ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2017 р.Справа № 922/2654/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ДП ДГ "Елітне" с. Радгоспне 3-я особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Національна академія аграрних наук України м. Київ
до ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор", с. Івашки
про про розірвання договору про спільну діяльність
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

третя особа - не з*явилась

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Елітне" інституту рослинництва імені ОСОБА_3 Національної академії аграрних наук України" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор" про розірвання договору про спільну діяльність від 29.02.2008 р.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на наказ Національної академії аграрних наук України №83 від 04.05.2017 р. «Про вжиття заходів щодо покращення ефективності використання підприємствами, установами та організаціями мережі НААН землі і майна за результатами слухань планів розвитку на 2017 рік», пунктом 15 якого зобовязано ДП «ДГ «Елітне» інституту рослинництва ім. В.Я. Юрєва НААН України припинити дію договору про спільну діяльність.

Також, позивач посилається на п. 10.3 договору про спільну діяльність від 29.02.2008 р., яким сторони передбачили можливість дострокового розірвання договору з мотивів змін економічної ситуації в країні, безперспективності та недоцільності ведення спільного господарювання.

Розгляд справи неодноразово відкладався з метою забезпечення процесуальних прав сторін та повного і всебічного встановлення обставин по справі.

21.09.2017 р. через канцелярію господарського суду від відповідача надійшли пояснення по справі (вх. №30910) в яких останній стверджує, що позивачем не надано доказів, в порушення умов договору, та фактів зміни вартості земельної ділянки, переданої у спільну діяльність, чи обставин, які підтверджують істотну зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Надані пояснення судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 25.09.2017 р. за вх. № 31281, надав для долучення до матеріалів справи документи в обґрунтування заявлених позовних вимог. Позивачем надано копію акту внеску у спільну діяльність від 18.04.2008 р. та звіт про експертно-грошову оцінку земельної ділянки від 31.01.2017 р. Надані документи судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

19.10.2017 року позивач надав письмові пояснення щодо заявлених вимог про розірвання договору.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки договір про спільну діяльність не містить положень щодо можливості розірвання договору в односторонньому порядку, натомість п. 10.3 договору урегульовані підстави для дострокового розірвання договору за взаємною згодою сторін зі складання додаткової угоди або акту про розірвання цього договору, а саме не з підстав зазначених позивачем. Відповідач також посилається на інші обставини, а саме що стосується нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 50,1 га право користування якої було передано у спільну діяльність, що становить 31716,55 грн. за один гектар , про що свідчить довідка ГУ Держгеокадастру у Харківській області , внаслідок чого повинні бути змінені внески відповідача , також у відзиві наводяться і інші підстави для відмови у задоволені позовних вимог ( т.1 а.с.116-120).

Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалася.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 17.10.2017 року до 23.10.2017 року до 12 години.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.02.2008 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Івашківський інкубатор" , в особі директора ОСОБА_4, що діяла на підставі Статуту товариства та Державним підприємством Дослідне господарство" Елітне "Інституту рослинництва ім. Юр*єва Української академії аграрних наук, далі як сторона-2, в особі директора ОСОБА_5, що діяв на підставі статуту підприємства, з другої сторони , керуючись гл. 77 "Спільна діяльність" Цивільного кодексу України, рекомендаціями з удосконаленням економічних відносин у мережі Української академії аграрних наук від 19.12.2001 року, постановою Президії Української академії аграрних наук від 27.12.2007 року (протокол) № 20) та іншими нормативно-правовими актами з цього питання уклали цей договір про наступне в розділі "Предмет і цілі договору" , передбачили, що сторони зобов*язуються шляхом об*єднання зусиль та матеріально-технічних ресурсів, у рамках чинного законодавства України, у відповідності до Статутів сторін, та за згодою Української академії аграрних наук спільно діяти для досягнення спільної господарської мети без створення окремої юридичної особи, в тому числі :

- розробка унікальної методики з ефективного використання сільськогосподарських земель при вирощувані різноманітних зелених насаджень та багаторічних рослин.

- вирощування та реалізація декоративних багаторічних, а також рідкісних цінних вічнозелених та багаторічних рослин та дерев з ціллю дослідження, розробки методик поліпшення якісних показників рослин, удосконалення технологічних та агрономічних властивостей, а також виробництво та реалізація додаткової товарної рослинницької продукції, що зумовлено технологічними та агрономічними особливостями виробництва основної продукції.

За своєю правовою природою даний договір є договором про спільну діяльність, що передбачає об*єднання зусиль та матеріально-технічних ресурсів сторін.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України ( в редакції на даний час) за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Так, відповідно до ст. 1130 ЦК України ( в редакції на час укладання договору) "За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов*язуються спільно без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об*єднання вкладів учасників ( просте товариство ) або без об*єднання вкладів учасників.

Відповідно до п.1.1 договору сторони по цьому договору зобов*язуються шляхом об*єднання зусиль та матеріально технічних ресурсів здійснювати свою діяльність.

Розділом 6 даного договору сторони визначили внески і частки сторін у спільну діяльність.

Згідно п. 6.2.2 договору - внеском сторони 2 (ДП "ДГ "Елітне") у спільну діяльність є послуги та право користування земельною ділянкою площею 50,1 га.

Земля ДП "ДГ "Елітне" земельна ділянка площею 50,1 га належить підприємству на праві постійного користування землею.

Відповідно до п. 6.4 договору сторони передбачили, виникнення права часткової власності.

Розділом 7 договору "Про спільну діяльність" від 29.02.2008 року сторони визначили спільне майно сторін. Так, згідно з п. 7.1. сторони встановили, що - грошові та інші майнові внески стороні, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності становить їх спільну власність. Отже, за своєю правовою природою даний договір про спільну діяльність є договором простого товариства , так як передбачає об*єднання вкладів учасників.

Частиною 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України визначено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до вимог ст.ст. 1132, 1133 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов*язання об*єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв*язки.

У відповідності до ч.1 ст. 1134 ЦК України, в редакції чинній на даний час "Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном."

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

2. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";

ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Договір про спільну діяльність від 29.02.2008 року є господарським договором.

Господарський (комерційний) договір це зафіксоване у спеціальному правовому документі і засноване на домовленості сторін, зобов'язальне правовідношення між учасниками господарських відносин, спрямовані на забезпечення господарської діяльності (господарських потреб), що грунтуються на оптимальному врахуванні інтересів сторін і загальногосподарських інтересів, при укладенні якого виникають певні права і обов'язки сторін.

Згідно ст. 174 ГКУ однією із підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди передбачені законом. А за ст. 179 ГКУ, майново-господарські зобов'язання, які виникають між СГ або між СГ і негосподарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Господарським зобов'язання, відповідно, стає у разі, коли воно виникає з приводу чи у зв'язку зі здійсненням суб'єктами господарської (зокрема підприємницької) діяльності, ознаки якої наводяться у ст. З (ст. 42) ГК України.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ( ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Розділами 3,4,5,4 та програми робіт до договору сторони визначили, що ними використовується земельна ділянка площею 50,1 га, що належить ДП "ДГ" Елітне" на праві постійного користування землею. Таким, чином уклавши договір про сумісну діяльність позивач передав ( вніс) своє право користування земельною ділянкою ( т. 1 а.с.54).

За час дії договору з 2008 року позивач пришов до висновку про недоцільність його продовження в зв*язку із збитковістю . Оскільки як зазначає позивач, в січні 2013 року отримано від відповідача 2221,19 грн., в лютому 2014 року - 1952,03 грн., в грудні 2015 року - 3476,65 грн., та січні 2017 року - 9182,71 грн., що підтверджується довідкою позивача та суперечить додатковій угоді № 6 від 22.01.2015 року до договору про спільну діяльність.

Між сторонами у справі виник спір щодо наявності підстав для розірвання даного Договору.

В обґрунтування підстав позову позивач послався на істотні порушення відповідачем умов договору, які пов*язані, зокрема: завданням відповідачем збитків спільній діяльності, що не дає змоги досягти в повній мірі основної мети спільної діяльності - отримання прибутку в інтересах сторін договору.

Як доказ позивач надав висновок про експертну оцінку земельної ділянки , площею 50,1 га що складає 1.035.900,00 грн.

У відповідності до умов договору , а саме п.10.3 сторони передбачили, що їх спільна діяльність здійснюється в складних економічних умовах нестабільного ринку, яка підвищує ступінь ризику їхньої діяльності, тому сторони залишають за собою право дострокового розірвання договору з зазначених мотивів.

Дані обставини справи на думку позивача є істотними, оскільки завдають збитків спільній діяльності, що суперечить основній меті спільної діяльності - отримання прибутку та порушують права позивача. Внаслідок істотного порушення відповідачем умов цього договору, позивач значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору. Вказані обставини позивач наводить в якості правових підстав для розірвання договору про спільну діяльність від 29.02.2008, укладеного між сторонами у справі, в судовому порядку відповідно до приписів частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином доведено істотність порушення відповідачем умов договору, у зв*язку з чим позивач в повній мірі не зміг отримати того, на що розраховувало під час укладання договору, що згідно частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України є підставою для розірвання такого договору в судовому порядку та відповідно для задоволення заявленого позову.

За змістом положень статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 626, 627 Цивільного кодексу України).

За змістом частини четвертої статті 176 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб'єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні приписи містить і стаття 193 Господарського кодексу України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Підстави для зміни або розірвання договору унормовані статтею 651 Цивільного кодексу України, за приписами якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 Цивільного кодексу України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.

Суд зазначає, що визначити очікування особи, на які вона розраховувала при укладанні договору і які вона визначила об*єктивно погоджуючи його умови, необхідно через оцінку змісту договору.

Пунктом 1.1. Договору визначено, що за цим Договором Сторони зобов'язуються об'єднати свої вклади для досягнення спільної господарської мети без створення окремої юридичної особи та виробничої діяльності, кінцевою метою якої є отримання прибутку в інтересах сторін. Метою спільної діяльності є: в тому числі і отримання прибутку.

При встановленні обставин, що свідчать про порушення умов договору та якими обґрунтовані вимоги позову про його розірвання, зокрема прибуток від спільної діяльності з відповідачем які підтверджують, що в січні 2013 року отримано від відповідача 2221,19 грн., в лютому 2014 року - 1952,03 грн., в грудні 2015 року - 3476,65 грн., та січні 2017 року - 9182,71 грн., що підтверджується довідкою позивача про невигідність дії договору про спільну діяльність до 28.02.2038 року та порушення умов договору , а саме додаткову угоду № 6 від 22.01.2015 року щодо розміру внесків сторін у спільну діяльність.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статей 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.1,2,33,44,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Розірвати договір про спільну діяльність від 29 лютого 2008 року укладений між Державним підприємством "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім. В.Я.Юр*єва НААН України" ( ) та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське товариство" Івашківський інкубатор" ( правонаступником , якого у правовідносинах за договором про спільну діяльність від 29 лютого 2008 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство" "Івашківський інкубатор" Я( ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське товариство" Івашківський інкубатор" ( ) на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім. В.Я.Юр*єва НААН України" ( ( ) судовий збір 1600,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.10.2017 р.

Суддя ОСОБА_6