ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 914/161/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого,
Дроботової Т.Б., Кравчука Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиКомунального підприємства "Червоноградський ринок"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 17.07.2017
у справі№914/161/17 Господарського суду Львівської області
за позовомКомунального підприємства "Червоноградський ринок"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
провнесення змін до договору № 649 від 29 грудня 2011 року надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання шляхом визнання додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. укладеною з 01.03.2016 р.
У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Комунальне підприємство "Червоноградський ринок" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про внесення змін до Договору №649 від 29 грудня 2011 року надання послуг з користування торговим місцем та його бронювання шляхом визнання додаткової угоди №2 від 16.12.2015 року укладеною з 01.03.2016 року

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.04.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Комунальне підприємство "Червоноградський ринок" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 04.04.2017 і постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник звертає увагу, що судами попередніх інстанцій безпідставно не застосовано приписи частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, оскільки договором передбачено зміну тарифу при зміні калькуляції. Так, зміна калькуляції від 15.12.2015 стала підставою приведення договору у відповідність до нових тарифів.

Крім того, заявник касаційної скарги зазначає, що судами необґрунтовано відхилено докази, а саме фінансову звітність позивача станом на 01.01.2016 року, яка відображає показники збитковості ринку за період 2015 року та фінансові показники підприємства, що відображені в зведеній таблиці в період з 2008 року по 2015 рік. На думку скаржника, вказані документи чітко відображають зміну цін, а відтак зміну собівартості надання послуг КП "Червоноградський ринок".

Також скаржник зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України №278 від 05.03.2009 року у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням про її скасування не породжує жодних правових наслідків від моменту її прийняття, а тому не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним у задоволені касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

З матеріалів справи слідує, 29 грудня 2011 року між Комунальним підприємством «Червоноградський ринок» (Виконавцем - згідно з договором) та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 (замовником згідно з договором) було укладено Договір про надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання № 649, за умовами якого, замовник доручає виконавцеві, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати торгове місце на ринковій площі № 1;2 за адресою АДРЕСА_1 під контейнер розміром (прописом від руки) 4,32 кв. м. х 5, для реалізації замовником своїх товарів промислові товари (вид товару що реалізується).

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що замовник оплачує виконавцеві за надані послуги:

- 4,19 грн. за одне торгове місце, яке складає 2 м2, згідно калькуляцій;

- 1,00 грн. за один день бронювання.

Відповідно до пункту 3.2. Договору, оплата проводиться попередньо - до 27 числа кожного місяця за четвер, п'ятницю, суботу. Бронювання - за кожен календарний день місяця. Сума оплати нараховується щомісячно в додатку до договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.4. Договору сторони визначили, що «Зміна вартості послуг можлива при зміні калькуляцій».

У п. 4.3. Договору передбачено, що усі спори, пов'язані із цим Договором, розв'язуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо неможливо дійти згоди шляхом переговорів, спір розв'язується в судовому порядку згідно із чинним в Україні законодавством.

Договір набув чинності з 01 січня 2012 року і діє до 31 грудня 2018 року, відповідно до п.5.1 Договору.

В подальшому, 18.04.2013 р. сторонами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору № 649 про надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання. Вказаною Додатковою угодою сторони досягли згоди п. 2.3. Договору № 649 після слів «у тому числі» доповнити словами «Податкового кодексу» (п. 1 Додаткової угоди від 18.04.2013 р.); у п. 2 Додаткової угоди, п.3.1. викласти в такій редакції: «Замовник оплачує виконавцю за надані послуги:

- 5,60 грн. за одне торгове місце, яке складає 2 м. кв. згідно калькуляції;

- 1,00 грн. за один день бронювання».

Також, сторони доповнили Договір пунктом 3.5., згідно якого виконавець є платником податку на прибуток підприємств на загальних умовах (п. 3 Додаткової угоди). Всі інші умови вищезгаданого Договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними в колишній редакції, і сторони підтверджують щодо них свої зобов'язання (п. 4 Додаткової угоди). Угода викладена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін та набирає чинності з 21.04.2013 року (п. п. 6.7. Додаткової угоди).

Калькуляція за надані послуги визначені у п. 2 Додаткової угоди до договору № 649 від 18.04.2013 р. затверджена директором ринку 27.03.2013 р., калькуляція вартості користування торговим місцем у 2012 р. затверджена директором ринку - 22.03.2012 р., за 2011 р. - 01.01.2011 р., відповідно до яких між сторонами було укладено Додаткову угоду від 18.04.2013 р.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.12.2015 р. директором КП "Червоноградський ринок" затверджено Калькуляцію вартості користування та бронювання торговим місцем на КП "Червоноградський ринок", а 30.12.2015 р. затверджено «Оплату за користування торговим місцем на Червоноградському ринку з 30.12.2015 р.» та видано наказ № 229 «Про підняття тарифів на послуги».

Для приведення розміру плати за договором № 649 у відповідність до зміни калькуляції, позивач направив відповідачу на підписання два примірники додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р., про зміну умов договору № 649 із вимогою повернути один підписаний примірник додаткової угоди позивачу.

Зазначеною додатковою угодою № 2 від 16.12.2015р., пункт 3.1 договору викладено у такій редакції: замовник оплачує виконавцю за надані послуги за одне торгове місце згідно калькуляції діючої на даний момент; 4,00 грн за один день бронювання. Пунктом 5 даної додаткової угоди передбачено що дана угода набуває чинності з 01.03.2016р.

ФОП ОСОБА_4 надано позивачу лист із протоколом розбіжностей до додаткової угоди №2 в якому викладено п.3.1 договору в такій редакції: замовник оплачує виконавцю за надані послуги: 4,65 грн. за одне торгове місце, яке складає 2кв.м.; 1,00 грн. за один день бронювання. Пункт 3.4 договору доповнити словами : узгодженої з замовником. Лист і з протоколом розбіжностей отримано комунальним підприємством «Червоноградський ринок» 09.03.16р., що підтверджується відтиском штемпеля позивача за вх. № 01.6/217.

26.03.16р. позивачем повідомлено відповідача про неприйняття даного протоколу розбіжностей та про обов'язок здійснювати оплату за користування торговим місцем та його бронювання згідно підписаної додаткової угоди № 2 від 11.12.15р. Доказів надіслання(вручення) даного листа відповідачу не надано.

Оскільки питання укладення додаткової угоди сторонами вирішено не було, 19.01.17р. позивач звернувся до суду з даним позовом про внесення змін до договору №649 від 29.12.11р. надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання шляхом визнання додаткової угоди №2 від 16.12.2015р. укладеною із 01.03.16 р.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших

Згідно зі статтею 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 та 3 ст.652 Цивільного кодексу України визначено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Статтями 759, 761 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частин першої, другої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3.4. Договору сторони визначили, що «Зміна вартості послуг можлива при зміні калькуляцій».

Відповідно до пункту 19 Правил торгівлі на ринках, які затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 N 57/188/84/105 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.03.2002 за N 288/6576, за окрему плату продавцям можуть надаватися такі послуги, зокрема як бронювання торговельних місць. Тарифи на послуги ринку, що пов'язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства, установлюються адміністрацією ринку відповідно до чинного законодавства.

Порядок розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів затверджений наказом Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 р. N 638/109, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 3 липня 2009 р. за N 600/16616 (чинний на момент спірних правовідносин) (надалі Порядок) визначає механізм формування економічно обґрунтованих цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів (далі - ринки). Цей Порядок застосовується суб'єктами господарювання при укладанні договорів оренди на торгові приміщення (площі) та/або надання послуг з обслуговування приміщень (площ) та надання в оренду торговельно-технологічного та/або холодильного устаткування на ринках. Порядок визначає розрахунок розміру орендної плати за торгові приміщення (площі) та цін на послуги з обслуговування приміщень (площ) на ринках , згідно якого орендна плата за торгові приміщення (площі) на ринках розраховується орендодавцем виходячи із собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) та прибутку без врахування податку на додану вартість. Розмір орендної плати за торгові приміщення (площі) на ринках розраховується у такій послідовності: визначається розмір річної орендної плати виходячи з розміру планованих витрат або фактичних витрат за попередній рік з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік; на основі розміру річної орендної плати встановлюється розмір орендної плати за місяць; розмір добової орендної плати встановлюється на основі розміру місячної орендної плати, у разі якщо строк оренди менший ніж один місяць; на основі розміру добової орендної плати розраховується розмір погодинної орендної плати. До собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) включаються прямі та непрямі витрати, пов'язані з наданням в оренду торгових приміщень (площ), та/або витрати, пов'язані з обслуговуванням торгових приміщень (площ) на ринках. Прямі витрати, пов'язані з наданням в оренду торговельних місць, та/або прямі витрати, пов'язані з обслуговуванням торговельних місць на ринках, визначаються як витрати, які можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об'єкта витрат економічно доцільним шляхом відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. До непрямих витрат, пов'язаних з наданням в оренду торговельних місць, та/або непрямих витрат, пов'язаних з обслуговуванням торговельних місць на ринках, належать витрати: на оплату праці адміністративного та технічного персоналу; на тепло-, водопостачання і водовідведення, електроенергію, вивіз сміття; на послуги з прибирання, охорони та пожежної охорони приміщень; утримання медпунктів, лабораторій ветеринарно-санітарної експертизи, санвузлів, кімнат гігієни, кімнати міліції; на амортизацію основних засобів та нематеріальних активів. До собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) не можуть бути віднесені: суми безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; суми визнаних штрафів, пені, неустойки; суми коштів або вартість товарів, що добровільно перераховуються (передаються) іншим юридичним та фізичним особам, у тому числі у вигляді фінансової або матеріальної допомоги, включаючи благодійну, спонсорську та шефську допомогу; суми нестачі та втрат від псування цінностей; вартість реалізованих виробничих запасів. Собівартість надання в оренду 1 кв. м торгового приміщення (площі) розраховується шляхом ділення витрат (згідно з пунктом 3 цього розділу) на загальну площу торговельних місць згідно з планом території ринку, які надаються в оренду. Залежно від розташування та облаштування торговельного місця або виду продукції, що реалізується, орендодавець має право диференціювати вартість оренди 1 кв. м. торговельного місця у межах загальної вартості витрат, пов'язаних з наданням в оренду всіх торговельних місць на ринку. У разі наявності у орендаря приладів обліку витрат водо-, тепло-, газо-та електропостачання оплата послуг із обслуговування приміщень (площ) здійснюється за показниками цих приладів залежно від кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло-, газо-, водопостачання. Прибуток за надання в оренду торгового приміщення (площі) розраховується як добуток собівартості надання в оренду торгового приміщення (площі) та рентабельності. Нормативи рентабельності встановлюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.96 N 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" та не повинна перевищувати 20 відсотків. У разі якщо орендовані приміщення (площі) на ринках або їх частини передаються в оренду третім особам (суборенда), то розмір орендної плати за такі приміщення (площі) сумарно не повинен перевищувати 20 відсотків розміру, зазначеного у договорі оренди, укладеному з орендодавцем.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у калькуляції від 15.12.15р. в підтвердження обґрунтованості визначеного тарифу щодо послуги бронювання не вказано та невизначено, за який період проведено калькуляцію, (рік , квартал, місяць), не визначено та не включено собівартість надання в оренду 1 кв. м. торгового приміщення (площі)), до критеріїв розрахунку включено кількість торгових місць, а не загальна площа торговельних місць і т. ін., що суперечить встановленому порядку розрахунку.

Позивачем в обґрунтування підставності визначення тарифу 4,00грн. вартості користування та бронювання торговим місцем, долучено затверджену директором ринку 15.12.15р. калькуляцію вартості користування та бронювання торговим місцем, затверджену директором ринку 30.12.15р. оплату за користування торговим місцем на КП "Червоноградський ринок" з 30.12.15р. та наказ в.о директора ринку №229 від 30.12.15р. про підняття тарифів на послуги.

Додаткова угода №2, яка є предметом спору, позивачем складена 16.12.15р.

Однак, як вбачається із наказу №229, даний документ підписано 30.12.15р., а також оплата за користування торговим місцем на КП "Червоноградський ринок" з 30.12.15р., затверджена директором ринку 30.12.15р.

Відтак, як вірно визначились суди попередніх інстанцій, складення додаткової угоди №2 саме 16.12.15р. до проведеної зміни тарифів на послуги, є безпідставним, не відповідає фактичним обставинам які мали місце, щодо її складення, а також обставинам про які зазначає позивач, щодо дати надання даної угоди відповідачу у справі.

Крім цього, у додатковій угоді №2 від 16.12.15р позивач не визначає розмір плати за користування одним торговим місцем, а зазначає «за одне торгове місце згідно калькуляції діючої на даний момент», при цьому не визначає, якої саме калькуляції, також не визначає, порядок, періодичність зміни чи повідомлення про зміни калькуляції іншу сторону договору, не визначає поняття «калькуляції діючої на даний момент» чи на момент укладення додаткової угоди чи безпосередньо на момент надання послуг.

Отже, суди обґрунтовано дійшли висновку, що дана обставина та умова договору у такій редакції дозволяє в односторонньому порядку змінювати плату за користування торговим місцем, змінюючи калькуляцію, що порушує права іншої сторони договору та ставить у не рівні умови сторони даного договору.

Крім цього, у рішенні адміністративної колегії Львівського Антимонопольного комітету України від 06.03.2015р. № 11 р/к у справі № 3-02-229/2013, щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції за результатами проведеного дослідження встановлено, що згідно із статтею 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" КП "Червоноградський ринок" займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання місць для торгівлі продовольчими (промисловими) товарами на ринку в 2012 р.- 2014 р.на території м. Червонограда з часткою більше 35%. У рішенні зокрема зазначено, що спеціалістами Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України проаналізовано документи та матеріали, які стосуються оплати за користування торговими місцями суб'єктами господарювання на Підприємстві. За результатами проведеного аналізу встановлено, зокрема, що підприємство із споживачами укладає договори (типової форми) надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання. Відділенням було проаналізовано договори, укладені із споживачами у 2012 р. та 2013 р. із терміном дії договорів до 31.12.2018 р. В пункті 3.1. договорів зазначено: "Замовник оплачує Виконавцю за надані послуги: 5,60 грн. за одне торгове місце, яке складає 2 м2; 1-00 грн. вартість за один день бронювання". В пункті 3.2. зазначено: "Оплата проводиться попередньо до 27 числа кожного місяця за четвер, п'ятницю, суботу. Бронювання за кожен день місяця". Згідно з інформацією, наданою Підприємством, бронювання торгового місця оплачується підприємцями попередньо за кожен день по 1 грн. для гарантії мати місце на певний період. Калькуляція на бронювання торгового місця в розмірі однієї гривні Підприємством не розраховувалась. Оплата за користування торговим місцем у четвер, п'ятницю, суботу проходить через касу ринку або банк і є обов'язковою (крім одного місяця відпустки на рік). В неділю-середу продаж білетів проводять контролери ринку по факту торгівлі. Таким чином встановлення в договорах умов попередньої оплати за четвер, п'ятницю та суботу наступного місяця може призвести до стягування плати за ненадані послуги для підприємців, що не будуть користуватись торговими місцями в ці дні. Як вбачається з наведеного, для споживачів послуг з надання місць для торгівлі продовольчими (промисловими) товарами на ринку Підприємством встановлюються такі умови, які обмежують їх права.

Як вбачається із умов додаткової угоди № 2 до договору 649 від 18.04.13р., не враховані дані обставини та визначено вартість 4 грн. за один день бронювання, тобто за кожен день .

Слід також зазначити, що як вбачається із змісту бронювання торговельного об'єкта - це додаткова послуга, яка надається продавцю з метою резервування торговельного об'єкта на обумовлений термін. При цьому, у разі наявності інших угод (оренди, суборенди) на такий торговельний об'єкт, відбувається користування торговим місцем, здійснюється оплата за користування торговим місцем, та торгове місце використовується в силу договору, у якому визначений термін його дії та об'єкт оренди в силу договору не може бути переданий третій особі. Відтак, за даних умов (наявність договору, фактичного використання торгового місця та проведення оплат за користування) відсутні обґрунтовані підстави для бронювання такого торгового місця. Дана позиція також викладена у листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 16.01.2004 р. N 229, у якому зокрема зазначається, що при умові укладання договору оренди на відповідне торгове місце та сплати орендної плати за нього не потрібно бронювати торгове місце.

За таких обставин, враховуючи наведені норми права, встановлені обставини справи та те, що позивач не довів у встановленому порядку істотної зміни обставин для внесення змін до договору, як того вимагають приписи статті 652 Цивільного кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до переоцінки доказів, яким вже було надано оцінку апеляційним господарським судом.

Оскільки порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, котрі встановлюють правила доказування, розподілу обов'язків доказування, належності й припустимості доказів, порядку збирання і дослідження доказів, судом не виявлено, то колегія суддів визнає судові рішення такими, що відповідають чинному законодавству України та обставинам справи, підстави для скасування яких відсутні.

Керуючись ст. 1115, 1117, 1118, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі №914/161/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді: Т.Б. Дроботова

Г.А. Кравчук