 15.12.2016р., копію свідоцтва ОСОБА_2 про право на заняття адвокатською діяльністю № 388 та платіжне доручення №59 від 05.07.2012р. про перерахування ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 3 000,00 грн. згідно договору №05-07/5-1 від 05.07.2012р.

У п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України визначено наступне. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Господарський суд визнає розмір витрат на оплату правової допомоги адвоката в сумі 3 000,00 грн., які були фактично понесені позивачем, розумно необхідним розміром витрат на правову допомогу, у звязку з чим, за правилами ст.ст. 44, 49 ГПК України вказані витрати слід покласти на відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку про наявність правових підставі для стягнення із ТОВ „СОВАГРО та ТОВ "Черешеньки" на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених позовних вимог шляхом присудження до стягнення у солідарному порядку із товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО та товариства з обмеженою відповідальністю "Черешеньки" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" три відсотки річних у розмірі 7 931,79 грн., збитки від інфляції у розмірі 27 940,74 грн. та пені у розмірі 20 149,23 грн. відповідно до ст. ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 541, 543, 610-612, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 193 ГК України.

Судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу адвоката судом покладаються на відповідачів згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33,35, 44, 49,75, 82-85, ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО /65012, місто Одеса, вул. Мала Арнаутська, 2-А, ідентифікаційний код 33494460/ та товариства з обмеженою відповідальністю "Черешеньки" /16200, Чернігівська область, смт. Короп, вул. Вознесенська, буд. 69, ідентифікаційний код 14249045/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" /03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, буд. 38, офіс 23, ідентифікаційний код 38039872/ три відсотки річних у розмірі 7 931,79 грн. /сім тисяч девятсот тридцять одна грн. 79 коп./, збитки від інфляції у розмірі 27 940,74 грн. /двадцять сім тисяч девятсот сорок грн. 74 коп./, пеню у розмірі 20 149,23 грн. /двадцять тисяч сто сорок девять грн. 23 коп./, судовий збір у розмірі 1 585,36 грн. /одна тисяча пятсот вісімдесят пять грн. 36 коп./, витрати на правому допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн. /три тисячі грн. 00 коп./. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 18 жовтня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна