ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Справа № 921/821/16-г/10

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехсервіс", м. Тернопіль (далі - Товариство),

на рішення господарського суду Тернопільської області від 21.02.2017 та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2017

зі справи № 921/821/16-г/10

за позовом Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Тернопіль (далі - територіальне відділення АМК),

до Товариства

про стягнення 38 125,71 грн. пені.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Павленко О.В.,

відповідача - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення пені в сумі 38 125,71 грн. у зв'язку з простроченням сплати штрафу, накладеного рішенням адміністративної колегії територіального відділення АМК від 30.11.2015р. № 68-р/к у справі № 796- ЗМС про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Рішення № 68-р/к).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 21.02.2017 (суддя Півторак М.Є.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 (колегія суддів у складі: Галушко Н.А. - головуючий, Данко Л.С. і Орищин Г.В.): позов задоволено; з Товариства стягнуто відповідну суму пені та 1 378 грн. судового збору.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Скаргу з посиланням на приписи Конституції України, Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон), Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та практику Європейського суду з прав людини мотивовано порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

У відзиві на касаційну скаргу територіальне відділення АМК заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх безпідставність та невідповідність законодавству про захист економічної конкуренції, і просить оскаржувану постанову залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

Рішенням № 68-р/к:

- визнано дії Товариства щодо безпідставного підняття роздрібних цін на високооктанові, низькооктанові бензини та дизельне пальне порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним становищем у частині встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

- за вчинені порушення на відповідача накладено штраф у сумі 60 517 грн.

Рішення № 68-р/к вручене відповідачу 30.11.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 066.

Строк добровільної сплати накладеного штрафу закінчився 01.02.2016.

Товариство скористалося своїм правом на оскарження рішення позивача в порядку, встановленому статтею 60 Закону.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 12.04.2016 у справі № 921/59/16-г/6 Товариству відмовлено у позові. Зазначене рішення залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2016.

Згідно з платіжним дорученням від 06.09.2016 № 2456 штраф позивачем оплачено повністю.

Позивачем нараховано відповідачу пеню за прострочення сплати штрафу з 13.04.2016 по 24.05.2016 (42 дні) в сумі 38 125,71 грн.

Оскільки Рішення № 68-р/к оскаржено в судовому порядку, то відповідно до вимог статті 56 Закону нарахування пені зупинялося на час розгляду та перегляду в судах, а саме :

- з 28.01.2016 (ухвала про порушення провадження у справі від 28.01.2016 № 921/59/16-г/6) до 12.04.2016 (прийняття рішення господарським судом Тернопільської області);

- з 25.05.2016 (ухвала про прийняття апеляційної скарги до розгляду) до 05.09.2016 (постанова апеляційної інстанції).

Отже, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за прострочення сплати штрафу з 13.04.2016 по 24.05.2016 (42 дні); сума пені за прострочення сплати штрафу Товариства становить 38 125,71 грн. = = 60 517 грн. х 1,5% х 42).

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі на лист Верховного Суду України від 25.01.2006 №1-5/45 "Щодо перевищення розумних строків розгляду справ" та пункти 272, 275-276 посібника Європейського суду з прав людини щодо застосування окремих статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі статті "Право на справедливий суд (Цивільна частина)", оскільки вони стосуються питання щодо розгляду справ цивільного характеру впродовж "розумного строку". Стаття 6 Конвенції вимагає, щоб спори щодо прав та обов'язків цивільного характеру вирішувались упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Факт дотримання чи недотримання судами розумних строків розгляду спорів про визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України не впливає на порядок нарахування пені за прострочення сплати штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, який визначено статтею 56 Закону.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода скаржника із задоволенням позову.

Відповідно до приписів статті 56 Закону:

- рішення органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання (частина друга);

- особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (частина третя);

- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу; розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду (частина п'ята);

- у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку (частина сьома).

Крім того, згідно зі статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають, зокрема, позови до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені; зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Отже, підстави та умови нарахування пені визначаються статтею 56 Закону, яка встановлює як обов'язковість пені в разі несплати штрафу, так і правила обчислення її розміру та строки нарахування.

За правовою позицією, що міститься у підпункті 20.2 пункту 20 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", абзацами третім - п'ятим частини п'ятої статті 56 Закону передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій, встановивши, що: Товариство до закінчення встановленого частиною третьою статті 56 Закону строку оскаржило Рішення № 68-р/к до господарського суду; Рішення № 68-р/к недійсним у встановленому законом порядку не визнавалося, не скасовувалося та є чинним; строк добровільного виконання Рішення 68-р/к про сплату штрафу сплив 01.02.2016; за несвоєчасне виконанням Рішення № 68-р/к відповідачу була нарахована пеня за період з 13.04.2016 по 24.05.2016 у сумі 38 125,71 грн.; нарахування пені було зупинено на час розгляду господарським судом справи про визнання Рішення № 68-р/к недійсним на час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги зі справи № 921/59/16-г/6, - дійшов не спростовуваних доводами касаційної скарги висновків про прострочення відповідачем оплати штрафу, накладеного Рішенням № 68-р/к, та про наявність підстав для стягнення пені.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Довод скаржника про те, що "з моменту подачі заяви про оскарження рішення Антимонопольного комітету України і до моменту прийняття судом остаточного судового рішення нарахування пені зупиняється" не відповідає наведеному приписові частини п'ятої статті 56 Закону, яка пов'язує таке зупинення тільки і виключно з часом фактичного розгляду чи перегляду судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, а не з тими моментами часу, про які зазначає скаржник.

Посилання скаржника на зазначену ним судову практику Європейського суду з прав людини щодо строку розгляду справ у даному разі є безпідставними, оскільки, як правильно вказано й апеляційним господарським судом, дотримання/недотримання судами розумних строків розгляду спорів безпосередньо не пов'язане з підставами та порядком нарахування пені, про яку йдеться у статті 56 Закону.

Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява № 52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Тернопільської області від 21.02.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 зі справи № 921/821/16-г/10 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехсервіс" - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Студенець