РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2017Справа №910/12867/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 Приватне акціонерне товариство "Технологічна аграрна компанія об'єднана"

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 -Товариство з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс"

про визнання договору в частині недійсним

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Йосипишин Р.В. - представник за довіреністю б/н від 08.09.2017;

від відповідача 1: Тихомиров Р.Л. - представник за довіреністю б/н від 31.12.2016;

від відповідача 2: не з'явились.

від третьої особи 1: Хільчук О.П. - представник за довіреністю б/н від 24.12.2016;

від третьої особи 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд" про визнання договору в частині недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги №28112016 від 28.11.2016, предметом якого є відступлення на користь відповідача 2 права вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №06.10-15/11 від 09.10.2012, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», а також договорами забезпечення, зокрема: договором застави майна №06.10-15/25 від 07.11.2012, договором застави майна №06.10-15/27 від 13.11.2012, договором застави майна №06.301-72/243 від 15.10.2013, договором застави майнових прав №06.301-72/45 від 28.03.2014, договором застави майна №06.301-72/132 від 19.09.2014, договором застави майна №06.301-72/242 від 15.10.2013, за своєю правовою природою є договором факторингу, який укладено зі сторони відповідача 2 з порушенням вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відповідач 2 не є фінансовою установою в розумінні даного закону.

За наведених обставин, позивач, який разом з відповідачем 2 виступає конкурсним кредитором у справі №914/1721/15 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» та конкурсним кредитором у справі №911/2867/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс», вважає, що укладений договір порушує його права як конкурсного кредитора та просить суд визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №28112016 від 28.11.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хауленд" в частині відступлення права вимоги до Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №06.10-15/11 від 09.10.2012 з усіма додатковими угодами, договором застави майна №06.10-15/25 від 07.11.2012 з усіма додатковими угодами, договором застави майна №06.10-15/27 від 13.11.2012 з усіма додатковими угодами, договором застави майна №06.301-72/243 від 15.10.2013 з усіма додатковими угодами, договором застави майнових прав №06.301-72/45 від 28.03.2014 з усіма додатковими угодами, договором застави майна №06.301-72/132 від 19.09.2014 з усіма додатковими угодами, укладеними між Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», та в частині відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» за договором застави майна №06.301-72/242 від 15.10.2013, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 порушено провадження у справі № 910/12867/17 та справу призначено до розгляду на 19.09.2017.

05.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

13.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс" надійшли письмові пояснення, згідно з якими зазначена особа зазначає, що оспорюваний позивачем договір не є договором факторингу, оскільки за вказаний договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату.

У судовому засіданні 19.09.2017 представником відповідача 2 було подано відзив на позов, у якому відповідач 2 заперечує проти позову з тих підстав, що ті обставини, що позивач в обох справах виступає конкурсним кредитором, не впливають на порушення прав позивача у зв'язку з укладанням оспорюваного договору, оскільки останній, як і здійснене процесуальне правонаступництво, жодним чином не зачіпають його права та інтереси, так як зміна у справах про банкрутство кредитора на ТОВ «Хауленд» не тягне за собою збільшення обсягу кредиторських вимог початкового кредитора до боржника у зв'язку зі зміною особи кредитора, не зменшує обсяг кредиторських вимог позивача до боржника та/або поручителя, не зменшує обсяг прав позивача у справах про банкрутство, не змінює черговості погашення кредиторських вимог та не ставить позивача після заміни особи кредитора у становище гірше, ніж те, у якому позивач був до заміни (кредитором виступав ПАТ «Укрсоцбанк»), що свідчить про не доведення позивачем наявності у нього порушеного права чи охоронюваного законом інтересу. Крім того, відповідач 2 зазначає, що оспорюваний позивачем договір не є договором факторингу, оскільки за вказаний договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату.

У судовому засіданні 19.09.2017 представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1:- Приватне акціонерне товариство "Технологічна аграрна компанія об'єднана" (третя особа 1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "СП Агроекс"(третя особа 2), продовжено строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 06.10.2017.

06.10.2017 до відділу діловодства суду від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав неможливості явки представника у судове засідання та додаткові пояснення, у яких зазначено, що у відповідача 2 відсутнє право на надання фінансових послуг, в тому числі факторингу.

06.10.2017 до відділу діловодства суду від третьої особи 1 надійшли пояснення, згідно з якими третя особа 1 зазначає, що всі кредиторські вимоги за наслідками процесуального правонаступництва в незмінному обсязі були затверджені за відповідачем 2, що, на думку третьої особи 1, свідчить про те, що позивач не наділений правом на звернення до суду; оспорюваний позивачем договір не є договором факторингу, оскільки за вказаний договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату.

У судове засідання 06.10.2017 з'явились представники позивача, відповідача 1 та третьої особи 1, які надали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позов, представники відповідача 1 та третьої особи 1 проти його задоволення заперечили.

Представники відповідача 2 та третьої особи 2 у судове засідання 06.10.2017 не з'явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 19.09.2017 та поштовим поверненням ухвали від 19.09.2017 з причиню повернення: даної фірми не існує (третя особа 2).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні 06.10.2017 подав суду додаткові документи та відзив на позов, згідно з яким заперечує проти позову з підстав того, що оспорюваний договір є договором купівлі-продажу, де право вимоги є товаром, а сума грошових коштів, яку відповідач 1 отримав, є платою за цей товар; права позивача не порушуються у зв'язку з укладанням договору відступлення прав вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні подав суду додаткові пояснення щодо відзиву відповідача 2, згідно з якими позивач наполягає на задоволенні позову.

Розглянувши клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача 2 бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника (керівника), тим більше, що відповідачем 2 не обґрунтовано обставин неможливості участі представника у судовому засіданні 06.10.2017.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 Господарського процесуального кодексу України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 06.10.2017 за відсутності представників відповідача 2 та третьої особи 2, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

У судовому засіданні 06.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 1 та третьої особи 1, суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (первісний кредитор, відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» (новий кредитор, відповідач 2) укладено договір про відступлення права вимоги №28112016 (Договір).

Відповідно до п. 2.1. договору, в порядку та на умовах, узгоджених між сторонами в цьому договорі, після набуття первісним кредитором прав вимоги за Кредитним договором (договір про надання відновлювальної кредитної лінії №06.10-15/11 від 09.10.2012, укладений між Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк»), первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги за Кредитним договором, а новий кредитор приймає права вимоги, попередньо сплативши первісному кредитору Ціну продажу (сума у розмірі 59550000,00 грн. та суму в гривнях, еквівалентну 1678577,73 грн. доларів США). Моментом переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового кредитора є момент повної сплати первісним кредитором новому кредитору ціни продажу, але в будь-якому випадку не раніше набуття права вимоги первісним кредитором та не пізніше 01 грудня 2016 року. Сторони підтверджують, що одночасно з переходом Прав вимоги за Кредитним договором до нового кредитора на підставі законодавства України переходять права вимоги первісного кредитора за усіма Договорами забезпечення, які є дійсними на момент такого переходу. Сторони також цим домовилися, що у зв'язку з відступленням Прав вимоги за Кредитним договором Сторони протягом трьох календарних днів з моменту підписання Акту передачі прав вимоги укладуть договори про відступлення Первісним кредитором Новому кредитору своїх прав за Договорами забезпечення (договори забезпечення з усіма додатковими угодами, перелік яких наведених у додатку №1). Для уникнення сумніву ціна продажу сплачується новим кредитором за права вимоги за Кредитним договором та права вимоги за Договорами забезпечення. Всі витрати, пов'язані з укладенням договорів, передбачених цим пунктом, буде нести новий кредитор.

Станом на 28 листопада 2016 року розмір заборгованості позичальника за Кредитним договором становить не менше: основна сума боргу - 16815942,38 дол. США, що еквівалентно 432580028,16 грн. (за офіційним курсом НБУ 25,7244 грн. за 1 дол. США станом на 28.11.2016 року), проценти 2831030,74 дол. США, що еквівалентно 73006637,97 грн. (за офіційним,курсом НБУ 25,7244 грн. за 1 дол. США станом на 28.11.2015 року, штрафні санкції (пеня) - відповідно до умов Кредитного договору). Точний розмір заборгованості позичальника за Кредитним договором на дату закриття буде вказаний в акті передачі прав вимоги.

Згідно з п. 2.2. Договору Права вимоги за Кредитним договором перейдуть від первісного кредитора до нового кредитора з моменту сплати новим кредитором на користь первісного кредитора Ціни продажу за відступлене прав вимоги в повному обсязі, але не раніше ніж Права вимоги за Кредитним договором виникнуть у первісного кредитора. З метою взаємного засвідчення факту переходу Прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до нового кредитора сторони підпишуть Акт передачі Прав вимоги, який підписується після отримання первісним кредитором в повному обсязі ціни продажу за відступлення прав, але не раніше ніж права вимоги за Кредитним договором виникнуть у первісного кредитора. Безпідставне ухилення первісного кредитора від підписання Акту передачі Прав вимоги не впливає на перехід до нового кредитора Прав вимоги, який відбувається в будь-якому випадку з моменту сплати новим кредитором на користь первісного кредитора Ціни продажу за відступлені права вимоги в повному обсязі та набуття первісним кредитором прав вимог за Кредитним договором.

Судом встановлено, що додатком №1 до Договору сторонами погоджено перелік договорів забезпечення, зокрема: договору поруки №06.10-15/63 з усіма додатковими угодами від 18.12.2012, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7, договору застави майна №06.10-15/25 від 07.11.2012 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.10-15/27 від 13.11.2012 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.301-72/243 від 15.10.2013 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.301-72/242 від 15.10.2013 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «СП Агроекс», договором застави майнових прав №06.301-72/45 від 28.03.2014 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.301-72/132 від 19.09.2014 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.301-72/154 від 11.02.2013, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7

Судом встановлено, що 28.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» грошові кошти у розмірі 59550000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача 1, що подана останнім у судовому засіданні 06.10.2017, а також платіжними дорученнями №125 від 28.11.2016 на суму 20000000,00 грн., №126 від 28.11.2016 на суму 20000000,00 грн., №127 від 28.11.2016 на суму 19550000,00 грн. з призначенням платежу - оплата згідно з договором про відступлення права вимоги №28112016 від 28.11.2016, що подані відповідачем-2 06.10.2017.

Судом встановлено, що 29.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» грошові кошти у розмірі 42926116,11 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача 1, що подана останнім у судовому засіданні 06.10.2017, а також платіжним дорученням №129 від 29.11.2016 з призначенням платежу - сплата коштів згідно з договором про відступлення права вимоги №28112016 від 28.11.2016.

Судом встановлено, що 29.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (первісний кредитор, відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» (новий кредитор, відповідач 2) складено акт передачі прав вимоги, згідно з яким сторони, посилаючись на договір про відступлення права вимоги №28112016 від 28.11.2016, зазначають, що цей акт є актом передачі прав вимоги, передбаченим в договорі. Первісний кредитор цим передає (відступає) новому кредитору права вимоги за кредитним договором, та новий кредитор цим приймає права вимоги за кредитним договором. Станом на дату укладення цього акту розмір заборгованості позичальника за кредитним договором №06.10-15/11 становить: прострочена заборгованість 2406104,34 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих процентах 366065,90 дол. США (дата погашення 08.10.2015), штрафні санкції (пеня) нараховується відповідно до умов кредитного договору; прострочена заборгованість 14409838.04 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих процентах 2470370,55 дол. США (дата погашення 01.01.2015), штрафні санкції (пеня) нараховується відповідно до умов кредитного договору (копія акту долучена до позову, а також подана відповідачами 06.10.2017).

Судом встановлено, що 10.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір про відступлення прав вимоги №10/06/15, відповідно до п.п. (а) п. 2.1 якого з урахуванням всіх доповнень та змін в порядку та на умовах, узгоджених між сторонами, первісний кредитор зобов'язується в дату закриття відступити новому кредитору права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор зобов'язується прийняти права вимоги та сплатити первісному кредитору ціну продажу.

Згідно з п.п. (т) п 3.2 договору відступлення 29 травня 2015 р. ухвалою господарського суду Львівської області у справі №914/172/15 прийнято до розгляду заяву ТОВ «Укрзернопром-Бердичів» про порушення справи про банкрутство ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана».

Відповідно до п.п. (у) п. 3.2 договору відступлення первісний кредитор гарантує після плати новим кредитором ціни продажу в повному обсязі вчинення всіх необхідних процесуальних дій по справах, що існують (існуватимуть) між позичальником, первісним кредитором та його майновими поручителями, а саме, але не виключно: реєстрацію в місцевих (апеляційних) судах заяв про залучення в справи нового кредитора як правонаступника первісного кредитора відповідно, та надання в той же строк новому кредитору копій зазначених заяв з відміткою судів про прийняття таких заяв; підтримка зазначених заяв в судових засіданнях.

29.11.2016 між ПАТ «Укрсоцбанк» та новим кредитором підписано акт передачі прав вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №06.10-15/11 від 09.10.2012 року, з усіма додатковими угодами.

Крім того, 29.11.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір про відступлення прав за договорами застави, зокрема: Договором застави майна № 06.10-15/27, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13 листопада 2012 року за реєстровим № 3689;. Договором застави майна № 06.10-15/25, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07 листопада 2012 року за реєстровим № 3646; .Договором застави майна № 06.301-72/243, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15 жовтня 2013 року за реєстровим № 684;. Договором застави майнових прав № 06.301-72/45 від 28 березня 2014 року; Договором застави № 06.301-72/132 від 19 вересня 2014 року (щодо застави майна (сільськогосподарської продукції, що стане власністю заставодавця в майбутньому (застава майбутнього урожаю).

За Договором про відступлення прав за договорами застави первісний заставодержатель (ПАТ «Укрсоцбанк») відступає (передає) новому заставодержателю (ТОВ «Фінансова компанія «Авістар») всі свої права за договорами застави, а новий заставодержатель приймає передані Права.

Вказані обставини встановлено в ухвалі Господарського суду Львівської області від 22.02.2017 у справі №914/1721/15, а отже в силу приписів ст. 35 Госопдарського процесуального кодексу вони не потребують доказування.

Так, в провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа №914/1721/15 за заявою ТзОВ «Укрзернопром-Бердичів» про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія обєднана», в порядку ст.11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.01.2016 у справі №914/1721/15 затверджено реєстр вимог кредиторів зокрема, в наступних розмірах: вимоги першої черги на загальну суму 34 104,00 грн. в т.ч.:- ТзОВ "Торговий дім "Насіння" в сумі 1 218,00 грн. судовий збір, - АТ "УкрСоцбанк" в сумі 1 218,00 грн. судовий збір; вимоги другої черги відсутні; вимоги третьої черги відсутні; вимоги четвертої черги на загальну суму 2205 038 687,89 грн. в т.ч. ТзОВ"Торговий дім "Насіння" в сумі 79 813 330,49 грн., АТ "УкрСоцбанк" в сумі 404 042 021,99 грн.; вимоги п'ятої черги відсутні; вимоги шостої черги на загальну суму 405 109 730,72 грн. в т.ч.: ТзОВ "Торговий дім "Насіння" в сумі 18 584 431,01 грн., АТ "УкрСоцбанк" в сумі 89 045 504,97 грн.; окремо внесено до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, зокрема, АТ "УкрСоцбанк" в розмірі 9 441 065,00 грн.

В ухвалі Господарського суду Львівської області від 28.01.2016 у справі №914/1721/15 зазначено, що заявлені АТ «УкрСоцбанк» вимоги в сумі 493088744,96 грн. (в тому числі 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання заяви про порушення справи про банкрутство до суду, неустойка (пеня, штраф) - в сумі 89 045 504,95 грн.) підтверджуються договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 06.10-15/11 від 09.10.2012 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ « ТАКО».

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.02.2017 у справі №914/1721/15 заяви ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ФК «Авіастар», ТОВ «Хауленд» про заміну сторони задоволено, замінено первісного кредитора ПАТ «Укрсоцбанк» на нового ТОВ «ФК «Авіастар», замінено нового кредитора ТОВ «ФК «Авіастар» на належного ТОВ «Хауленд».

Судом встановлено, що у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2867/15 за заявою Приватного підприємства «Шамраївський цукровий завод» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» за загальною процедурою банкрутства, передбаченою ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2016 у справі №911/2867/15 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс», до якого включено в тому числі вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння» у сумах: 1218,00 грн. перша черга задоволення вимог кредиторів; 15337594,47 грн. четверта черга задоволення вимог кредиторів; 3525144,11 грн. шоста черга задоволення вимог кредиторів.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги №28112016 від 28.11.2016, предметом якого є відступлення на користь відповідача 2 права вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №06.10-15/11 від 09.10.2012, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», а також договорами забезпечення, зокрема: договором застави майна №06.10-15/25 від 07.11.2012, договором застави майна №06.10-15/27 від 13.11.2012, договором застави майна №06.301-72/243 від 15.10.2013, договором застави майнових прав №06.301-72/45 від 28.03.2014, договором застави майна №06.301-72/132 від 19.09.2014, договором застави майна №06.301-72/242 від 15.10.2013, за своєю правовою природою є договором факторингу, який укладено зі сторони відповідача 2 з порушенням вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відповідач 2 не є фінансовою установою в розумінні даного закону.

За наведених обставин, позивач, який разом з відповідачем 2 виступає конкурсним кредитором у справі №914/1721/15 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» та конкурсним кредитором у справі №911/2867/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс», вважає, що укладений договір порушує його права як конкурсного кредитора та просить суд визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №28112016 від 28.11.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хауленд" в частині відступлення права вимоги до Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №06.10-15/11 від 09.10.2012 з усіма додатковими угодами, договором застави майна №06.10-15/25 від 07.11.2012 з усіма додатковими угодами, договором застави майна №06.10-15/27 від 13.11.2012 з усіма додатковими угодами, договором застави майна №06.301-72/243 від 15.10.2013 з усіма додатковими угодами, договором застави майнових прав №06.301-72/45 від 28.03.2014 з усіма додатковими угодами, договором застави майна №06.301-72/132 від 19.09.2014 з усіма додатковими угодами, укладеними між Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», та в частині відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» за договором застави майна №06.301-72/242 від 15.10.2013, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Як встановлено судом, 28.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (первісний кредитор, відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» (новий кредитор, відповідач 2) укладено договір про відступлення права вимоги №28112016 (Договір).

Відповідно до п. 2.1. договору, в порядку та на умовах, узгоджених між сторонами в цьому договорі, після набуття первісним кредитором прав вимоги за Кредитним договором (договір про надання відновлювальної кредитної лінії №06.10-15/11 від 09.10.2012, укладений між Приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна компанія Об'єднана» та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк»), первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги за Кредитним договором, а новий кредитор приймає права вимоги, попередньо сплативши первісному кредитору Ціну продажу (сума у розмірі 59550000,00 грн. та суму в гривнях, еквівалентну 1678577,73 грн. доларів США). Моментом переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового кредитора є момент повної сплати первісним кредитором новому кредитору ціни продажу, але в будь-якому випадку не раніше набуття права вимоги первісним кредитором та не пізніше 01 грудня 2016 року. Сторони підтверджують, що одночасно з переходом Прав вимоги за Кредитним договором до нового кредитора на підставі законодавства України переходять права вимоги первісного кредитора за усіма Договорами забезпечення, які є дійсними на момент такого переходу. Сторони також цим домовилися, що у зв'язку з відступленням Прав вимоги за Кредитним договором Сторони протягом трьох календарних днів з моменту підписання Акту передачі прав вимоги укладуть договори про відступлення Первісним кредитором Новому кредитору своїх прав за Договорами забезпечення (договори забезпечення з усіма додатковими угодами, перелік яких наведених у додатку №1). Для уникнення сумніву ціна продажу сплачується новим кредитором за права вимоги за Кредитним договором та права вимоги за Договорами забезпечення. Всі витрати, пов'язані з укладенням договорів, передбачених цим пунктом, буде нести новий кредитор.

Станом на 28 листопада 2016 року розмір заборгованості позичальника за Кредитним договором становить не менше: основна сума боргу - 16815942,38 дол. США, що еквівалентно 432580028,16 грн. (за офіційним курсом НБУ 25,7244 грн. за 1 дол. США станом на 28.11.2016 року), проценти 2831030,74 дол. США, що еквівалентно 73006637,97 грн. (за офіційним,курсом НБУ 25,7244 грн. за 1 дол. США станом на 28.11.2015 року, штрафні санкції (пеня) - відповідно до умов Кредитного договору). Точний розмір заборгованості позичальника за Кредитним договором на дату закриття буде вказаний в акті передачі прав вимоги.

Як встановлено судом, 28.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» грошові кошти у розмірі 59550000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача 1, що подана останнім у судовому засіданні 06.10.2017, а також платіжними дорученнями №125 від 28.11.2016 на суму 20000000,00 грн., №126 від 28.11.2016 на суму 20000000,00 грн., №127 від 28.11.2016 на суму 19550000,00 грн. з призначенням платежу - оплата згідно з договором про відступлення права вимоги №28112016 від 28.11.2016, що подані відповідачем-2 06.10.2017.

Судом встановлено, що 29.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» грошові кошти у розмірі 42926116,11 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача 1, що подана останнім у судовому засіданні 06.10.2017, а також платіжним дорученням №129 від 29.11.2016 з призначенням платежу - сплата коштів згідно з договором про відступлення права вимоги №28112016 від 28.11.2016.

Як встановлено судом, 29.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (первісний кредитор, відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» (новий кредитор, відповідач 2) складено акт передачі прав вимоги, згідно з яким сторони, посилаючись на договір про відступлення права вимоги №28112016 від 28.11.2016, зазначають, що цей акт є актом передачі прав вимоги, передбаченим в договорі. Первісний кредитор цим передає (відступає) новому кредитору права вимоги за кредитним договором, та новий кредитор цим приймає права вимоги за кредитним договором. Станом на дату укладення цього акту розмір заборгованості позичальника за кредитним договором №06.10-15/11 становить: прострочена заборгованість 2406104,34 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих процентах 366065,90 дол. США (дата погашення 08.10.2015), штрафні санкції (пеня) нараховується відповідно до умов кредитного договору; прострочена заборгованість 14409838.04 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованих процентах 2470370,55 дол. США (дата погашення 01.01.2015), штрафні санкції (пеня) нараховується відповідно до умов кредитного договору (копія акту долучена до позову, а також подана відповідачами 06.10.2017).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

При цьому, згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст.1079 Цивільного кодексу України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таке ж положення передбачено ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до поданих 06.10.2017 пояснень відповідача 2 у останнього відсутнє право на надання фінансових послуг, в тому числі факторингу.

За змістом п. 1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №352 від 06.02.2014 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року N 231", до фінансової послуги факторингу відноситься сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, необхідними ознаками для кваліфікації правовідносин як факторингу є, в тому числі, здійснення фінансування клієнта та отримання фактором плати за користування клієнтом грошовими коштами, які надаються під відступлення права вимоги.

В свою чергу, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого попередній кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 13.04.2016 у справі № 3-238гс16, плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Як встановлено судом, відповідно до п. 2.1. договору відступлення прав вимоги №28112016 від 28.11.2016, первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги за Кредитним договором, а новий кредитор приймає права вимоги, попередньо сплативши первісному кредитору Ціну продажу (сума у розмірі 59550000,00 грн. та суму в гривнях, еквівалентну 1678577,73 грн. доларів США). Моментом переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового кредитора є момент повної сплати первісним кредитором новому кредитору ціни продажу, але в будь-якому випадку не раніше набуття права вимоги первісним кредитором та не пізніше 01 грудня 2016 року. Станом на 28 листопада 2016 року розмір заборгованості позичальника за Кредитним договором становить не менше: основна сума боргу - 16815942,38 дол. США, що еквівалентно 432580028,16 грн. (за офіційним курсом НБУ 25,7244 грн. за 1 дол. США станом на 28.11.2016 року), проценти 2831030,74 дол. США, що еквівалентно 73006637,97 грн. (за офіційним,курсом НБУ 25,7244 грн. за 1 дол. США станом на 28.11.2015 року, штрафні санкції (пеня) - відповідно до умов Кредитного договору).

Суд зазначає, що відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Цесія - це заміна особи у зобов'язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання. Так, договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

Нормами Цивільного кодексу України не встановлено заборони щодо оплатності договору цесії, сторони самі визначають оплатний він чи безоплатний. Якщо договір цесії є оплатним, то до нього застосовуються положення про договір купівлі-продажу а якщо - безоплатний, то - застосовуються положення про договір дарування.

Суд зазначає, що ознакою факторингової операції є її систематичне виконання суб'єктом господарювання з метою отримання прибутку, тобто по суті здійснення підприємницької діяльності шляхом ведення фінансової діяльності, зокрема укладення факторингових договорів. Аналогічна (як між договором факторингу та оплатним договором цесії) відмінність існує між кредитним договором та договором процентної позики, при цьому остання не заборонена законом при відсутності ліцензії на здійснення фінансової діяльності, якщо така діяльність не є систематичною діяльності юридичної особи з метою отримання прибутку.

Водночас, сторонами не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач 2 систематично з метою отримання прибутку здійснює господарську діяльність вказаного виду (укладає факторингові договори).

При цьому, судом враховано правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 13.04.2016 у справі № 3-238гс16, щодо того, що плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Суд зазначає, що договір відступлення права вимоги може бути безоплатним або оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. Законом не заборонено укладати оплатний договір відступлення права вимоги (якщо він не має ознак договору факторингу) за відсутності ліцензії на здійснення фінансової діяльності.

Зі змісту договору відступлення прав вимоги №28112016 від 28.11.2016 не вбачається, що виражена у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається, сума є саме платою за передання в розпорядження грошових коштів.

Суд зазначає, що ринкова вартість права вимоги, яке відступається за договором уступки, не обов'язково дорівнює розміру уступленого права вимоги. Так, при визначенні ринкової вартості майнового права (яким є право вимоги) можуть братись до уваги економічні та інші показники (зокрема, можливість фактичного отримання задоволення вимог кредитора боржником (його фінансовий стан), обставини спливу позовної давності щодо вимог, які будуть заявлятись до боржника, наявність способів забезпечення виконання основного зобов'язання, тощо).

Сторонами не доведено суду, що різниця між вартістю уступки за договором відступлення прав вимоги №28112016 від 28.11.2016, що визначена в п. 2.1 договору, та обсягом (загальною сумою) уступленого права, визначеним у п. 2.1. договору, є платою за користування грошовими коштами, які надаються під відступлення права вимоги, а отже не доведено наявності ознак факторингу в укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (первісний кредитор, відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хауленд» (новий кредитор, відповідач 2) договорі відступлення прав вимоги №28112016 від 28.11.2016.

За наведених обставин, відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним договору відступлення прав вимоги №28112016 від 28.11.2016, зокрема, в тій частині, в якій позивач просить визнати його недійсним.

При цьому, суд зазначає, що виходячи зі змісту договору, його предметом є передання права вимоги, що виникло за кредитним договором з урахуванням усіх укладених договорів забезпечення, при цьому, позивач просить визнати недійсним договір в частині відступлення вимог за кредитним договором та деяких з договорів забезпечення.

Як встановлено судом, додатком №1 до Договору сторонами погоджено перелік договорів забезпечення, зокрема: договору поруки №06.10-15/63 з усіма додатковими угодами від 18.12.2012, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7, договору застави майна №06.10-15/25 від 07.11.2012 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.10-15/27 від 13.11.2012 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.301-72/243 від 15.10.2013 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.301-72/242 від 15.10.2013 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «СП Агроекс», договором застави майнових прав №06.301-72/45 від 28.03.2014 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.301-72/132 від 19.09.2014 з усіма додатковими угодами, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ «Технологічна аграрна компанія об'єднана», договором застави майна №06.301-72/154 від 11.02.2013, сторонами якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Наведені норми закону, які регулюють забезпечення виконання зобов'язання, дають підстави для висновку, що забезпечувальне зобов'язання поділяє юридичну долю основного, оскільки акцесорне правовідношення за своєю правовою природою є додатковим до іншого, основного, без якого воно втрачає свій сенс і значення та виявляється, в тому числі, у неможливості переходу прав кредитора до третьої особи за основним зобов'язанням без одночасного переходу до неї зобов'язання додаткового.

Так, у додатковому характері забезпечувальних зобов'язань вбачається неможливість їх існування поза межами існування основного зобов'язання, а отже виходячи з правової природи забезпечувальних зобов'язань, акцесорні права, що виникають з таких зобов'язань, слідують долі основних у відносинах цесії.

Відтак, недійсність правочину щодо відступлення прав на основним зобов'язанням не може мати наслідком недійсність відступлення лише вибіркових договорів забезпечення виконання основного зобов'язання.

Крім того, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Так, позивач не є стороною договору, правомірність укладення якого ним оспорюється, однак позивач зазначає, що він є конкурсним кредитором у справі про банкрутство боржника - Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об'єднана» (позичальника за кредитним договором) та Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агроекс» (заставодавця за договором застави).

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.01.2016 у справі №914/1721/15 затверджено реєстр вимог кредиторів зокрема, в наступних розмірах: вимоги першої черги на загальну суму 34 104,00 грн. в т.ч.:- ТзОВ "Торговий дім "Насіння" в сумі 1 218,00 грн. судовий збір, - АТ "УкрСоцбанк" в сумі 1 218,00 грн. судовий збір; вимоги другої черги відсутні; вимоги третьої черги відсутні; вимоги четвертої черги на загальну суму 2205 038 687,89 грн. в т.ч. ТзОВ"Торговий дім "Насіння" в сумі 79 813 330,49 грн., АТ "УкрСоцбанк" в сумі 404 042 021,99 грн.; вимоги п'ятої черги відсутні; вимоги шостої черги на загальну суму 405 109 730,72 грн. в т.ч.: ТзОВ "Торговий дім "Насіння" в сумі 18 584 431,01 грн., АТ "УкрСоцбанк" в сумі 89 045 504,97 грн.; окремо внесено до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, зокрема, АТ "УкрСоцбанк" в розмірі 9 441 065,00 грн.

В ухвалі Господарського суду Львівської області від 28.01.2016 у справі №914/1721/15 зазначено, що заявлені АТ «УкрСоцбанк» вимоги в сумі 493088744,96 грн. (в тому числі 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання заяви про порушення справи про банкрутство до суду, неустойка (пеня, штраф) - в сумі 89 045 504,95 грн.) підтверджуються договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 06.10-15/11 від 09.10.2012 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПрАТ « ТАКО».

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.02.2017 у справі №914/1721/15 заяви ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ФК «Авіастар», ТОВ «Хауленд» про заміну сторони задоволено, замінено первісного кредитора ПАТ «Укрсоцбанк» на нового ТОВ «ФК «Авіастар», замінено нового кредитора ТОВ «ФК «Авіастар» на належного ТОВ «Хауленд».

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2016 у справі №911/2867/15 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Агроекс», до якого включено в тому числі вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння» у сумах: 1218,00 грн. перша черга задоволення вимог кредиторів; 15337594,47 грн. четверта черга задоволення вимог кредиторів; 3525144,11 грн. шоста черга задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 р. у справі № 3-254гс16, враховуючи, що банк визнано кредитором у провадженні про банкрутство заводу, участь у зборах кредиторів тих кредиторів, вимоги яких визнано на підставі договору, що не відповідає нормам закону, прямо порушує майнові інтереси позивача. За таких обставин позивач вправі звертатися із позовом про визнання договору недійсним згідно з положеннями ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України.

За змістом частин першої, другої та дев'ятої статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею; вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Законом; погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, та кратну одній тисячі гривень. Під час визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу не враховуються суми неустойки (штрафу, пені), інші фінансові санкції, моральна шкода, судовий збір у справі про банкрутство, заявлені або сплачені кредиторами в провадженні у справі про банкрутство. До компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; схвалення плану санації боржника в процедурі розпорядження майном; інші питання, передбачені цим Законом. На час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб. Вибори комітету кредиторів проводяться відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті. Кредитор, що має двадцять п'ять і більше відсотків голосів, автоматично включається до складу комітету кредиторів. Під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Закону.

Разом з тим, суд зазначає, що суд вправі здійснювати захист лише охоронюваного законом інтересу особи щодо предмету спору, тоді-як будь-які дії, спрямовані на зловживання стороною своїми правами, що приховуються за начебто законним інтересом, не можуть ставитись судом під захист, так як це призведе до порушень прав та інтересів іншої сторони.

Так, оспорюваний договір, на підставі якого було здійснено процесуальне правонаступництво у справі №914/1721/15, жодним чином не зачіпає законні права та інтереси позивача як кредитора третьої особи 1, оскільки зміна у справах про банкрутство особи кредитора з ПАТ «Укрсоцбанк» на ТОВ «Хауленд» не тягне за собою збільшення обсягу кредиторських вимог початкового кредитора до боржника у зв'язку зі зміною особи кредитора, не зменшує обсяг кредиторських вимог позивача до боржника та/або поручителя, не зменшує обсяг прав позивача у справах про банкрутство, не змінює черговості погашення кредиторських вимог та не ставить позивача після заміни особи кредитора у становище гірше, ніж те, у якому позивач був до заміни (кредитором виступав ПАТ «Укрсоцбанк»), що не може свідчити про наявність у позивача порушеного права чи охоронюваного законом інтересу у розумінні ст. 1 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, сам лише факт, що позивач є кредитором у справах про банкрутство щодо осіб, які є також боржниками відповідача 2, є недостатнім для встановлення обставин наявності у позивача порушеного права або законного інтересу, який підлягає захисту. Оскарження позивачем договору про відступлення права вимоги жодним чином не впливає на наявність самого зобов'язання та його обсяг для боржників, щодо яких порушено провадження у справах про банкрутство, в тому числі черговість задоволення вимог кредиторів. По суті, особа кредитора за такими зобов'язаннями може становити інтерес лише для самого боржника, який у випадку наявності обставин щодо сумнівів у законності укладення договору відступлення та відповідно сумнівів щодо належності особи кредитора, на користь якого підлягає виконання зобов'язання, має право на подання відповідного позову про визнання договору відступлення недійсним. Водночас, особа кредитора, на користь якого підлягає виконанню інше зобов'язання боржником, щодо якого порушено справу про банкрутство, жодним чином не впливає на права та законні інтереси позивача як іншого кредитора у справі про банкрутство, у випадку не доведення позивачем обставин зміну обсягу такого зобов'язання, що в свою чергу може впливати на порядок та розмір задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи недоведення позивачем порушення його прав та законних інтересів та необґрунтованість позовних вимог, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд" про визнання договору в частині недійсним не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 18.10.2017

Суддя І.М. Отрош