КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. Справа№ 910/15508/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Власова Ю.Л.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вудпак"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2017

у справі №910/15508/17 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Приватного підприємства "Вудпак", м. Київ

до Компанії "MIRIADA LIMITED", Гонконг

про стягнення 24 084 872,30 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Вудпак" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "MIRIADA LIMITED" про стягнення 24 084 872,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Вудпак" про відстрочення сплати судового збору. Повернуто позовну заяву Приватного підприємства "Вудпак" з доданими до неї документами заявнику без розгляду на підставі п.п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, Приватне підприємство звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/15508/17. При цьому апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала винесена судом при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2017, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вудпак" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/15508/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вудпак" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 19.10.2017.

В судове засідання, призначене на 19.10.2017 представники сторін не з'явились.

Враховуючи обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, встановлений ч. 2 ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 5 статті 106 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Повертаючи позовну заяву Приватного підприємства "Вудпак" без розгляду, суд першої інстанції посилався на п.п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України згідно яких, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо: не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору; не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір".

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011, із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 2.21. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Судом встановлено, що позивачем до матеріалів позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Одночасно, до позовної заяви ПП "Вудпак" додано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, обґрунтоване складним матеріальним становищем Приватного підприємства "Вудпак". На підтвердження вказаних обставин заявником надано суду копії фінансових звітів суб'єкта малого підприємництва за 2016 рік та на перший квартал 2017 року. Також позивачем зазначено, що 21.07.2017 Приватним підприємством "Вудпак" було укладено договір купівлі-продажу №2107-1, за умовами якого позивач зобов'язався в строк до 25.09.2017 здійснити контрагенту поставку пшениці на суму 4 800 000 грн. Таким чином, як зазначив позивач, після здійснення поставки за вказаним договором Приватне підприємство "Вудпак" буде в змозі оплатити необхідну суму судового збору.

Розглянувши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Тобто, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, а обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену особу відповідно до вимог ст. 33 ГПК України.

Статтею 129 Конституції України як однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Позивачем у даній справі є юридична особа - суб'єкт господарювання, який в силу статті 42 Господарського кодексу України здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку.

У зв'язку з цим сама лише обставина, пов'язана з тяжким фінансовим становищем, не може вважатися підставою для звільнення від сплати судового збору або для відстрочення його сплати.

Таким чином, позивачем у клопотанні про відстрочення сплати судового збору належним чином не обґрунтовано та не подано доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі. Зокрема, заявником не надано доказів того, що у Приватного підприємства "Вудпак" відкриті лише ті рахунки, на які останній посилається як на підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору; не надано доказів в обґрунтування заявленого клопотання, які б свідчили про вжиття скаржником усіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору. Надані позивачем фінансові звіти за 2016 рік та за перший квартал 2017 року не свідчать про неможливість Приватного підприємства "Вудпак" оплатити судовий збір станом на дату звернення до суду із вказаною позовною заявою.

Щодо посилання позивача на факт укладення договору купівлі-продажу №2107-1 від 21.07.2017, суд відзначає, що Приватне підприємство "Вудпак" не позбавлено права та можливості звернутись до суду після виконання вказаного договору його сторонами здійснивши оплату судового збору у встановленому законом розмірі.

Суд звертає увагу заявника, що в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

За таких обставин, необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами Господарського процесуального кодексу України та Законом України "Про судовий збір", не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не було доведено наявності підстав для відстрочення сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Вудпак" про відстрочення сплати судового збору за подання до господарського суду вказаної позовної заяви.

Щодо об'єднання позовних вимог суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство "Вудпак" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "MIRIADA LIMITED" про:

- стягнення заборгованості за контрактом №Р051461 від 16.01.2017 у розмірі 9 486 152,90 грн;

- стягнення заборгованості за контрактом №056151 від 15.03.2017 у розмірі 2 609 991,00 грн;

- стягнення заборгованості за контрактом №WHT397371 від 23.03.2017 у розмірі 4 778 888,40 грн;

- стягнення заборгованості за контрактом №Р058561 від 04.05.2017 у розмірі 5 228 025,00 грн;

- стягнення заборгованості за контрактом №Р059691 від 02.09.2017 у розмірі 1 981 815,00 грн.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

При цьому, відповідно до п. 3.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Порушенням правил об'єднання вимог є об'єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Твердження позивача про подібність (тотожність) умов договорів, на підставі яких заявлено позов, є необґрунтованими, оскільки, як зазначає сам позивач, такі договори мають різний предмет, різні строки виконання зобов'язань, різну ціну тощо, тобто встановлюють для сторін різні права та обов'язки.

Отже, позовні вимоги, викладені Приватним підприємством "Вудпак" у позовній заяві, не є однорідними, оскільки їх заявлено з різних правових підстав (стягнення заборгованості за п'ятьма різними контрактами), та вони не пов'язані між собою одними і тими самими доказами.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, передбачено, що розрахунковим документом, який підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Юридичні особи для пересилання реєстрованих міжнародних поштових відправлень складають список таких відправлень незалежно від їх кількості, який оформляється у порядку, передбаченому для внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю (п. 71 Правил надання послуг поштового зв'язку).

Таким чином, належними доказами відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт, засвідчений календарним штемпелем відділу поштового зв'язку, та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі.

Разом з тим, на підтвердження відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів позивачем надано лише фіскальний чек №3395 від 27.07.2017. Однак, із вказаного документу неможливо встановити на яку саме адресу та які саме документи були надіслані відповідачу.

За таких обставин, беручи до уваги вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна заява Приватного підприємства "Вудпак" та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду на підставі п.п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом не було надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, порушено правила об'єднання позовних вимог, а також не надано доказів, що підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правильно застосовано норми процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем при поданні до суду вказаної позовної заяви не було дотримано вимог п.п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відсутні підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/15508/17.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вудпак" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі №910/15508/17 - без змін.

2. Матеріали справи №910/15508/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Ю.Л. Власов