РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2017Справа №910/7292/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Матімекс-Україна"

До Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк"Фінанси та кредит" Валендюк Владислав Сергійович

Третя особа 1 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

Третя особа 2 Публічне акціонерне товариство "Банк"Фінанси та кредит"

про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача - Бондаренко Д.М., представник

від відповідача - не з`явився

від третьої особи 1 - не з`явився

від третьої особи 2 - Корчадим В.М., довіреність №-131100/4951 від 23.08.2017

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Матімекс-Україна" (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк"Фінанси та кредит" Валендюк Владислав Сергійович, за участю третіх осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Банк"Фінанси та кредит" про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7292/17 та призначено розгляд на 09.06.2017.

07.06.2017 відділом діловодства суду від представника третьої особи 1 отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

08.06.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали на виконання ухвали суду.

09.06.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 09.06.2017 розгляд справи відкладено на 26.06.2017.

26.06.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано письмовий відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 26.06.2017 розгляд справа відкладено на 30.06.2017.

В судове засідання 30.06.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав додаткові письмові пояснення.

В судове засідання 30.06.2017 представник відповідача з'явився, заперечив проти позовних вимог.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представників третіх осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 відкладено розгляд справи на 14.07.2017.

14.07.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. у відпустці.

Ухвалою суду від 24.07.2017 розгляд справи призначено на 11.08.2017.

11.08.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.08.2017 розгляд справи призначено на 11.09.2017.

В судове засідання 11.09.2017 представник позивача з'явився, надав свої усні пояснення по суті позову.

Представники третіх осіб у судове засідання з'явилися, надали свої усні пояснення щодо суті спору.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи.

Ухвалою суду від 11.09.2017 відкладено розгляд справи на 06.10.2017.

В судове засідання 06.10.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у с праві.

В судову засідання 06.10.2017 представник відповідача та третьої особи 1 в судове засідання не з'явилися, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направили.

В судове засідання 06.10.2017 представник третьої особи 2 з'явився, надав суду усні пояснення у справі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.10.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

23.07.2014 між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та ТОВ "Матімекс-Україна" (клієнт) було укладено Договір на розрахунково-касове обслуговування №027-14/АНВ, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у національній валюті №2401 і (або) поточний (поточні) рахунок (и) в іноземній валюті №2401 в (USD/UAH/EUR) та зобов'язався здійснювати його (їх) розрахунково-касове обслуговування, а клієнт - оплачувати послуги банку відповідно до Тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків (далі - тарифи) в порядку і на умовах, визначених договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2016 було вставлено, що ТОВ "Матімекс-Україна" було подано на виконання відповідачу платіжні доручення: №3 від 12.01.2015 р. на суму 49 558,28 євро; №4/1 від 14.01.2015 р. на суму 30 441,72 євро; №4/2 від 14.01.2015 р. на суму 35 000,00 євро; №4/3 від 14.01.2015 р. на суму 34 463,75 євро; №2/2 від 15.01.2015 р. на суму 50 000,00 євро; №5/1 від 19.01.2015 р. на суму 44 000, 00 євро; №5/2 від 19.01.2015 р. на суму 45 000,00 євро; №6 від 23.01.2015 р. на суму 8 867,88 євро; №7/1 від 26.01.2015 р. на суму 50 000,00 євро; №8/1 від 30.01.2015 р. на суму 4 735,67 євро та №7/2 від 04.02.2015 р. на суму 55 264,00 євро.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 35 ПІК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, шо набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі, особи: або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2015, позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2015 скасовані в частині задоволення позовних вимог про стягнення з публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 16831,61 Євро пені, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.03.2015 становило 427961,21 грн., та про стягнення 8559,22 грн. судового збору, а справа № 910/7397/15-г передана в цій частині на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Скасовуючи рішення судів Вищий господарський суд України зазначив, що із судових рішень не вбачається, а в матеріалах справи відсутній розрахунок заявленої до стягнення пені, із якого б вбачався строк початку нарахування пені по кожному платіжному дорученню, невиконаному відповідачем, виходячи як з умов договору, так і наведених норм Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", позаяк, висновок судів попередніх інстанцій про правомірність нарахування позивачем розміру пені по кожному платіжному дорученню, що в сукупності за всіма платіжними дорученнями становив би 16831,61 Євро, що еквівалентно 427961,21 грн., є передчасним.

Позивач зазначив, що 29.09.2015 року, на рахунок позивача в ПУАТ «Банк «Фінанси та кредит» надійшло 7 684 733, 54 гривень, в якості зарахування гривневого еквіваленту від обов'язкового продажу валюти, списаної з рахунків ТОВ «Матімекс-Україна» на підставі вищевказаних платіжних доручень в січні- лютом у 2015 року. Позивач із заявою №205 від 07.10.2015 звернувся до повноваженої особи Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації з AT «Банк «Фінанси та кредит» Чернявської О.С. з вимогою про прийняття до виконання платіжного доручення № 160 від 06.10.2015 року про перерахування коштів у сумі 7 684 733, 54 гривень на поточний рахунок № 685. відкритий ТОВ «Матімекс-Україна» в AT «Укрексімбанк» .

Листом № 9-071350/19406 від 12.10.2015 року, Уповноваженою, особою Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Банк «Фінанси та кредит» Чернявською О.С. вищевказане платіжне доручення № 160 від 06.1 0.2015 року повернуто без виконання.

Скаргою № 227 від 28.10.2015 року, ТОВ «Матімекс-У країна» повторно звернулося до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до Уповноваженої особи Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Банк «Фінанси та кредит» Чернявської О.С. з вимогою виконати платіжне доручення №160 від 06.10.2015 року.

Листом № 9-071350/21343 від 03.11.2015 року, Уповноважена особа Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Фінанси та кредит» Чернявська О.С. знову відмовила в прийнятті до виконання та виконанні платіжного доручення № 160 від 06.1 0.201 5 року.

Позивач обгрунтовує позовну заяву тим, що оскільки кошти в сумі 7 684 733, 54 гривень, надійшли на рахунки ТОВ «Матімекс-Україна» 29.09.2015 року, тобто після дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку, рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Банк «Фінанси та кредит» Чернявської О.С. про повернення без виконання платіжного доручення № 160 від 06.10.2015 року на підставі віднесення вказаних сум грошових коштів до таких, на які розповсюджується обмеження, встановлене пунктом і частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неправомірним, в зв'язку із чим просить визнати незаконним дане рішення.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши, що останні є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, посилання позивача на п.5 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині непоширення обмежень щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку на зобов'язання банку щодо виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є безпідставним, оскільки кошти в розмірі 7 684 733,54 гри., які були зараховані на поточний рахунок позивача 29.09.2015р., не є сумами переказів грошових коштів у розумінні положень п.5 ч.б ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а є власними коштами позивача. Крім того, відповідач зазначив, що позивач у встановлений Законом строк (23.12.2015 р. - 21.01.2016р.) скористався своїм правом та звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про включення його до реєстру кредиторів.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представник позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Як вбачається із матеріалів справи згідно із п.1 Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року №171 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» введено Тимчасову адміністрацію та делеговано повноваження тимчасового адміністратора. Днем початку процедури виведення Фондом банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації є 18 вересня 2015 року.

Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації банку.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація відповідача (Банку). Відповідач також перебував на стадії ліквідації станом на день звернення позивачем із позовною заявою до суду.

Судом встановлено, що між сторонами склалися зобов'язальні відносини на підставі Договору на розрахунково-касове обслуговування №027-14/АНВ, які носять майново-грошовий характер, в зв'язку із чим позивач виступає кредитором за майновою вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі №910/9232/14

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах, тому у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми указаного Закону є спеціальними, а Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Крім того, суд звертає увагу, що вимоги позивача у відповідності до приписів ч. 1. ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», включено до реєстру кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 17 454 151,89 гривень до сьомої черги вимог кредиторів та на суму 2 0121 584,38 гривень до восьмої черги кредиторів, що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом від 29.05.2017 р. з переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Зазначене є підставою для відмови у даному позові .

Згідно з статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Kеруючись ст. 44, ст. 49, 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.10.2017

Суддя Мельник В.І.