РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

17 жовтня 2017 року Справа № 906/584/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка ОСОБА_1.(дов.№ 347 від 08.06.2017 р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" на рішення господарського суду Житомирської області від 08.08.17 р.

у справі № 906/584/17 (суддя Маріщенко Л.О. )

за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро"

про стягнення 213638,25 грн. з яких: 160000,00 грн. борг, 20858,10 грн. інфляційні нарахування, 4287,00 грн. 3% річних, 28493,15 грн. пеня

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 08.08.2017 р. у справі № 906/584/17 частково задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" про стягнення 213638,25 грн. з яких: 160000,00 грн. борг, 20858,10 грн. інфляційні нарахування, 4287,00 грн. 3% річних, 28493,15 грн. пеня. Відповідно до рішення суду підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 160000,00 грн. боргу, 18240,00 грн. інфляційних, 4287,00 грн. 3% річних, 28493,15 грн. пені. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 2618,10 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 08.08.2017 р. у справі № 906/584/17 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи і судом порушені норми процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що сторони неодноразово вели переговори щодо оплати отриманих послуг, в тому числі і шляхом взаємозаліку, проте на даний час згоди не дійшли. У разі присутності представника відповідача в судовому засіданні, сторони мали б можливість вирішити це питання шляхом укладання мирової угоди або договору про реструктуризацію заборгованості. Проте, судом першої інстанції позбавлено відповідача можливості взяти участь у розгляді справи.

Вважає, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи порушив норми статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального Кодексу України.

Також, скаржником апеляційному господарському суду подано додаткові письмові пояснення, в яких скаржник вважає, що договір надання послуг від 02.03.2016 р. є недійсним, оскільки підписаний директором Супруном О.В., який відповідно до п. 8.3.4. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" має обмежені повноваження щодо підписання договорів на суму, що перевищує 5000 євро.

Скаржник просить врахувати наведені обставини і скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 08.08.2017 р. у справі № 906/584/17 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні, посилаючись на ст. 204 Цивільного кодексу України, пояснив, що договір про надання послуг від 02.03.2016 р. не визнавався недійсним. Також зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі підтверджує наявність заборгованості перед фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 Зазначив, що в акті виконаних робіт від 15.03.2016 р. зазначено про виконання всіх умов договору від 02.03.2016 р., а саме: роботи з боронування виконані на площі 2000 га на суму 160000 грн.

Просить рішення Господарського суду Житомирської області залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач/скаржник не забезпечив участь представника в судовому засіданні, подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" адвокат Василюк М.М. не може взяти участь в розгляді справи у зв'язку із захистом дипломної роботи /а.с. 76 - 78/.

Представник позивача, посилаючись на ст.28 ГПК України, заперечує проти відкладення розгляду справи, вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача за матеріалами справи.

Колегія суддів відхиляє клопотання відповідача/скаржника про відкладення розгляду справи як необґрунтоване, враховуючи наступне. Судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення відповідача/скаржника про час і місце розгляду справи, що підтверджується поданими скаржником клопотаннями про відкладення розгляду справи на іншу дату та заявою про ознайомлення з матеріалами справи з відміткою «з матеріалами справи ознайомлений» /а.с.76-78, 86/. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Колегія суддів враховує, що коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства і представництво юридичних осіб забезпечується згідно зі ст.28 ГПК України, тобто - сторона/відповідач не позбавлений можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого працівника/представника; Рівненський апеляційний господарський суд відповідно до ухвали від 27.09.2017 р. не визнав обов'язковою явку представників сторін; представник відповідача/скаржника 13.10.2017 р. ознайомився із матеріалами справи і зробив копіі /а.с.86/, після чого надав апеляційному господарському суду додаткові письмові пояснення з посиланням на копію статута ТОВ "Гор.Інвест Агро"; таким чином, доводи відповідача на обгрунтування правової позиціі у спорі викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, наданих апеляційному господарському суду.

За наведених обставин колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами відповідно до ст.101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги чи позицією іншої сторони і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено таке.

02.03.2016 р. товариством з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро"/замовник в особі директора Супруна О.В. та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2/виконавець укладений договір надання послуг б/н /а.с.10-11/, за умовами якого виконавець зобов'язався виконати технологічні операції у відповідності з агротехнічними вимогами на площах відповідача, що становить 2000 га., а замовник, зокрема, забезпечити позивача обсягами робіт, передбачених п. 1.1. договору, кожного дня вести поточний контроль якості виконання робіт обумовлених договором та відповідності їх агротехнічним вимогам; в день закінчення виконавцем робіт оформлити акти виконаних робіт з зазначенням обсягів виконаних робіт та плати, що належить виконавцю за надані послуги, підписати акт уповноваженими особами та скріпити печаткою замовника (п.п. 1.1, 1.3).

Згідно з п.2.1. вид і розцінки робіт обумовлені сторонами 80 грн. за 1 га.

Відповідно до п. 3.2 договору замовник одночасно з закінченням робіт, але не пізніше 10 днів після підписання акту виконаних робіт повинен розрахуватися з виконавцем шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок.

Згідно з п. 3.1. у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У п. 3.4 договору сторони передбачили, що при несвоєчасному розрахунку замовник зобов'язується сплатити виконавцю пеню в розмірі 0,3 процента від суми боргу на кожний день прострочення, але не більше розміру подвійної облікової ставки Національного банку України.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

15.03.2017 р. сторони Товариство з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро"/замовник та фізична особа підприємець ОСОБА_2./виконавець склали акт виконаних робіт, відповідно до якого замовник прийняв виконані підприємцем ОСОБА_2./виконавцем роботи з боронування на площі 2000 га, які виконувались у період з 02.03.2016 р. по 15.03.2016 р. В акті зазначено, що замовник прийняв виконані роботи по обсягу та якості, без претензій; вартість їх/робіт становить 160000,00 грн. і акт є підставою для здійснення розрахунків /а.с.13/.

Акт підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Станом на день звернення з позовом та на час вирішення спору судом відповідач оплату не виконав, докази виконання розрахунків не були надані ні суду першої інстанції, ні Рівненському апеляційному господарському суду.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Оскільки має місце несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання всупереч умовам до п. 3.2 договору та вищенаведеним нормам, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність змінити рішення з урахуванням такого.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суд України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Розрахунок нарахування річних за період з 26.03.2016 р. по 15.02.2017 р., враховуючи дату прийняття робіт і складання акту про це та умову договору щодо оплати не пізніше 10 днів, перевірений колегією суддів і є правильним.

Колегією суддів також перевірені розрахунки позовної вимоги про стягнення 20858,10 грн. інфляційних нарахувань за період з березня 2016 року по січень 2017 року, виконані позивачем та судом першої інстанції, і встановлено таке.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто - мала місце дефляція (п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до Рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі від 03.04.1997 р. № 62-97 р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Отже, перевіривши розрахунки боргу з урахуванням індексу інфляції за період з березня 2016 року по січень 2017 року з урахуванням наведених норм, позиції щодо нарахування інфляційних, викладеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р., у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 р. № 62-97, та враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що належною до стягнення з відповідача є 19067,43 грн. інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги в частині стягнення 1790,67 грн. інфляційних нарахувань задоволенню не підлягають як безпідставні.

Колегія суддів вважає помилковим розрахунок інфляційних нарахувань, виконаний судом першої інстанції, тому рішення Господарського суду Житомирської області у даній справі підлягає зміні в цій частині.

Позовна вимога про стягнення пені є правомірною, відповідає умовам п.п. 3.1, 3.4 договору, де передбачено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством; при несвоєчасному розрахунку замовник зобов'язується сплатити виконавцю пеню в розмірі 0,3 процента від суми боргу на кожний день прострочення, але не більше розміру подвійної облікової ставки Національного банку України.

Такі умови договору відповідають нормам ст.ст.230-232 ГК України, ст.ст.549-551 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегією суддів на підставі матеріалів справи встановлено, що розрахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу 160000 грн. за період прострочення з 26.03.2016 р. по 15.02.2017 р., покладений в обгрунтування позовної вимоги про стягнення 28493,15 грн., виконаний правильно, тому позовна вимога в цій частині правомірно задоволена судом першої інстанції.

Пославшись на неможливість представляти свої інтереси і надавати пояснення та докази в суді першої інстанції, скаржник надав апеляційному господарському суду нові документи - копію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро".

У додаткових поясненнях відповідач доводить, що договір на надання послуг від 02.03.2016 р. є недійсним та не створює наслідків для відповідача з тої підстави, що договір підписаний директором Супруном О.В. з перевищенням повноважень, тоді як відповідно до п.п. 2.1., 8.3.4. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" директор має обмежені повноваження щодо підписання договорів.

Такі докази і пояснення не були надані відповідачем апеляційному суду в обгрунтування апеляційної скарги, однак колегія суддів прийняла надає оцінку таким доказам і поясненням сторони/скаржника, керуючись ст.ст.43, 101 ГПК України з метою повного дослідження обставин справи.

Колегія суддів критично оцінює доводи позивача про недійсність договору, оскільки згідно із ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів враховує, що договір на надання послуг, укладений сторонами 02.03.2016, не визнаний недійсним судом.

Згідно зі ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно з ч.3 цієї статті Цивільного кодексу у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 24.10.2008 р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» зауважив, що при вирішенні спорів щодо визнання недійсними правочинів, укладених виконавчим органом господарського товариства, рішення загальних зборів про обрання якого на посаду визнано у судовому порядку недійсним, судам необхідно керуватися частиною третьою статті 92, статтею 241 ЦК. Зокрема, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема відповідно до Першої директиви 68/151/ЄЕС Ради Європейських співтовариств від 9 березня 1968 року.

Враховуючи положення 8.3.4. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" та вищенаведені норми, відповідач мав би в порядку ст..ст.33-34 ГПК України надати докази, які б свідчили про наявність у позивача відомостей про обмеження повноважень голови правління на час укладання договору.

Разом з тим, згідно зі ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони виконали умови договору. Так, відповідно до п.1.2 договору замовник забезпечив виконавця обсягами робіт та прийняв виконані роботи, перевірив їх належне виконання із підписанням акту про це, а виконавець виконав роботи за умовами договору в повному обсязі.

Крім того, матеріали справи, зокрема, зміст апеляційної скарги свідчать про те, що відповідач не заперечував наявність та розмір боргу.

Такі дії відповідача свідчать про схвалення ним договору, укладеного від імені товариства директором Супруном О.В., а заперечення, викладені у додаткових поясненнях, наданих Рівненському апеляційному господарському суду після подачі апеляційної скарги - направлені на ухилення від майнової відповідальності.

Колегія суддів також не приймає до уваги пояснення скаржника щодо процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, оскільки такі доводи не відповідають обставинам справи.

Враховано при цьому, що ухвала про порушення провадження у справі і призначення судового засідання, а також ухвала про відкладення справи завчасно направлені судом першої інстанції відповідачу за належною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до ухвали господарського суду від 18.07.2017 р. розгляд справи було відкладено на 08.08.2017 р.

Колегія суддів звертає при цьому увагу, що відповідач в особі директора або іншого представника не довів неможливість взяти участь у судовому засіданні, обмежився поданням через канцелярію клопотання про відкладення розгляду справи, тоді як неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Таким чином, відповідач розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, врахував, що відповідач своїм правом на участь у засіданні суду не скористався, з моменту порушення провадження у даній справі відзиву на позов не подав, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд першої інстанції явку представників в судове засідання обов'язковою не визнавав, тоді як відповідач як учасник процесу не був позбавлений можливості забезпечити участь іншого представника та надати суду у письмовому вигляді свої доводи та заперечення по суті спору.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно, з належним обґрунтуванням розглянуто справу та прийнято рішення без участі представника відповідача.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що в частині стягнення 18240,00 грн. інфляційних нарахувань рішення суду підлягає зміні згідно з п.3 ч.1 ст.104 ГПК України. В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 08.08.2017 р. у справі № 906/584/17 залишається без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 р. у справі № 906/584/17 відстрочено скаржнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п.3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання', якщо строк, на який судом було відстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути несплачену суму судового збору при прийнятті судового рішення.

Отже, керуючись нормами ст.49 ГПК України та вищенаведеними нормами Закону України «Про судовий збір», колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" в дохід державного бюджету 3525,04 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.08.2017 р. у справі № 906/584/17.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105,106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 08.08.2017 р. у справі № 906/584/17 змінити в частині стягнення інфляційних нарахувань, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (12501, Житомирська область, Коростишівський район, с. Торчин, вул. Якубовського, 12 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1): 160000,00 грн. - боргу; 4287,00 грн. - 3% річних; 28493,15 грн. - пені; 19067,43 грн. - інфляційних нарахувань; 3177,71 грн. судового збору за подання позову.

Видати наказ.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення: 1790,67 грн. інфляційних нарахувань."

Стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (12501, Житомирська область, Коростишівський район, с. Торчин, вул. Якубовського, 12 ) в дохід Державного бюджету України 3525,04 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень чотири копійки) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Житомирської області видати накази на виконання цієї постанови.

Матеріали справи № 906/584/17 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.