РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017Справа №910/9000/16

за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі"

про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 277 626,24 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Беренштейн І.О. (довіреність)

від відповідача: Слюзар Т.І. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" (позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" (відповідач) про визнання додаткової угоди №2 від 05.08.2015 до договору строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 № УП-45 недійсною та стягнення заборгованості за договором № УП-45 від 18.05.2015 у розмірі 277626,24 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що внаслідок укладення додаткової угоди №2 від 05.08.2015 до договору строкового платного земельного сервітуту №УП-45 від 18.05.2015 було скасовано плату за користування земельною ділянкою позивача з 08.08.2013 по 18.05.2015 у сумі 231 355,20 грн. (без ПДВ) суперечить договору строкового платного земельного сервітуту №УП-45 від 18.05.2015, у зв'язку із чим, вказана додаткова угода повинна бути визнана недійсною. Також позивач посилається на те, що при проведенні комісійної перевірки Державною фінансовою інспекцією в Одеській області фінансово - господарської діяльності ДП "Морський торговельний порт "Южний" за період з 01.01.2014 по 30.06.2015 встановлено, що укладання додаткової угоди № 2 від 05.08.2015 призвело до втрати можливості отримати позивачем доходів у сумі 277 626,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9000/16, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2016.

09.06.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/9000/16 до вирішення пов'язаної з неї іншої справи №910/32551/15.

В судове засідання 09.06.2016 з'явились представники сторін. Представник позивача надав суду документи по справі та заявив клопотання про продовження строку вирішення спору.

В судовому засіданні 09.06.2016 оголошено перерву до 14.07.2016.

14.07.2016 через відділ діловодства суду, а також в судовому засіданні відповідачем повторно подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/9000/16 до вирішення пов'язаної з неї іншої справи №910/32551/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/9000/16 на 15 днів. Зупинено провадження у справі №910/9000/16 за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 277 626,24 грн. до вирішення справи №910/32551/15 за первісним позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі", третя особа-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом - Служба автомобільних доріг в Одеській області, третя особа-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом - Фонд державного майна України про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" про визнання договору № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 недійсним.

Згідно з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30 листопада 2016 року прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" від апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 у справі №910/32551/15, апеляційне провадження у даній справі припинено.

При цьому, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 у справі №910/32551/15 первісний позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" грошові кошти: 84264,95 грн. основного боргу, 1113,12 грн. пені, 5898,55 грн. штрафу та 1369,15 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову про визнання договору № УП-45 про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 недійсним відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 поновлено провадження у справі № 910/9000/16, розгляд справи № 910/9000/16 призначено на 24.10.2017.

24.10.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 24.10.2017 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.10.2017 заперечив проти позовних вимог, надав пояснення стосовно своїх заперечень.

В судовому засіданні 24.10.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.05.2015 між Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" (землекоритсувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олсідс Блек Сі" (сервітуарій) укладено договір про встановлення строкового платного земельного сервітуту, відповідно до умов якого земельний сервітут встановлюється відносно частини земельної ділянки державної власності площею 161,9594 га кадастровий №:02:003:0013 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, що перебуває у постійному користуванні ДП "Морський торговельний порт "Южний", яка розташована за адресою: Одеська область, м. Южне.

Згідно умов п. 1.2. договору, земельний сервітут загальною площею 1,6025 га встановлюється землекористувачем в інтересах сервітуарія на право проїзду на транспортному засобі по наявній під'їзній дорозі, згідно плану меж земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (додаток 2 до договору, який є невід'ємною частиною цього договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, плата за встановлення сервітуту (плата) по договору встановлюється з розрахунку за один місяць, згідно з розрахунком плати, який є невід'ємною частиною договору. Нарахування ПДВ на суму сплати за договором, здійснюється згідно з чинним податковим законодавством України. Розмір плати за договором на кожний наступний рік перераховується сторонами шляхом коригування плати за право земельного сервітуту за попередній рік з урахуванням проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки на величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, визначеного Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин станом на 01 січня поточного року, та оформлюється розрахунком плати на відповідний рік.

Згідно із п. 3.2. договору плата по договору вноситься сервітуарієм щомісячно не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим, шляхом здійснення прямого банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок землекористувача, відповідно до виставленого землекористувачем рахунку.

В подальшому, між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 12.06.2015, відповідно до пункту 2 якої сторонами погоджено, що сервітуарій сплачує землекористувачу за фактичне користування правом земельного сервітуту з 08.08.2015 по 18.05.2015 у сумі 231355,20 грн. (без ПДВ). Також у відповідності до п. 1 та додатку №1 до договору сторони дійшли згоди, що щомісячна плата складає 10 035,65 грн.

25.06.2015 листом вих. 3549/891/104/15 від 22.06.2015 позивач направив на адресу відповідача рахунок на оплату 277626,24 грн.

05.08.2015 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої сторонами вирішено виключити пункт 2 додаткової угоди № 1 від 12.06.2015.

Згідно із витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сторонами здійснено реєстрацію змін, які внесені до договору додатковою угодою № 1 та додатковою угодою № 2.

В загальній довідці від 23.02.2016, складеною за результатами комісійної перевірки Державною фінансовою інспекцією в Одеській області фінансово - господарської діяльності ДП "Морський торговельний порт "Южний" за період з 01.01.2014 по 30.06.2015, встановлено, що укладання між ДП "Морський торговельний порт "Южний" та ТОВ "Олсідс Блек Сі" додаткової угоди № 2 від 05.08.2015 до договору строкового платного земельного сервітуту №УП-45 від 18.05.2015 призвело до втрати можливості отримати ДП "Морський торговельний порт "Южний" доходів у сумі 277 626,24 грн.

02.03.2016 позивач на адресу відповідача направив лист вих. № 1325/01/145/16 від 01.03.2016 з вимогою про сплату заборгованості у сумі 277626,24 грн. Згідно із повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідач отримав вказаний лист 09.03.2016, однак залишив без відповіді та задоволення.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір про встановлення строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015, відповідно до умов якого земельний сервітут встановлюється відносно частини земельної ділянки державної власності площею 161,9594 га кадастровий №:02:003:0013 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, що перебуває у постійному користуванні ДП "Морський торговельний порт "Южний", яка розташована за адресою: Одеська область, м. Южне.

Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. ьої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки (ч. 1, ч. 2 ст. 402 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 12.06.2015, відповідно до пункту 2 якої сторонами погоджено, що сервітуарій сплачує землекористувачу за фактичне користування правом земельного сервітуту з 08.08.2015 по 18.05.2015 у сумі 231355,20 грн. (без ПДВ).

Згодом, 05.08.2015 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої сторонами вирішено виключити пункт 2 додаткової угоди № 1 від 12.06.2015.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Як встановлено судом вище, оспорюваною додатковою угодою №2 від 05.08.2015 до договору строкового платного земельного сервітуту №УП-45 від 18.05.2015 було скасовано плату за користування земельною ділянкою позивача з 08.08.2013 по 18.05.2015 у сумі 231355,20 грн. (без ПДВ).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГК України).

Укладаючи додаткову угоду №2 від 05.08.2015 до договору строкового платного земельного сервітуту №УП-45 від 18.05.2015 сторони за наявності взаємного волевиявлення дійшли згоди в оспорюваній угоді виключити пункт 2 додаткової угоди № 1 від 12.06.2015, згідно із яким встановлювалась плата за користування земельною ділянкою позивача з 08.08.2013 по 18.05.2015 у сумі 231355,20 грн. (без ПДВ).

При цьому, у відповідності до п. 2.1. договору сторони погодили, що даним договором встановлюється строковий платний земельний сервітут, який набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Державна реєстрація сервітуту згідно за вказаним договором здійснена 18.05.2015, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

В той же час, сума оплати у розмірі 231355,20 грн. (без ПДВ) визначена сторонами за період з 08.08.2013 по 18.05.2015, тобто за період до укладення договору, а тому укладення додаткової угоди №2 від 05.08.2015, згідно із якою було виключено умови про здійснення оплати 231355,20 грн. (без ПДВ), не суперечить приписам договору строкового платного земельного сервітуту №УП-45 від 18.05.2015 щодо оплатності за земельний сервітут, який встановлений з 18.05.2015.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що позивачем не було доведено наявності підстав для визнання додаткової угоди №2 від 05.08.2015 недійсною, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Оскільки, додатковою угодою №2 від 05.08.2015 до договору строкового платного земельного сервітуту №УП-45 від 18.05.2015 сторонами було погоджено виключити умову про здійснення плати за користування земельною ділянкою у сумі 231355,20 грн. без ПДВ (277626,24 грн. з ПДВ), то підстави для стягнення з відповідача заборгованості за договором № УП-45 від 18.05.2015 у розмірі 277626,24 грн. відсутні.

Судом також встановлено, що додатковою угодою № 1 від 12.06.2015 сторонами не було погоджено строку здійснення плати за користування земельною ділянкою у сумі 231355,20 грн. без ПДВ (277626,24 грн. з ПДВ), а в листі від 22.06.2015 будь-яких вимог щодо здійснення оплати у певні строки не пред'являлось. Докази того, що у відповідача наявна заборгованість за користування земельною ділянкою у сумі 277626,24 грн. в матеріалах справи відсутні.

Загальна довідка комісійної перевірки Державною фінансовою інспекцією в Одеській області фінансово - господарської діяльності ДП "Морський торговельний порт "Южний" за період з 01.01.2014 по 30.06.2015, на яку позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог, не може розглядатись як підстава для визнання недійсною додаткової угоди до договору або як підстава для виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача з здійснення плати за користування земельною ділянкою у розмірі 277626,24 грн.

За умови існування між позивачем та відповідачем договірних правовідносин, стороною якого Державна фінансова інспекція у Одеській області не являється, посилання на перевірку, що проведена вказаною інспекцією, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, заявлені позивачем вимоги про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 05.08.2015 до договору строкового платного земельного сервітуту від 18.05.2015 № УП-45 та стягнення заборгованості за договором № УП-45 від 18.05.2015 у розмірі 277626,24 грн. не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний".

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 27.10.2017.

Суддя С.О. Турчин