донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.10.2017 справа №905/484/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання:Будко Н.В. Мартюхіної Н.О., Сгара Е.В. Рудик Т.С.
за участю представників сторін прокурор: від позивача: від відповідача: Алекаєв Ю.В. - за посвідченням; не з'явився; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від12.04.2017 р.
у справі№ 905/484/17 (суддя: Бойко І.А.)
за позовомКерівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Маріуполь, Донецька область
про зобов'язання повернути земельну ділянку із кадастровим номером 141200000:01:012:0024, площею 0,2500 га та нормативно-грошовою оцінкою 1 753 025,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6, відповідач) про зобов'язання ФОП ОСОБА_6 повернути Маріупольській міській раді Донецької області земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,2500 га та нормативно-грошовою оцінкою 1 753 025 грн. по проспекту Свободи у місті Маріуполі за актом приймання-передачі у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки від 01 липня 2004 року.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.04.2017 р. позовні вимоги задоволено, а також стягнуто з відповідача на користь прокуратури Донецької області 26 295 грн. 38 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Донецької області від 12.04.2017 р., відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Відповідач стверджує, що не отримував позовну заяву та не знав про розгляд даної справи, тому був позбавлений можливості захисту своїх прав.

Крім того, за доводами відповідача, на виконання умов договору оренди земельної ділянки від 01.07.2004 р. на підставі ч. 1 ст. 377, ч. 3 ст. 415 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України у березні 2014 року ФОП ОСОБА_6 звернувся із заявою щодо продовження дії договору, яка Маріупольською міською радою не розглянута, відповідне рішення по заяві про поновлення договору оренди земельної ділянки не прийнято. Відповідач вважає, що вчасно сповістив Маріупольську міську раду (орендодавця) про намір продовжити договір оренди земельної ділянки, лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі не отримував, добросовісно виконує обов'язки орендаря, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату, встановлену договором оренди.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що набув право власності на будівлі, котрі розташовані на земельній ділянці, яку він орендував, відповідно до договору оренди земельної ділянки № 2672 від 01.07.2004 р., в обґрунтування чого до апеляційної скарги додано рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.01.2011 р. у справі № 2-655/11.

14.08.2017 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення відповідача, відповідно до яких ФОП ОСОБА_6:

- добросовісно, своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату, встановлену договором, на підставі якого заявлено позов у даній справі;

- 19.02.2014 р. звертався до Центру надання адміністративних послуг «Діалог» із заявою про надання адміністративної послуги «Підготування проектів договору оренди земельної ділянки» з метою продовження строку дії договору оренди земельної ділянки;

- у 2017 році оформив технічну документацію по винесенню та закріпленню на місцевості меж земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (функціонування автостоянки) по АДРЕСА_1 у Лівобережному районі м.Маріуполя та отримав витяг із державного земельного кадастру про сформовану земельну ділянку;

- для виконання приписів закону та належного утримання земельної ділянки звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень провадження у справі № 905/1457/17 за позовом ФОП ОСОБА_6 до Маріупольської міської ради про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки зупинено до розгляду Донецьким апеляційним господарським судом апеляційної скарги ФОП ОСОБА_6 на рішення господарського суду Донецької області від 12.04.2017 р. по справі № 905/484/17.

28.08.2017 р. через канцелярію Донецьким апеляційним господарським судом отримано додаткові пояснення відповідача, згідно з якими ФОП ОСОБА_6 звертався із заявою щодо подовження договору оренди земельної ділянки до Центру надання адміністративних послуг «Діалог», однак через події, які відбувалися в м. Маріуполі Донецької області в той період (2013 рік), подана заява ФОП ОСОБА_6 та додані до неї документи могли не надходити до належного органу Управління регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради.

Прокурор у судових засіданнях проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у поясненнях № 61-871-17 від 10.08.2017 р., № 61-871-17 від 11.09.2017 р., № 61-871-17 від 05.10.2017 р.

Представник Маріупольської міської ради у судові засідання не з'явився. 22.08.2017 р. на електронну адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких ФОП ОСОБА_6 до Маріупольської міської ради з приводу поновлення дії договору оренди за два місяці і по теперішній час до закінчення строку не звертався.

Представник відповідача у попередніх судових засіданнях підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2004 р. між Маріупольською міською радою, як орендодавцем, та ПП ОСОБА_6, як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки за умовами якого орендодавець надає згідно до рішення виконкому міської ради від 19.05.2003 р. № 212/5, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на АДРЕСА_2 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя.

Відповідно до п. 2 договору оренди в оренду передається земельна ділянка площею 0,2500 га. На земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна: автостоянка.

Умовами п.п. 6, 7 договору оренди договір укладено на 10 років (до 19.05.2014 р.). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору.

Згідно з п. 19 договору оренди земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для функціонування автомобільного транспорту (експлуатація автостоянки).

За приписами п. 26 договору оренди після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Пунктом 36 договору оренди встановлено обов'язки орендаря, зокрема, орендар зобов'язаний звернутися до орендодавця за 2 місяця до закінчення строку дії договору оренди з письмовою заявою про поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Одним з випадків припинення дії договору відповідно до п. 42 договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено.

01.07.2004 р. договір оренди посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробогатько О.В.

Договір оренди зареєстрований у Маріупольській міській раді, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 05.07.2004 р. № 497.

За актом приймання-передачі земельної ділянки від 05.07.2004 р. згідно договору оренди № 497 від 05.07.2014 р. орендодавець передав, а орендар прийняв у користування земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, розташовану за адресою: на АДРЕСА_2 в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя.

Договором про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 05.07.2004 р. № 497 б/н від 24.10.2008 р. сторонами внесено зміни до п. 10 договору оренди, яким визначено розмір орендної плати за земельну ділянку. Вказаний договір зареєстровано у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 28.10.2008 р. за № 04.08.162.00651.

В матеріалах справи міститься рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.01.2011 р. у справі № 2-655/11 за позовом ФОП ОСОБА_6 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільно зведені споруди, яким вказаний позов задоволено та визнано за ФОП ОСОБА_6 право власності на самовільно зведені: основну будівлю літ. А-1, площею 7,1 кв. м., навіси літ. Б-1, літ. В-1, літ. Г-1, літ. Д-1, літ. Е-1, літ. Ж-1, огорожу № 1 та замощення І, які розташовано на земельній ділянці № б/н по НОМЕР_1 в місті Маріуполі Донецької області.

Згідно з даним рішенням суду, яке набрало законної сили та є чинним, основна будівля (об'єкт нерухомості) площею 7,1 кв.м. зведена ФОП ОСОБА_6 без належної згоди Маріупольської міської ради, проте під час вирішення спору по суті Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Маріупольська міська рада не заперечувала проти задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_6

Крім того, відповідачем до матеріалів справи надано рішення Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 86 від 23.03.2011 «Про присвоєння поштової адреси по АДРЕСА_3», відповідно до якого вирішено вважати автостоянку (літ. А-1, літ. Б-1, літ. В-1, літ. Г-1, літ. Д-1, літ. Е-1, літ. Ж-1) розташованою за адресою: АДРЕСА_3.

З витягу БТІ «Про державну реєстрацію прав» вбачається, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_3, Донецька область належить ФОП ОСОБА_6 на праві власності на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 27.01.2011 р. № 2-655/11.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 05.04.2017 р. нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_3, м. Маріуполь, Донецька область, загальною площею 7,1 кв. м. перебуває у приватній власності ФОП ОСОБА_6, підставою виникнення права власності є рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маруполя від 27.01.2011 р., справа № 2-655/11.

В подальшому, відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29.02.2016 р. встановлено, що ПП ОСОБА_6 використовується земельна ділянка під розміщення автостоянки площею: 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_2 б/н на підставі договору оренди земельної ділянки від 05.07.2004 р. № 497, строк дії якого закінчився, що є порушенням ст. 125, ст. 126, ст. 211 ЗК України.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.03.2016 р. ПП ОСОБА_6 вимоги вказівки від 29.02.2016 р. № 32/2016 не виконано, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, б/н використовується під розміщення автостоянки площею 0,2500 га, на підставі договору оренди від 05.07.2004 р. № 497, строк дії якого закінчився, не звільнена та не приведена у придатний для використання стан, що є порушенням ст. 125, ст. 126, ст. 211, ст. 212 ЗК України.

18.10.2016 р. Маріупольською міською радою відповідачу надіслано лист № 1883 від 31.08.2016 р., в якому зазначено, що ПП ОСОБА_6 використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови, підпорядкованих Маріупольській міській раді, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 ЗК України, що спричиняє шкоду інтересам Маріупольської територіальної громади, оскільки порушується порядок виконання державних та місцевих програм щодо використання земель, розвитку інфраструктури міста, а також призводить до втрат бюджету. Даним листом відповідача повідомлено, що йому необхідно прийняти заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Також, в матеріалах справи міститься акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.12.2016 р., яким встановлено, що ФОП ОСОБА_6 використовується земельна ділянка із земель автомобільного транспорту за адресою: АДРЕСА_1 (Ленінградський), б/н під розміщення автостоянки «Візит» загальною площею 0,2500 га на підставі договору оренди земельної ділянки від 05.07.2004 р. № 497 та додаткового договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 05.07.2004 р. № 497, зареєстрованому у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 28.10.2008 р. № 04.08.162.00651, строк дії якого закінчився, що є порушенням строків повернення тимчасово займаних земель та невиконання обов'язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням та є порушенням ст. 125, ст. 126, ст 211 п. «д» ЗК України.

Звертаючись до господарського суду з позовом, орган прокуратури обґрунтовує позовні вимоги тим, що Маріупольська міська рада, незважаючи на тривале (з 19.05.2014 р. по теперішній час) порушення інтересів держави в особі територіальної громади м. Маріуполя як власника земельної ділянки, не звернулась до суду, у зв'язку з чим порушується встановлений ст.ст. 123, 124 ЗК України, ЗУ «Про оренду землі» порядок передачі земельних ділянок комунальної власності в оренду (користування) громадянам та юридичним особам, який має відбуватися, зокрема, шляхом прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення про поновлення договору оренди землі та укладення з орендарем додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, що свідчить про бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що є підставою для здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави.

Правовідносини щодо оренди земельних ділянок, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються, насамперед, Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір, який за своєю правовою природою є правочином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України в редакції, чинній станом на день укладення договору).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (п. 5 ст. 126 Земельного кодексу України).

Положеннями ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них (ч. 1). Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2).

Згідно з частинами 1, 8 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює відносини щодо найму (оренди) землі, є Закон України "Про оренду землі".

Згідно з вимогами ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є строк дії договору оренди.

Статтею 31 Закону визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, правочин, спрямований на зміну або розірвання договору, здійснюється у тій самій формі, що і сам договір. Здійснюється він у вигляді додаткової угоди до договору або угоди про розірвання договору.

Статтею 777 Цивільного кодексу України встановлені наступні переважні права наймача: 1. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк;

наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк;

умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

2. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 Цивільного кодексу України).

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у ч. 1 ст. 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2 - 5 цієї статті).

Частиною 6 ст. 33 зазначеного Закону передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Судовою колегією враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25.02.2015 р. № 6-219цс14, відповідно до якої у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначено вище, договір оренди земельної ділянки укладено строком до 19.05.2014 р., тобто з 19.05.2014 р. договір є припиненим.

Матеріали справи не містять доказів надсилання орендодавцем орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі протягом місця, після спливу строку вказаного договору.

При цьому, сторонами не заперечується та доведено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_6 продовжив користуватися земельною ділянкою площею 0,2500 га, на якій знаходиться автостоянка після закінчення строку дії договору.

На підтвердження виконання такого обов'язку за договором оренди земельної ділянки від 01.07.2004 р., з урахуванням договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 05.07.2004 р. № 497, як сплата орендної плати ФОП ОСОБА_6 на стадії апеляційного провадження надано до матеріалів справи копії платіжних доручень з періодом здійснення оплат згідно з призначенням платежу - з грудня 2013 року по березень 2017 року, податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015, 2016, 2017 роки. Отже, відповідач належним чином виконує умови договору оренди землі, сплачуючи орендну плату за користування спірною земельною ділянкою.

Також, відповідачем до матеріалів справи надано лист Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 29.2-13213-29.1 від 14.06.2017 р. про те, що відповідно до журналу алфавітного обліку суб'єктів звернень до Центру адміністративних послуг «Діалог» 19.02.2014 р. гр. ОСОБА_6 звертався до Центру з заявою про надання адміністративної послуги «Підготування проектів договорів оренди земельної ділянки», усі матеріали звернення (оригінал заяви та супутні документи, необхідні для надання послуги) передано до Управління земельних відносин Маріупольської міської ради.

У запереченнях на апеляційну скаргу Маріупольська міська рада стверджує, що відповідач не звертався до ради з приводу поновлення дії договору оренди за два місяці до закінчення строку і по теперішній час.

Матеріали справи не містять повідомлення відповідачем орендодавця - Маріупольську міську раду про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк з урахуванням умов договору оренди земельної ділянки та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», тому вказаний лист Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 29.2-13213-29.1 від 14.06.2017 р. не є належним доказом на підтвердження факту здійснення такого повідомлення у розумінні приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі», проте свідчить про намагання ФОП ОСОБА_6 здійснювати користування спірною земельною ділянкою на законних підставах.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що за відповідачем згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.01.2011 р. у справі № 2-655/11 визнано право власності на самовільно зведені: основну будівлю літ. А-1, площею 7,1 кв. м., навіси літ. Б-1, літ. В-1, літ. Г-1, літ. Д-1, літ. Е-1, літ. Ж-1, огорожу № 1 та замощення І, які розташовано на земельній ділянці № б/н по НОМЕР_1 в місті Маріуполі Донецької області. Тобто, у власності відповідача перебуває нежитлова будівля загальною площею 7,1 кв. м., яка розміщена на автостоянці.

Таким чином, будь-яке переміщення вказаної нерухомості є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення.

Крім того, частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою (Лист Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України").

Згідно чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - договору оренди земельної ділянки).

У відповідача виникло право власності на нерухомість на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Втім, право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю оформлено договором оренди, строк дії якого належним чином не продовжений шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди та направлення письмового листа відповідачем у відповідності до вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" , але недотримання порядку пролонгації права оренди на земельну ділянку шляхом реалізації законодавчо закріпленого переважного права орендаря, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача, як власника нерухомості на користування нерухомістю та, як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

Зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого статтею 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею.

З огляду на наведене, обраний прокурором в інтересах позивача спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

У висновку Верховного суду України по справі №3-1345гс16 надана така ж правова позиція щодо застосування вказаних норм права, що враховується колегією суддів у відповідності до приписів статті 111-28 ГПК України.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку наявні підстави для поновлення договору оренди землі за приписами частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі", тому у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ФОП ОСОБА_6 повернути Маріупольській міській раді земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,2500 га та нормативно-грошовою оцінкою 1 753 025 грн. по проспекту Свободи у місті Маріуполі за актом приймання передачі у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він її одержав в оренду, у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки від 01.07.2004 р., оскільки вказаний договір є поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Щодо інших доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає наступне.

Посилання відповідача на необізнаність про існування даного спору, неотримання ним позовної заяви спростовуються матеріалами справи, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

В матеріалах справи міститься квитанція № 278/1 з відбитком календарного штемпеля підприємства зв'язку від 22.02.2017 р., а також опис вкладення у цінний лист № 674 з відбитком календарного штемпеля підприємства зв'язку від 22.02.2017 р., які свідчать про те, що позовна заява разом з додатками до неї надіслана відповідачу у відповідності з вимогами ГПК України.

За відомостями, що містяться на офіційному веб-сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» вказане поштове відправлення не вручено відповідачу та з 29.04.2017 р. знаходиться на зберіганні у одному з відділень зазначеного підприємства.

Проте, судова колегія зауважує, що факт надсилання листа засобами підприємства зв'язку не можна ототожнювати з фактом його отримання адресатом.

Вбачається, що ухвала суду першої інстанції від 02.03.2017 р. у даній справі направлена сторонам 06.03.2017 р., про що свідчить штамп вихідної кореспонденції канцелярії господарського суду Донецької області та узгоджується з приписами ч. 3 ст. 51, ст. 87 ГПК України.

Ухвалою суду від 22.03.2017 р. розгляд справи відкладався у зв'язку з ненаданням сторонами витребуваних судом документів та неявкою сторін у судове засідання. Вказана ухвала надіслана сторонам 27.03.2017 р., що відповідає приписам чинного процесуального законодавства.

Оскаржуване рішення суду надіслано сторонам 18.04.2017 р., а також за клопотанням прокурора копію рішення суду від 12.04.2017 р. судом першої інстанції видано прокурору відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Харківської області ОСОБА_8

Супровідним листом суду першої інстанції від 26.06.2017 р. до суду апеляційної інстанції надійшли поштові повідомлення, з яких вбачається, що відповідачу 27.03.2017 р. надсилалася ухвала суду від 22.03.2017 р. про відкладення розгляду справи та 18.04.2017 р - оскаржуване рішення суду. Вказані відправлення отримані ОСОБА_6, про що на поштових повідомленнях зроблено відповідні відмітки.

Отже, твердження відповідача про те, що він не знав про розгляд справи № 905/484/17 в матеріалах справи, що наразі розглядається, не знайшли свого підтвердження.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що при поновленні договору на підставі ч. 6 ст. 33 закону України «Про оренду землі» укладення сторонами додаткової угоди є суто формальним, при цьому сторони не позбавлені права в подальшому вносити зміни до умов договору шляхом укладення додаткових угод, договорів про внесення змін тощо.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на прокуратуру та Маріупольську міську раду рівними частинами.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на рішення господарського суду Донецької області від 12.04.2017 р. у справі № 905/484/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.04.2017 р. у справі № 905/484/17 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Визнати поновленим договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером № 141200000:01:012:0024, від 01.07.2004 р., укладений між Маріупольською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_6, з урахуванням внесених змін до нього, на той самий строк і на тих самих умовах.

Стягнути з прокуратури Донецької області (87 541, Донецька область, м. Маріуполь, бул. Меотиди, 1, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (87557, АДРЕСА_4, ІНН НОМЕР_1) 14 462 грн. 46 коп. судових витрат за апеляційної скаргою.

Стягнути з Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (87557, АДРЕСА_4, ІНН НОМЕР_1) 14 462 грн. 46 коп. судових витрат за апеляційної скаргою.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: Н.О. Мартюхіна

Е.В. Сгара