КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа№ 910/8005/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Чорногуза М.Г.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Нефьодов С. М. - представник за довіреністю від 18.05.2017 року;

від відповідача: Король І.П. - представник за довіреністю від 06.04.2017 року;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 року

по справі №910/8005/17 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Мир" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання виконавчого напису, вчиненого 14.03.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 177, таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріусом не було взято до уваги, що протягом дії договору про фінансовий лізинг № 00011334 від 25.08.2015 р. жодних вимог від ТОВ «Порше Лізинг Україна» про погашення заборгованості, в тому числі повідомлення про відмову від договору, на адресу позивача на надходило.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2017 року у задоволенні позову сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення за № 671 воно могло бути вручено представнику СТОВ «Мир» 27 липня 2016 р., тоді як 20 та 29 липня 2016 р. позивачем було здійснено оплату за договором про фінансовий лізинг, повністю сплативши заборгованість. Крім того апелянт зазначив, що станом на 15.02.2017 р. між сторонами був підписаний акт звірення взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідач продовжив виконувати свої обов'язки за договором про фінансовий лізинг.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" по справі № 910/8005/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Кропивна Л.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2017 року апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Кропивна Л.В., Ткаченко Б.О. та призначено до розгляду на 25.07.2017 року.

13.07.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 року враховуючи перебування у відпустці суддів Кропивної Л. В. та Ткаченка Б. О., які не є головуючими суддями, справу № 910/8005/17 передано на повторний атоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 25.07.2017 року, справу № 910/8005/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Чорногуз М. Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 року справу № 910/8005/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Чорногуз М. Г.

У судовому засіданні 25.07.2017 року оголошено перерву в розгляді справи до 19.09.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні 19.09.2017 року заявив клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, у разі задоволення апеляційної скарги.

Крім того, надав пояснення, якими підтримав доводи апеляціної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.09.2017 року заперечував доводи апеляційної скарги просив суд відмовити у її задоволенні.

Крім того, представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 року продовжено строк розгляду справи, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець Оксану Сергіївну та відкладено розгляд справи на 03.10.2017 р.

Представник третьої особи у судове засідання 03.10.2017 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 03.10.2017 р. підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.10.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд відмовити у її задоволенні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 року відкладено розгляд справи на 10.10.2017 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року враховуючи перебування у відпустці судді Смірнової Л.Г. у відпустці, справу № 910/8005/17 передано на повторний атоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.10.2017 року, справу № 910/8005/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Чорногуз М. Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року справу № 910/8005/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Чорногуз М. Г.

Представник третьої особи у судове засідання 10.10.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 10.10.2017 року підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.10.2017 року заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 25.08.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізнг Україна" (відповідач, лізенгодавець) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "МИР" (позивач, лізенгоодержувач) був укладений договір про фінансовий лізинг № 00011334 (договір), предметом якого є автомобіль VW Passat Highline 1.8 TSI ВМТ.

Згідно з умовами договору вартість об'єкту лізінгу складає 45 639,04 доларів США, що на час укладання договору становило 1 012 000,07 грн.; авансовий платіж становив еквівалент 13 691, 71 дол. США; обсяг фінансування еквівалент 31 947, 33 дол. США; кількість лізингових платежів - 60; лізинговий платіж - еквівалент 943, 53 дол. США; адміністративний платіж еквівалент 684, 59 дол. США.

Договір укладено на строк 60 місяців та передбачав щомісячні платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, згідно з п. 1 яких загальні комерційні умови, які спільно з договором фінансового лізингу іменуються як контракт, а також графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), як додаток до контракту, що є його невід`ємною частиною та інші додатки, що є його невід`ємними частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання ТОВ "Порше Лізинг Україна", а також передачі об`єкту лізингу лізингоодержувачу згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 р. №723/97-ВР, а також іншими чинними положеннями українського законодавства.

Відповідно до п. 4.1 договору Порше Лізинг Україна зберігає за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей контракт та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

По акту прийому-передачі від 01.09.2015 року предмет лізингу був переданий позивачу у користування.

Відповідно до п. 6.1 договору для експлуатації об'єкта лізингу позивач щомісяця здійснюватиме на користь відповідача платежі відповідно до Графіка покриття виплат та виплат лізингових платежів, що являє собою невід'ємну частину цього Договору та інших положень контракту.

Згідно з п. 6.3 договору сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим договором на користь відповідача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу.

Відповідно до п. 8.3.2 договору, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, Порше Лізинг Україна має право розірвати договір/відмовитись від договору і витребувати об'єкт лізингу від позивача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.6.1. договору, відповідач має право в односторонньому порядку розірвати договір/відмовитись від договору та повернути об'єкт лізингу у разі, якщо позивач не сплатив 1(один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Згідно з п. 12.9. договору у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання договору відповідно до п. 12 договору, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено п. 4.2, а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень договору, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна впродовж 10 робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

За твердженням відповідача, з моменту укладання договору про фінансовий лізинг позивач порушував строки сплати щомісячних платежів, а станом на травень 2016 року, взагалі перестав виконувати свої зобов'язання щодо сплати даних платежів, через що станом на 18.07.2016 р. (дата формування вимоги) у останнього залишилася непогашена заборгованість у розмірі 70 741,75 грн. В якості підтвердження зазначеної заборгованості відповідачем надано зведену облікову виписку з рахунку клієнта СТОВ «Мир» від 18.07.2016 р.

Крім заборгованості за несплаченими лізинговими платежами, позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 2 120,34 грн.

Враховуючи порушення позивачем, як лізингоодержувачем, строків сплати лізингових платежів, відповідач направив 20.07.2016 р. останньому вимогу № 00011334 від 18.07.2016 р. разом із рахунками-фактурами від 06.05.2016 р., 03.06.2016 р., 06.06.2016 р., 16.06.2016 р., 05.07.2016 р., 05.07.2016 р., 18.07.2016 р. про оплату заборгованості за договором у сумі 72 862,09 грн., повернення об'єкта лізингу та повідомив позивача про відмову від договору фінансового лізингу згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», п.п. 8.3.2, 12.6.1, 12.9 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дану вимогу отримав, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за №671 (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

14.03.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець Оксаною Сергіївною на підставі заяви відповідача вчинено виконавчий напис, що зареєстрований під № 177 про повернення лізингоодержувачем (сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мир") на користь лізингодавця (товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна") об'єкта фінансового лізингу транспортний засіб: марки - VOLKSVAGEN, модель - PASSAT 1,8, номер шасі (кузова, рами) - WVWZZZ3CZFE475594, рік виробництва - 2015, колір - коричневий, державний номер - АА 1007 ОН, вартістю 730 774, 90 грн., що було передано в користування на умовах фінансового лізингу за договором про фінансовий лізинг № 00011334, укладеного 25 серпня 2015 року, за невиплачену в період з 16 травня 2016 року по 18 липня 2016 року заборгованість, станом на 18 липня 2016 року у розмірі: 70741,75 грн., - несплачені орендні платежі, 2120,34 грн. - штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів. Разом становить 72 862,09 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що нотаріусом не було взято до уваги, що протягом дії договору про фінансовий лізинг № 00011334 від 25.08.2015 р. жодних вимог від ТОВ «Порше Лізинг Україна» про погашення заборгованості, в тому числі повідомлення про відмову від договору, на адресу позивача на надходило.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», який визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до п. 6.1 договору для експлуатації об'єкта лізингу позивач щомісяця здійснюватиме на користь відповідача платежі відповідно до Графіка покриття виплат та виплат лізингових платежів, що являє собою невід'ємну частину цього Договору та інших положень контракту.

Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), який є додатком до договору про фінансовий лізинг, встановлено, що лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку Порше Лізиг Україна в гривнях (за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, відповідно до пунктів 6.3. та 6.4. Загальних комерційних умов внутрішнього лізингу) банківським переказом на банківських рахунок Порше Лізинг Україна. Зазначеним графіком встановлені також дати сплати лізингових платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2016 р. позивачем було сплачено лізинговий платіж на суму 24 403,45 грн. Наступний платіж було здійснено позивачем лише 20.07.2016 р.

Тобто, позивачем було порушено графік покриття витрат та виплати лізингових платежів в частині своєчасної оплати лізингових платежів, а саме вчасно не оплачено лізингові платежі за травень, червень і липень 2016 р.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30-ти днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому ЗУ "Про виконавче провадження".

Зазначене кореспондується з п.п. 8.3.2, 12.6.1. умов договору, відповідно до яких якщо позивач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, відповідач має право розірвати договір/відмовитись від договору і витребувати об'єкт лізингу від позивача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Враховуючи наявність прострочення здійснення лізингових платежів більш ніж на 30 днів, лізингодавець скористався своїм правом, наданим йому ч.2 ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та п.п. 8.3.2, 12.6.1. договору, та вимогою № 00011334 від 18.07.2016 р. відмовився від договору фінансового лізингу, просив сплатити суму простроченої заборгованості за договором та вимагав від відповідача повернення предмет лізингу.

Пунктом 12.13 договору сторони погодили, що у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, договір вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення лізингодавця на адресу лізингоодержувача.

Отже, враховуючи умови п.12.13 договору датою розірвання договору є 04.08.2016 р.

Відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миронець О.С. з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі про фінансовий лізинг № 00011334 від 25.08.2015 р. з метою звернення стягнення на об'єкт фінансового лізингу транспортний засіб: марки - VOLKSVAGEN, модель - PASSAT 1,8, номер шасі (кузова, рами) - WVWZZZ3CZFE475594, рік виробництва - 2015, колір - коричневий, державний номер - АА 1007 ОН, вартістю 730 774, 90 грн.

Порядок вчинення виконавчих написів регулюється Законом Україні "Про нотаріат". Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5. у п.п. 3.1, 3.5 глави 16 розділу II передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.

Згідно з п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.99 р., для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору лізингу; б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Тобто вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду України від 20.05.2015 р. у справі № 6-158цс15.

Суть відповідальності та майнової вимоги стягувача до боржника за спірним виконавчим написом нотаріуса є повернення майна, власником якого є стягувач. Для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, боржник має довести відсутність права стягувача вилучити у нього предмет лізингу, шляхом доведення відсутності прострочення сплати лізингових платежів протягом строку дії договору, чого з матеріалів справи не вбачається.

А тому, як вірно встановлено попередніми інстанціями, стягувачем дотримані умови для вчинення нотаріусом виконавчого напису, встановлені ч.2 ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172. А саме, як вбачається з матеріалів справи, стягувач-лізингодавець подав нотаріусу копії надісланих раніше на адресу лізингоодержувача рахунків, з відміткою про їх неоплату лізингоодержувачем, оригінал договору фінансового лізингу № 00011334 від 25.08.2015 р. та додатки до нього, в тому числі акт прийому-передачі від 01.09.2015 р., графік покриття витрат та виплати лізингових платежів та письмове повідомлення (вимогу) про несплату лізингових платежів.

Крім того, відповідачем було дотримано вимоги розділу 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в частині подачі заяви про вчинення виконавчого напису з дотриманням 30-денного строку направлення вимоги, оскільки з моменту направлення вимоги (20.07.2016 р.) про сплату заборгованості до моменту вчинення виконавчого напису (17.03.2017 р.) пройшло більше чим пів року.

Також, як було встановлено вище, прострочення сплати лізингових платежів за договором мало місце за період з травня 2016 року до 18.07.2016 р. (дата формування вимоги), що надало право лізингодавцю вимагати від лізингоодержувача повернення предмета лізингу. Відповідний обов'язок лізингоодержувача повернути предмет лізингу лізингодавцю виник у силу ч.2 ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та п.п. 8.3.2, 12.6.1, 12.9 договору. При цьому, судом першої інстанції правомірно визначено, що ні договором, ні чинним законодавством України не передбачено відсутність права вимоги відповідача щодо повернення предмету лізингу через прострочення сплати лізингових платежів більше ніж на 30 днів, за відсутності попередньої відмови від договору чи його розірвання.

Таким чином, враховуючи, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусу були надані усі необхідні документи, визначені переліком, майнова вимога повернути предмет лізингу є безспірною відповідно до п. 8 Переліку, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчий напис вчинено з дотриманням відповідного порядку та відповідає вимогам Закону.

Відносно твердження апелянта на те, що наявні в матеріалах справи електронні вимоги мають різні суми, колегія суддів зазначає, що різниця сум вимог виникла у зв'язку з подальшим нарахуванням відповідачем лізингових платежів з урахуванням штрафних санкцій за користування позивачем об'єктом лізингу по договору лізингу з врахуванням здійснених позивачем проплат.

Щодо твердження апелянта, що ним 20 та 29 липня 2016 року були здійсненні платежі за договором про фінансовий лізинг № 00011334 після направлення вимоги, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 6.18 договору стороні погоджуються, що у випадку розірвання контракту/відмови за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до пункту 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Отже, здійснення вказаних платежів після відмови відповідача від договору відбувалось позивачем відповідно до п. 6.18 договору, а саме ці лізингові платежі є платою за фактичне користування об'єктом лізингу.

Стосовно посилання апелянта на рахунки-фактури з серпня 2016 р. по лютий 2017 р., то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Так, подаючи апеляційну скаргу, апелянт надав суду рахунки-фактури з серпня 2016 р. по лютий 2017 р., проте, в порушення ст. 101 ГПК України апелянт не обґрунтував неможливості подачі їх до суду першої інстанції, у зв'язку з чим зазначені докази не приймаються до розгляду апеляційним господарським судом.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 року у справі № 910/8005/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на послуги адвоката покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" на рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 року у справі № 910/8005/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 року у справі № 910/8005/17 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/8005/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

М.Г. Чорногуз