ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа № 907/140/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі Мокрій А.В.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації (далі РДА) №1387 від 01.06.2017р. (вх. №01-05/2678/17 від 12.06.2017р.)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2017 р.

у справі № 907/140/17 (суддя Ремецькі О.Ф.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком (далі ПАТ Укртелеком) м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком, м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення РДА, м. Рахів

про стягнення суми 52 954,30грн., в тому числі 52 011,32грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг, 337,33грн. три відсотки річних та 605,65грн. інфляційних втрат.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 - представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача: не зявився (належно повідомлений).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2017р. поновлено строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.06.2017р. у складі колегії суддів: головуючого судді Дубник О.П., суддів Юрченко Я.О. та Скрипчук О.С. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 06.07.2017 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2017р. розгляд справи відкладено на 02.08.2017р.

У звязку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Скрипчук О.С. розпорядженням виконуючого обовязки керівника апарату суду № 337 від 27.07.2017р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у даній справі.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.07.2017р. до складу колегії входять: головуючий суддя Дубник О.П., судді: Кордюк Г.Т., Юрченко Я.О.

В разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений п. 3 ч. 5 ст. 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року N 1402-VIII принцип незмінності судді, слід починати з початку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.08.2017р. розгляд справи відкладено на 28.09.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2017р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів та розгляд справи відкладено на 11.10.2017р.

Відповідач у судове засідання участі уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень від 02.10.2017р. Заявляв неодноразово клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2017 р. у справі №907/140/17 (суддя Ремецькі О.Ф.) позовні вимоги ПАТ Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 соціального захисту населення Рухівської РДА на користь ПАТ Укртелеком в особі Закарпатської філії 52 011,32 грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг, а також суму 1600грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 11, 251, 253, ч. 1 ст. 509, ст.ст. 525, 526, 530, ч. 1 ст. 612, ст.ст. 617, 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ч. 2 ст. 193, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України (надалі ГК України), ч. 6 ст. 48, ст. 87, ч. 2 ст. 97, ч. 1 ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України (надалі БК України), ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" від 18 листопада 2003 року №1280-IV (надалі Закон №1280-IV), п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р., п.п. 2, 3, 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, і зроблено висновок про те, що з січня 2016 по грудень 2016 року позивачем надавались послуги споживачам телекомунікаційних послуг, що проживають в Рахівському районі, які мають право на відповідні пільги, а позовні вимоги про стягнення невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг звязку пільговим категоріям населення, в сумі 52 011,32грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Місцевим господарським судом зроблено також висновок, що укладення договору на відшкодування витрат за надані послуги зв язку пільговим категоріям громадян не є обов язковим в силу приписів чинного законодавства.

В частині відмови в позові, місцевий господарський суд зробив висновок, що для встановлення наявності прострочення грошового зобов язання та періоду прострочення його відповідачем, необхідно встановити початок періоду такого прострочення, а за відсутності договору між сторонами та приписів законодавства щодо дати сплати (виконання господарського зобов язання), які регулюють дані відносини, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних необґрунтовані.

Судове рішення в частині відмови в позові позивачем не оскаржене.

ОСОБА_2 соціального захисту населення РДА не погоджується з ухваленим рішенням суду в частині задоволених вимог. Апелянт зазначає, зокрема, що відповідно до договору № 9/32/26 від 20.01.2015 року ОСОБА_2 соціального захисту населення всі свої грошові зобовязання виконало в повній мірі, згідно з умов даного договору він не підлягає пролонгації, а враховуючи вищевказані обставини, відповідач не укладав відповідний договір на 2016 рік. Зазначає, що жодного акту звірки не підписувало та повідомляло позивача про відсутність коштів для відшкодування послуг. Окрім того, кошти, які ПАТ Укртелеком вимагає від ОСОБА_2 - в Державному бюджеті України в 2016 році не передбачалися. Зазначає, що не проводився обмін відповідною інформацією між управлінням соціального захисту населення РДА та ПАТ Укртелеком щодо уточнення списків пільгової категорії осіб, яким згідно чинного законодавства мають надаватись послуги звязку, а без їх уточнення неможливо правильно і в повній мірі визначити розмір наданих послуг. Вказує апелянт також і на факт надання позивачем у 2016 р. послуг громадянам після їх смерті, а також за адресою, не зазначеною у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги. Апелянт просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, зокрема, що надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах на виконання вимог закону. Стверджує, що обґрунтовуючи позовні вимоги не посилався на умови договору № 9/32/26 від 20.01.2015 року, а надлишково надані пільги померлим пільговикам є наслідком невиконання обовязків апелянтом щодо обміну інформацією по пільговим категоріям громадян в силу приписів чинного законодавства .

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення. При цьому Львівський апеляційний господарський суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Водночас, ст.174 ГК України визначає, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 3 ст. 63 Закону №1280-IV передбачено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Між ПАТ "Укртелеком" та ОСОБА_2 соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області виникли правовідносини щодо надання послуг зв'язку окремим категоріям споживачів на пільговій основі.

Відповідно до підпункту "б" п.4 ч.1 ст.89 БК України до видатків, що здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню), пільги окремим категоріям громадян, що надаються: ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України; звільненим зі служби за віком, через хворобу або за вислугою років військовослужбовцям Служби безпеки України, працівникам міліції, особам начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи; особам, звільненим із служби цивільного захисту за віком, через хворобу або за вислугою років, та які стали інвалідами під час виконання службових обовязків; пенсіонерам з числа слідчих прокуратури; дітям (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, загиблих або померлих у звязку з виконанням службових обовязків, непрацездатним членам сімей, які перебували на їх утриманні; звільненим з військової служби особам, які стали інвалідами під час проходження військової служби; батькам та членам сімей військовослужбовців, військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби; батькам та членам сімей осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які загинули (померли) або зникли безвісти під час виконання службових обовязків; реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою; пенсіонерам з числа спеціалістів із захисту рослин відповідно до частини четвертої статті 20 Закону України "Про захист рослин"; громадянам відповідно до пункту "ї" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоровя, частини пятої статті 29 Закону України "Про культуру", частини другої статті 30 Закону України "Про бібліотеки і бібліотечну справу", абзацу першого частини четвертої статті 57 Закону України "Про освіту"; особам, які мають таке право згідно із статтею 48 Гірничого закону України; ветеранам праці; дітям війни; багатодітним сімям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сімям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сімям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування, інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); доставка громадянам повідомлень про призначення субсидії.

При цьому ч.1 ст.102 БК України визначено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок), згідно п. 2 якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Згідно п. 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим нараховані постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20.

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (п. 6 Порядку).

Пунктом 8 Порядку передбачено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Таким чином, складання актів встановленої форми, надання їх позивачу та надсилання до державних органів для виділення фінансування відноситься відповідно до вимог законодавства до обов'язків відповідача, як головного розпорядника коштів місцевого бюджету, які останній не виконав.

Згідно ч.6 ст. 48 БК України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Отже, доводи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування суд вважає безпідставними, а законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Апелянт зазначає, що відповідно до договору № 9/32/26 від 20.01.2015 року ОСОБА_2 соціального захисту населення всі свої грошові зобовязання виконало в повній мірі, згідно з умов даного договору він не підлягає пролонгації, а враховуючи вищевказані обставини, відповідач не укладав відповідний договір на 2016 рік. Такі доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки у позовній заяві позивач не посилався на даний договір як на підставу виникнення зобовязань.

Доводи скаржника про те, що жодного акту звірки не підписувало та повідомляло позивача про відсутність коштів для відшкодування послуг та те, що кошти, які ПАТ Укртелеком вимагає від ОСОБА_2 - в Державному бюджеті України в 2016 році не передбачалися, не є обґрунтованими, оскільки відсутність коштів не є підставою для звільнення від відповідальності.

Враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року, у якому констатовано, зокрема, порушення національними судами пункту 1 статті 6 "Право на справедливий суд" Конвенції та статті 1 Першого протоколу №1 до Конвенції, відсутність бюджетних коштів у відповідача на вищезазначені цілі не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446, від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Як зазначає позивач відповідач не оплатив вартість послуг звязку, у звязку з чим виникла заборгованість в сумі 52 011,32 грн.

Згідно абз. 1, 2 п. 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 117 (надалі Положення) (у редакції станом на 21.12.2016р.), управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи) організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги.

Відповідно до п. 4 Положення (у редакції станом на 21.12.2016р.) уповноважені органи з дотриманням вимог Законів України "Про інформацію" і "Про захист персональних даних" мають право: отримувати від пільговиків документи, що підтверджують їх право на пільги; проводити перевірку достовірності поданих документів; отримувати відомості від пільговиків, а також від органів виконавчої влади, де перебувають на обліку пільговики, підприємств та організацій, що надають послуги, житлово-експлуатаційних організацій та державних органів реєстрації актів цивільного стану, зокрема про осіб, які померли, на паперових та електронних носіях в установленому форматі з питань, пов'язаних з формуванням та веденням Реєстру; використовувати під час наповнення Реєстру інформацію з інших баз даних щодо персоніфікованого обліку осіб, які мають право на пільги; надавати інформацію, яка міститься в Реєстрі, підприємствам та організаціям, що надають послуги, на запити та в межах їх компетенції, а також органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування з метою надання пільг, передбачених законодавчими актами, пільговикам. Розголошення отриманої уповноваженими органами інформації про пільговика без його згоди забороняється, крім випадків, передбачених законодавством.

У разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово. У разі зміни місця проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці пільговик знімається з обліку в уповноваженому органі за попереднім місцем проживання та стає на облік за новим місцем проживання. Уповноважені органи за попереднім місцем проживання пільговика закривають його персональну облікову картку та видають пільговику довідку про зняття з обліку, а за новим місцем проживання відкривають нову облікову картку з дати реєстрації пільговика (п. 7 Положення (у редакції станом на 21.12.2016р.).

Згідно абз. 1 п. 10 Положення (у редакції станом на 21.12.2016р.) підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга"; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга" (п. 11 Положення (у редакції станом на 21.12.2016р.).

Скаржником до суду апеляційної інстанції надано довідки про зняття з обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають пільги, з зазначенням причин зняття з обліку, докази в підтвердження таких обставин. Враховуючи подані докази, судом апеляційної інстанції встановлено безпідставне нарахування позивачем у 2016 р. пільг громадянам: ОСОБА_4 (помер 23.12.15р.), ОСОБА_5 (вибув 01.06.16р.), ОСОБА_6 (померла 05.02.16р.), ОСОБА_7 (помер 16.07.15р.), ОСОБА_8 (померла 07.12.15р.), Міндюк Ю,М. (помер 30.08.15р.), ОСОБА_9 (помер 13.12.15 р.), ОСОБА_10Г (помер 10.01.16 р.), ОСОБА_11 (помер 26.06.16 р.), ОСОБА_12 (помер 04.01.16 р.), ОСОБА_13 (помер 01.01.15р.), Бочкор В,Ю. (помер 13.03.16р.).

Загальний розмір безпідставно заявлених вимог складає 3848,52 грн., у звязку із чим суд апеляційної інстанції вважає, що у цій частині доводи апелянта обґрунтовані і рішення у цій частині належить частково скасувати. Що ж стосується доводів апелянта стосовно безпідставності надання послуг у 2016 р. в розмірі 1203,28 грн. пільговикам за адресою, яка не відповідає адресі згідно обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, то такі судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на формальні підстави апелянта, і не виконання вимог суду апеляційної інстанції щодо надання доказів суду, що зміна місця проживання такими громадянами-пільговиками відбувалась не в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує відповідач.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 337,33 грн. 3% річних та 605,65грн. інфляційних втрат.

Згідно ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування ст. 625 ЦК України, необхідно встановити наявність прострочення грошового зобов'язання та період прострочення відповідачем строків, в тому числі необхідно встановити початок періоду такого порушення, як правомірно зробив висновок місцевий господарський суд.

Господарський договір між сторонами не укладався, не передбачений такий строк і вищезазначеними законами України, що регулюють дані відносини, а тому сторонами або законом не встановлена конкретна дата сплати - виконання господарського зобов'язання, зі спливом якої починається порушення зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведений конкретний період, з зазначенням точної дати обов'язку виконання грошового зобов'язання відповідачем.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (ч.ч. 1,2 ст. 104 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2017 р. у цій справі в частині стягнення 3848,52 грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг і у цій частині прийняття нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору, а тому з ОСОБА_2 соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації на користь ПАТ «Укртелеком» слід стягнути 1455,23 грн. судового збору за розгляд позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2017 р. у цій справі скасувати частково в частині стягнення 3848,52 грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг і у цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, в звязку із чим п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.04.2017 р. у цій справі викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації (90600, Закарпатська область, м. Рахів, вул. Вербник, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601, м. Київ, бульвар Т.Шевченка, 18 , ) в особі Закарпатської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Кирила і ОСОБА_10, 4, код ЄДРПОУ ВП 25438186) суму 48162,80 грн. невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг та 1455,23 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.»

2. В решті рішення залишити без змін.

3. Місцевому господарському суду видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови підписано 17.10.2017р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Юрченко Я.О.