ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 рокуСправа № 912/2332/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/2332/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАТП-1128"

до відповідача ОСОБА_1 комітету Кіровоградської міської Ради

про стягнення 10 000,00 грн.

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 01.08.17;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 2370/11-05-24 від 28.04.17;

слухач - ОСОБА_4

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАТП-1128" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_1 комітету Кіровоградської міської Ради про стягнення 1 058 615,79 грн. - основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з неприйняттям відповідачем тарифів з урахуванням зміни тарифу на захоронення, позивач зазнав втрат у формі різниці за період вересень 2015 - квітень 2016 року на суму 1 058 615,79 грн., які відповідач зобов'язаний відшкодувати відповідно до норм ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 15 Закону України "Про ціни і ціноутворення"

Ухвалою від 15.08.17 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 31.08.17 о 12:00 год, від сторін витребувано необхідні докази.

25.09.2017 року позивач подав "Заяву про доповнення підстав позовних вимог" (б/н та дати, вх. № 23941/17 від 25.09.2017р). Відповідно до вказаної заяви позивач, посилаючись на п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду Країни від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що він доповнює свою позовну заяву посиланнями на ст. 11, 614, 1166, 1173, 1174, 1187 Цивільного кодексу України , ст. 174 Господарського кодексу України та ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Господарський суд приймає вказану заяву до уваги та враховує, що у разі, коли позовні вимоги не відповідають матеріально-правовим способам захисту, або обраний особою, яка звернулася з позовом, спосіб захисту не призводить до поновлення його порушеного права, але при розгляді спору буде встановлений факт порушення прав цієї особи (позивача), то суд має право сам визначити належний спосіб судового захисту і ухвалити відповідне рішення щодо захисту порушеного права.

В силу ст. 4 ГПК України господарський суд має право самостійно визначитися стосовно законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні конкретного господарського спору незалежно від змісту вимог, викладених у позовній заяві, та не застосовує лише акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України. При цьому, самостійне визначення судом законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог та порушення останнім положень ст. 83 ГПК України.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, зміна посилання на норми права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 18.12.2012 по справі № 6/5005/3915/2012).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд розглядає позовні вимоги з урахуванням доповнених підстав позову.

25.09.2017 року відповідачем подано письмові пояснення від 31.08.2017 року, у яких відповідач зазначає, що проект рішення "Про встановлення ТОВ "КАТП-1128" тарифів на послуги із захоронення побутових відходів" тричі виносився на розгляд засідання ОСОБА_1 комітету Кіровоградської міської ради.

28.09.2015 проект рішення знято з розгляду, оскільки у членів виконкому виникли сумніви щодо необхідності підвищення тарифів. Після засідання виконкому розрахункові матеріали були повернуті представнику ТОВ "КАТП-1128".

Наступні розрахункові матеріали було подано в січні 2016 року.

22.03.2016 на засіданні виконкому проект рішення "Про встановлення ТОВ "КАТП-1128" тарифів на послуги із захоронення побутових відходів" не знайшов підтримки у членів виконкому, рекомендовано доопрацювати.

Листом від 23.03.2016 року № 1608/21-05-22 "ТОВ КАТП-1128" було повідомлено про те, що проект рішення "Про встановлення ТОВ "КАТП-1128" тарифів на послуги із захоронення побутових відходів" не знайшов підтримки та рекомендувало "ТОВ КАТП-1128" надати структуру тарифу, порівняльну таблицю з діючими тарифами та моніторинг тарифів по інших містах.

12.04.2016р. на засіданні виконкому прийнято рішення "Про встановленні ТОВ "КАТП-1128" тарифів на послуги із захоронення побутових відходів".

Відповідач також зазначає, що чинним законодавством не передбачено порядку чи іншого документу, яким регламентовано порядок розгляду та затвердження тарифів.

Разом з тим, розділом 9 Регламенту виконавчих органів Кіровоградської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26.04.2011р. № 455 регламентовано підготовку документів, що виносяться на розгляд виконавчого комітету міської ради.

Вказує, що ні вказаним Регламентом, ні іншими документами не визначено строків підготовки , розгляду та прийняття рішень про встановлення тарифів, тому, на думку відповідача, відсутні правові підстави у позивача стверджувати про несвоєчасність прийняття рішень.

Звертає увагу суду, що позивачем подано розрахунки, на підставі яких зроблено висновок відповідачем про різницю в тарифах та про недоотримані доходи та прийнято рішення про затвердження нових тарифів, лише в січні 2016 року. Вказане, на думку відповідача, свідчить про безпідставне включення до розрахунку періоду з вересня 2015 року та свідчить, що розрахунок позивачем складено невірно в контексті періоду стягнення.

Крім того, посилаючись на Порядок формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затв. постановою КМУ від 26.07.2006 року № 1010 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів", вказує, що економічно обґрунтовані витрати на виробництво послуг та економічно обґрунтований тариф (визначений позивачем в розрахунку) не являються тотожними поняттями та мають різну величину, а отже здійснення розрахунку як різниці між тарифом, затвердженим рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10.2008р. № 1661 та тарифом, затвердженим рішенням ОСОБА_1 комітету Кіровоградської міської ради від 12.04.2016 року суперечить ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

У судовому засіданні оголошувались перерви 31.08.17до 15:00 год 12.09.17; 25.09.17р. до 14 год. 04.10.2017р., 04.10.2017 до 10 год. 00 хв. 11.10.17, 11.10.2017р. до 11 год. 00 хв. 13.10.2017р. та до 17 год. 17.10.2017 року в порядку норм ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 17.10.17 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви від 17.10.17 про зменшення розміру позовних вимог до 10 000,00 грн. за період з 01.09.2015 по 10.09.2015.

Господарський суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на вказане господарський суд приймає подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог та розглядає справу з її урахуванням.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.10.17 позовні вимоги не визнав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані докази, обговоривши обставини справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до висновків торгово-промислової палати №№В-29 та В-18 від 26.01.2015 та від 27.01.17 відповідно в зв'язку з відсутністю іншого альтернативного "Постачальника", що надає послуги з розміщення, видалення, оброблення та захоронення безпечних відходів в м. Кіровограді, станом на 26.01.2015 єдиним "Постачальником" Послуг з розміщення, видалення, оброблення та захоронення безпечних відходів в місті Кіровограді на основі тарифів, що затверджені в установленому законом порядку виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради є товариство з обмеженою відповідальністю "КАТП-1128" (з технічних причин, згідно Закону України "Про відходи" №5402-VI, ст. 1, ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1198-VII від 10.04.2014, Закону "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішенням ОСОБА_1 комітету Кіровоградської міської ради № 1661 від 27.10.2008 погоджено скориговані тарифи на послуги по знешкодженню твердих побутових відходів, що надаються ТОВ "КАТП-1128", а саме: для населення, КРЕПів, ЖЕКів, ЖБК та відомчого житла - у розмірі 6,47 грн./куб.м. (з урахуванням ПДВ та рентабельності); для інших споживачів - у розмірі 8,22 грн./куб.м. (з урахуванням ПДВ та рентабельності).

Рішенням ОСОБА_1 комітету Кіровоградської міської ради № 242 від 12.04.16 встановлено ТОВ "КАТП-1128" тарифи на послуги із захоронення побутових відходів згідно з Додатком.

Листом № 97 від 04.08.15 позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути та встановить тариф на захоронення побутових відходів для ТОВ "КАТП-1128" згідно доданих до листа розрахунків.

Листом № 155 від 21.10.16 позивач звернувся до відповідача, зазначивши, що за період з 01.01.2016 по 30.04.2016 ТОВ "КАТП-1128" зазнало збитків за рахунок різниці тарифів на захоронення відходів на суму 791009,50 грн., та відповідно просить компенсувати за рахунок міського бюджету різницю між встановленим розміром тарифів та економічно обґрунтованими витратами на послуги з вивезення ТПВ.

Як зазначає позивач, внаслідок неприйняття тарифів з урахуванням зміни тарифу на захоронення, ТОВ "КАТП-1128" зазнало втрат у формі різниці вересень 2015 - квітень 2016 на суму 1 058 615,79 грн.

Однак, відповідно до поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення втрати у розмірі 10 000,00 грн. за період з 01.09.2015 по 10.09.2015.

У зв'язку з наведеним, позивач на підставі ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 15 Закону України "Про ціни і ціноутворення" просить стягнути з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради різницю між встановленим розміром тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

При вирішенні спору господарський суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачається, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Пунктом 2 абзацу а) статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2 частини 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Приписами ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" унормовано, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець має право розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

На виконання положень ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 №1010 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 12.04.2016 № 242 змінено рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10.2008 № 1661 "Про встановлення ТОВ "КАТП-1128" тарифів на послуги із захоронення побутових відходів". Згідно додатку до вказаного рішення визначено нові розміри тарифу на послуги із захоронення побутових відходів.

Листом № 97 від 04.08.15 позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути та встановить тариф на захоронення побутових відходів для ТОВ "КАТП-1128" згідно доданих до листа розрахунків. До вказаного звернення додано розрахунок вартості захоронення побутових відходів.

Як зазначає відповідач, листом № 103 від 14.08.2015, поданим до матеріалів справи, ТОВ "КАТП-1128" просив не розглядати раніше поданий лист № 97 від 04.08.15. Позивачем вказаний факт не заперечено.

Крім того, відповідач зазначає, що ТОВ "КАТП-1128" в порушення пункту 2.2. Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 № 390 (далі - Порядок), не доведено до споживачів відповідної інформації, внаслідок чого новий тариф за вказаною заявою не міг бути затверджений.

Господарський суд враховує, що за вимогами частини 3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Згідно з частиною 4 названої норми, у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

За приписами ст. 15 Закону України "Про ціни і ціноутворення" Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов'язані відшкодувати суб'єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів. Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Разом з цим, як слідує з матеріалів справи, виконавчий комітет Кіровоградської міської ради рішеннями від 12.04.2016 № 242 та від 27.10.2008 № 1661 не встановлював для ТОВ "КАТП-1128" тарифи на послуги з захоронення побутових відходів в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру.

Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів тарифи на послуги - це грошовий вираз витрат із збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізації, знешкодження та захоронення 1 куб. метра або 1 тонни (за наявності вагового обладнання) побутових відходів, розрахований на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку та податку на додану вартість. Економічно обґрунтовані плановані витрати - це витрати, планування яких здійснюється з дотриманням вимог стандартів, нормативів, норм технологічних регламентів, а також вимог щодо надання послуг визначеної кількості та якості з урахуванням економічних і природно-кліматичних особливостей регіону.

Наведені вище положення Законів України "Про ціни і ціноутворення" та "Про житлово-комунальні послуги" передбачають відшкодування витрат між встановленими тарифами та економічно-обґрунтованими витратами на виробництво відповідних послуг.

Разом з цим, позивач згідно наданого до господарського суду розрахунку ціни позову. що є предметом розгляду у відповідності до заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до первісно заявлених підстав позов, просить стягнути з відповідача грошові кошти, які фактично визначає як різницю між тарифом, що був затверджений рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради рішенням від 27.10.2008 № 1661 та рішенням від 12.04.2016 № 242.

Господарський суд зазначає, що вказаний розрахунок позивача не відповідає положенням ст. 15 Закону України "Про ціни і ціноутворення" і ч. 4 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та вказана сума не може бути стягнута на підставі наведених норм.

Окрім того, позивач не доводить правильність та обґрунтованість визначення періоду, в який розраховується різниця між тарифами, яка є предметом стягнення у справі.

Так, відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів тарифи на послуги визначаються окремо за кожною операцією поводження з побутовими відходами та за видами побутових відходів (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, небезпечні).

Разом з цим, як встановлено вище, позивач просить стягнути різницю між тарифами в цілому, а не між окремими операціями поводження з побутовими відходами.

Господарський суд також враховує, що відповідно до поданої 25.09.17 заяви позивач як на підставу позовних вимог посилається зокрема на ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, за приписами вказаної норми, для застосування такої міри відповідальності як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки;

- шкоди;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою;

- вини.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Дана норма є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей відносяться: а) суб'єктний склад заподіювачів шкоди: органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, якими відповідно до положень ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; б) завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень: 1) діяння, які можуть мати різноманітні види та форми (накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обов'язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані), 2) протиправна бездіяльність; в) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю; г) відсутність необхідності доведення вини.

Враховуючи вищевказане, предметом доказування є належним чином доведені факти незаконності дій органу державної влади чи його посадової особи, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням шкоди.

Таким чином, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрати майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, саме на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою.

Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої органом державної влади при здійсненні ним владних повноважень можливе лише за наявності такого елементу складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем, рішення відповідача від 27.10.2008 № 1661 та рішенням від 12.04.2016 № 242 не оскаржувались останнім до суду та не були визнані як незаконні чи протиправні.

Щодо посилань позивача на неодноразові звернення до відповідача з вимогами про перегляд тарифів, то суд зазначає, що у разі ухилення відповідача від перегляду тарифів, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свої прав та інтересів. Проте, матеріали справи таких доказів не містять та позивачем суду не надано, як і не надано доказів оскарження рішень відповідача про затвердження тарифів.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено неправомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а тому відсутній такий елемент складу цивільного правопорушення, як протиправна поведінка, що унеможливлює застосування відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Щодо розміру майнової шкоди, заявленої позивачем, то суд зазначає наступне. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт завдання позивачу матеріальної шкоди саме в результаті діяльності відповідача та факт понесення позивачем таких втрат. Крім того, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, як сума заявлених до стягнення збитків, так і період їх нарахування, є непідтвердженими жодними розрахунками.

Господарський суд враховує, що позивачем заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи з метою вирішення питання щодо встановлення обґрунтованості розміру витрат ТОВ "КАТП-1128" із надання послуг із захоронення твердих побутових відходів, на підставі яких розраховувались тарифи на послуги.

Господарський суд, розглянувши подане клопотання, не вбачає підстав для його задоволення, оскільки результати експертизи, про призначення якої клопоче позивач, жодним чином не вплинуть на розгляд даної справи по суті.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що суду не надано доказів визнання недійсними чи скасування рішень відповідача про затвердження тарифів, а також доказів того, що позивачем було понесено шкоду у розмірі 10 000,00 грн. за період з 01.09.2015 по 10.09.2015, у зв'язку чим судом не встановлено наявності протиправної поведінки відповідачів та наявності майнової шкоди, як обов'язкових складових для покладення матеріальної відповідальності за майнову шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Приписами п. 13 ч. 2 ст. 3 закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою.

Оскільки, судовий збір за заявлені позивачем вимоги не справляється та в задоволенні позовних вимог відмовлено, то у відповідності до ст. 49 ГПК України відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат в цій частині.

Водночас, господарський суд враховує, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 23 955,55 грн. згідно платіжного доручення № 108 від 01.06.2017, який може бути повернуто позивачу за умови подання відповідної заяви.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85, 116-177 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 23.10.2017.

Суддя Т. В. Макаренко