КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Справа№ 910/8179/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Поліщук Ю.В.;

відповідача: Шкурат О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська

національна розрахункова картка"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.07.2017

у справі №910/8179/17 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська

національна розрахункова картка"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк

"Укргазбанк"

про стягнення 140 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська національна розрахункова картка" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - відповідач) заборгованості за виконані роботи по розробці, модифікації та гарантійному супроводженню програмного забезпечення у загальному розмірі 140 000,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що борг виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними та допустимими доказами. Зокрема, відповідач вважає, що лист, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, не є акцептом у розумінні ст. 642 Цивільного кодексу України. Окрім того, відповідач є банком з часткою держави у статутному капіталі у розмірі 94,6984%. Постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 відповідача віднесено до об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Тобто, відповідач має спеціальний статус, який зобов'язує його діяти у відповідності до норм, передбачених відповідними нормативно-правовими актами. В даному випадку сторони не могли укласти договір у спрощений спосіб, оскільки це суперечило законодавству, дійсному на момент спірних правовідносин. Зокрема, у даному випадку для можливості надання позивачем послуг необхідне обов'язкове укладення договору закупівлі, попри спрощену процедуру самої закупівлі. Водночас, для надання послуг по розробці, модифікації та гарантійному супроводженню програмного забезпечення обов'язково необхідно рішення Голови Комітету конкурсних торгів, а також дотримання письмової форми укладення відповідного договору. У протилежному випадку передбачена пряма заборона оплати рахунків щодо послуг, наданих без дотримання вимог Порядку організації та здійснення закупівель товарів, робіт та послуг Акціонерного банку «Укргазбанк», затвердженому протоколом Правління відповідача №74 від 10.12.2015 (п.4 розділу 3 Порядку).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/8179/17 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/8179/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття неправильного по суті заявлених вимог рішення. Загалом доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися позивачем під час розгляду справи Господарським судом міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2017, апеляційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.09.2017.

26.09.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про безпідставність доводів апеляційної скарги та просив суд залишити скаргу без задоволення.

28.09.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшли пояснення позивача по справі, а також клопотання позивача про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з хворобою представника.

В судовому засіданні 28.09.2017 представник позивача підтримав вищевказане клопотання та просив суд клопотання задовольнити.

Представник відповідача залишив вирішення клопотання позивача на розсуд суду.

Колегія суддів вирішила задовольнити клопотання позивача, у зв'язку з чим в судовому засіданні 28.09.2017, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.10.2017.

В судовому засіданні 12.10.2017 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень до неї, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/8179/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 12.10.2017 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 12.10.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

17.06.2013 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір №2ПО/3 на виконання робіт по розробці, модифікації та гарантійному супроводженню програмного забезпечення (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 12-14).

Згідно з Договором (п.п.1.1) останнім визначаються основні умови, строки та порядок взаємодії сторін при виконанні виконавцем за дорученням замовника робіт по розробці, модифікації та гарантійному супроводженню програмного забезпечення on-line/off-line, за допомогою якого надається можливість юридичним особам, фізичним особам-підприємцям та фізичним особам виконувати платежі у національній валюті готівкою та у безготівковій формі з використанням банківських карток, емітованих банками "УкрКарт" та іншими банками на програмно-технічний комплекс самообслуговування замовника. В результаті виконаних робіт виконавець надає замовнику право на користування розробленого програмного забезпечення on-line/off-line на умовах, зазначених в розділі 6 договору.

Роботи по гарантійному супроводженню програмного забезпечення on-line/off-line включають: забезпечення безперебійної роботи програмного забезпечення, включаючи своєчасне усунення програмних помилок в роботі програмного забезпечення під час його експлуатації; виконання доопрацювання програмного забезпечення, пов'язаних зі змінами діючого законодавства України, вимог обов'язкових до виконання банками та за умовою, що зазначені зміни стосуються функціональності програмного забезпечення; технічну підтримку та консультації персоналу замовника з питань експлуатації програмного забезпечення; виконання доопрацювань програмного забезпечення з метою поліпшення якості його роботи або усунення зауважень, що визначені замовником в процесі експлуатації та/або оптимізації роботи його окремих частин; надання документації щодо функціонування програмного забезпечення за запитами замовника; виконання доопрацювань програмного забезпечення у вигляді створення нових форм звітів, реєстрів, внесення змін та доповнень до переліку платних послуг/сервісів та платіжних реквізитів тощо; постачання та впровадження нових версій програмного забезпечення в разі їх розробки за погодженням сторін (п.2.4 Договору).

В п.п.9.3.3 п.9.3 Договору останній може бути розірваний достроково за ініціативою однією із сторін при письмовому повідомленні іншої сторони за 60 календарних днів до дати розірвання.

Протягом 2013 року між сторонами було укладено низку додаткових угод до Договору (том справи - 1, аркуші справи - 15-23).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що після закінчення строку дії Договору, між сторонами відбувалося листування, на підставі якого вони вирішили укласти договір у спрощений спосіб і такий правочин є підставою для виконання зобов'язань належним чином.

Позивач виконав роботи з управління мережею кіосків та направив відповідачу на підписання Акти виконаних робіт, а також рахунки на оплату на загальну суму 140 000,00 грн. Проте відповідач Акти не підписав та рахунки не оплатив, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на дату звернення з позовом до суду становила 140 000,00 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку погасити борг, позивач звернувся за захистом своїх прав до суд та просив стягнути з відповідача 140 000,00 грн. боргу.

Місцевий господарський суд відмовив у позові повністю, визнавши вимоги позивача нормативно необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що позивач листами №1853/501 від 17.10.2016, №2064/501 від 28.11.2016 та №381/501 від 14.03.2017 надіслав відповідачу по два примірники актів виконаних робіт за послуги управління мережею за період: з січня по вересень 2016 у розмірі 90 000,00 грн.; жовтень 2016 у розмірі 10 000,00 грн.; з листопада 2016 по лютий 2017 у розмірі 40 000,00 грн., а також рахунки на оплату №1051 від 17.10.2016, №1156 від 24.11.2016, №173 від 10.03.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 33-41).

За твердженням позивача, відповідач не підписав та не повернув жодного акту виконаних робіт та не оплатив надані послуги згідно з виставленими рахунками, що й призвело до виникнення заборгованості у сумі 140 000,00 грн., вимоги про стягнення яких є предметом розгляду у даній справі.

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначав про те, що місцевим господарським судом було проігноровано наявні в матеріалах справи переписку між сторонами, а також Акти виконаних робіт №7233 від 17.10.2016, №8044 від 24.11.2016, №1525 від 28.02.2017, які, на думку позивача, свідчать про укладення між сторонами договору у спрощений спосіб.

З цього приводу судом було встановлено, що з 2016 року між сторонами відсутні договірні відносини. Доказів на підтвердження укладення між сторонами договору у письмовій формі не надано.

Під час виконання Договору №2ПО/3 від 17.06.2013 позивач звернувся до відповідача з листом №2505/305 від 27.10.2015 (том справи - 1, аркуш справи - 25), в якому повідомив про те, що з 29.12.2015 позивач не зможе надавати відповідачу послуги, які становлять предмет вищевказаного договору та ініціює розірвання останнього на підставі п.п.9.3.3 Договору.

З наведеного випливає, що 31.12.2015 було останнім днем дії Договору.

В листі №3008/304 від 24.12.2015 (том справи - 1, аркуш справи - 27) позивач підтвердив відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами та запропонував надання послуг з управління мережею кіосків самообслуговування вартістю 40 000,00 грн. та послуг з підтримки 11 кіосків з обмеженим переліком контентів вартістю 20 000,00 грн.

Відповідач в листі №1701/11264/1015 від 30.12.2015 повідомив позивача про те, що готовий розглянути можливість оплати за управління мережею та підтримку кіосків самообслуговування в розмірі 10 000,00 грн. на місяць.

Позивач вважає, що на підставі вищевказаних листів між сторонами було укладено договір у спрощений спосіб, який є підставою для виконання господарських зобов'язань.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В ст. ст. 180, 181 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з положеннями ст. ст. 628, 638 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ст. ст. 641, 642 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що лист відповідача, на який позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не є акцептом у розумінні ст. 642 Цивільного кодексу України, оскільки зазначення в листі №1701/11264/1015 від 30.12.2015 про те, що відповідач готовий розглянути можливість оплати за управління мережею та підтримку кіосків самообслуговування в розмірі 10 000,00 грн. на місяць не свідчить про повну і безумовну згоду відповідача на укладення договору з позивачем.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо укладання між сторонами Договору у спрощений спосіб.

При цьому колегією суддів враховано, що згідно з постановами Кабінету Міністрів України №567 від 10.06.2009 «Про капіталізацію публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк» та №384 від 15.06.2015 «Про додаткову капіталізацію публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», відповідач є банком з часткою держави в статутному капіталі у розмірі 94,6984%.

Постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 відповідача було віднесено до переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Наведене свідчить про те, що відповідач має спеціальний статус, який зобов'язує його діяти згідно з нормами, передбаченими відповідними нормативно-правовими актами.

Так в ч.3 ст. 2 Закону України «Про державні закупівлі» (чинного на час існування спірних правовідносин) передбачено, що дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є, в тому числі, послуги, закупівля яких здійснюється банками для надання ними банківських послуг та проведення банківських операцій відповідно до законів України «Про банки і банківську діяльність» та «Про Національний банк України».

Здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг відповідачем на час виникнення спірних правовідносин стороні було визначено Порядком організації та здійснення закупівель товарів, робіт та послуг АБ «Укргазбанк», затвердженим протоколом Правління відповідача №74 від 10.12.2015 (далі - Порядок закупівель), відповідно до розділу 3 якого цей Порядок застосовується до закупівель товарів, робіт і послуг, які здійснюються за рахунок коштів АБ «УКРГАЗБАНК», якщо вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг), дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень за календарний рік, послуги з поточного ремонту приміщень - 300 тисяч гривень, робіт - 300 тисяч гривень, до таких закупівель застосовуються процедури закупівлі зазначені в Розділі 11 цього Порядку. Умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг можуть встановлюватися або змінюватися виключно цим Порядком. Дія цього Порядку в частині проведення процедур закупівель не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є, в тому числі, послуги, закупівля яких здійснюється замовником згідно з додатком 1 до цього Порядку для надання ним банківських послуг відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність». Забороняється укладання договорів (рахунків), які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, визначених цим Порядком. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури закупівлі або застосування цього Порядку. В окремих випадках за рішенням Комітету допускається укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, визначених цим Порядком.

В Додатку 1 до Порядку закупівель визначено орієнтовний перелік послуг, закупівля яких проводиться відповідачем при здійсненні ним банківських послуг. Так, в п.10 вказаного Додатку 1 до переліку послуг віднесено послуги з надання права на використання програмного забезпечення, його розробки, доопрацювання, супроводу та/або технічної підтримки, яке використовується банком при здійсненні ним банківських послуг, а також забезпечує захист інформації та збереження банківської таємниці.

Тобто, в таких випадках застосовується процедура, передбачена в розділі 63 Порядку закупівель «Порядок укладання договорів закупівлі послуг для надання банківських послуг», яким передбачено, що керівник структурного підрозділу, перед початком процедури погодження договорів у ПК «Парус» подає Голові Комітету службову записку з обґрунтуванням укладання договору закупівлі послуг для надання банківських послуг. Голова Комітету протягом трьох робочих днів приймає рішення щодо здійснення закупівлі послуг для надання банківських послуг згідно із Законом України «Про банки і банківську діяльність».

З наведеного випливає, що в будь-якому випадку наданню відповідних послуг передує обов'язкове укладення договору закупівлі, попри спрощену процедуру самої закупівлі.

Окрім того, в п.1 Розділу 62 Порядку закупівлі «Основні вимоги до договору про закупівлю» передбачено, що договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком.

Таким чином, передумовою для укладення відповідного договору щодо надання послуг по розробці, модифікації та гарантійному супроводженню програмного забезпечення є наявність рішення Голови Комітету конкурсних торгів, а також дотримання письмової форми укладення такого договору. В іншому випадку передбачена пряма заборона оплати рахунків щодо послуг, наданих без дотримання вимог Порядку закупівель (п.4 розділу 3 Порядку закупівель).

В процесі перегляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що між сторонами було укладено договір у спрощений спосіб шляхом обміну листами, оскільки такий спосіб прямо заборонений спеціальними нормативно-правовими актами, якими були регламентовані правовідносини сторін, а відтак позивач не довів суду факту надання ним послуг відповідачу на 140 000,00 грн.

За наведених обставин позовні вимоги є необґрунтованими, непідтвердженими належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості заявлених ним вимог та спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, надані суду пояснення та докази, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/8179/17 та задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/8179/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/8179/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8179/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк