ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" жовтня 2017 р.Справа № 916/882/17

За позовом: комунального підприємства "Надія" Крижанівської сільської ради Лиманьского району Одеської області

до відповідачів: 1. Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

3. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про скасування договору оренди земельної ділянки та частини правочину

Головуючий суддя Цісельський О.В.

судді Д'яченко Т.Г.

Рога Н.В.

Представники сторін:

від позивача: Романенко А.А. - довіреність,

від відповідача 1: Матвейчук М.І. - довіреність, Нефідов С.А. - довіреність

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: ОСОБА_7 - довіреність

СУТЬ СПОРУ: позивач, комунальне підприємство "Надія" Крижанівської сільської ради Лиманьского району Одеської області, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить суд договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,7724 га, укладений 28.02.2005р. між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та Крижанівською сільською радою, який зареєстровано 30.03.2005р. у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі №08, - визнати протиправними та скасувати.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.04.2017р. позовну заяву (вх.№942/17) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/882/17 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

27.04.2017р. на адресу господарського суду Одеської області надійшло клопотання Крижанівської сільської ради Лиманьского району Одеської області про відкладення розгляду справи (вх.№9818/17), яке судом було задоволено.

Представник позивача, 18.05.2017р. та 01.06.2017р., звернувся до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи (вх.№11032/17), та (вх.№12205/17), які судом були задоволені.

Клопотання відповідача - Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, про відкладення розгляду справи (вх.№12163/17 від 01.06.2017р.), яке судом було задоволено.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.06.2017р. справу №916/882/17 було призначено до колегіального розгляду.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 12.06.2017р., справу №916/882/17 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Гуляк Г.І., Рога Н.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.06.2017р. колегія суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Гуляк Г.І., Рога Н.В. прийняла справу №916/882/17 до свого провадження та призначила до розгляду в судовому засіданні.

29.06.2017р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-3488/17) про витребування додаткових доказів в порядку ст.38 ГПК України, яке судом було задоволено.

29.06.2017р. позивач подав до суду клопотання про призначення судової експертизи (вх.№2-3487/17), яке судом було залишено без задоволення з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

29.06.2017р. позивач звернувся до суду із заявою (вх.№2-3489/17) про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,7724 га, укладений 28.02.2005р. між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та Крижанівською сільською радою, який зареєстровано 30.03.2005р. у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №08, - визнати недійсним.

Оскільки зазначена заява, не суперечить вимогам ст.22 ГПК України, судом її прийнято до розгляду.

29.06.2017р. позивач звернуся до суду із заявою (вх.№2-3486/17) про забезпечення позову, у задоволенні якої судом було відмовлено, з підстав її недоведеності та необґрунтованості.

10.07.2017р. позивач подав до суду клопотання про призначення судової експертизи (вх.№2-3729/17), яке судом було залишено без задоволення з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

З підстав перебування члена колегії судді господарського суду Одеської області Гуляк Г.І. на лікарняному з 09.08.2017р., розпорядженням керівника апарату суду Вінцевської О.О. №795 від 14.08.2017р., справу №916/882/17 було призначено до повторного автоматичного розподілу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.08.2017р., справу №916/882/17 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Рога Н.В., Д'яченко Т.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.08.2017р. справу №916/882/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Рога Н.В., Д'яченко Т.Г. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача - Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області проти задоволення позовних вимог позивача не заперечують, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№11044/17 від 18.05.2017р.).

Представник відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, відзив на позов суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№9869/17 від 27.04.2017р.).

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

13.10.2004р. Крижанівською сільською радою було прийнято рішення "Про передачу земельний ділянок в оренду терміном на 49 років фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 для експлуатації об'єктів нерухомого майна (адміністративні і виробничі приміщення, будівлі та споруди центральної садиби, 76/100 частини приміщень та споруд причалу №217) №541.

Зазначеним рішенням Крижанівської сільської ради №541 від 13.10.2004р. було вирішено:

- затвердити технічну документацію по складанню договорів оренди земельних ділянок фізичній особі ОСОБА_1 для експлуатації об'єктів нерухомого майна (адміністративні і виробничі приміщення, будівлі і споруди центральної садиби, 76/100 частини приміщень та споруди причалу №217);

- вилучити земельні ділянки, що перебувають в користуванні РА ТОВ "Чорноморець", загальною площею 1,8872 га забудованих земель іншого сільськогосподарського призначення, в т.ч. земельна ділянка, площею 0,7724 забудованих земель іншого сільськогосподарського призначення, на якій розміщуються адміністративні виробничі приміщення, будівлі і споруди центральної садиби в межах АДРЕСА_2, земельна ділянка площею, 1,148 га забудованих земель іншого сільськогосподарського призначення, на якій розміщуються 76/100 частини приміщень та споруд причалу №217 в межах АДРЕСА_1;

- надати їх фізичні особі ОСОБА_1 в оренду терміном на 49 років, для експлуатації об'єктів нерухомого майна на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (в межах населеного пункту);

- заключити з фізичною особою ОСОБА_1 договори оренди земельних ділянок, терміном 49 років.

28.02.2005р. між Крижанівською сільською радою (Орендодавець) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договір оренди землі, згідно умов п.1.1. якого, Орендодавець на підставі свого рішення №541-IV від 13.10.2004р. надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться на території Крижанівської сільської ради, с. Крижанівка, Комінтернівського району Одеської області по АДРЕСА_2.

Відповідно до п.1.2. Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,7724 га, що визначена у плані земельної ділянки, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.3. Договору встановлено, що цільове призначення земельної ділянки - для експлуатації об'єктів нерухомого майна за адресою: с. Крижанівка, Комінтернівського району Одеської області, АДРЕСА_2. Експертна грошова оцінка земельної ділянки - не здійснювалась.

Зі змісту п.1.4. Договору, вбачається, що Договір укладений терміном на 49 років починаючи з дати його реєстрації. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Рішенням виконавчого комітету Крижанівської ради Комінтернівського району Одеської області №21 від 27.02.2006 вирішено видати свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_1 на 83/100 частин об'єкту нерухомого майна - центральної садиби, який знаходиться в с. Крижанівка, Комінтернівського району Одеської області по АДРЕСА_2, який складається з літ. "А" - адмінкорпусу; літ. "А1, А2" - прибудови; літ.пд (А1) - підвалу; літ. "Б, Б1" офісу-більярду; літ. "б" - тамбуру; літ. "вх.пд" - входу в підвал; літ. "пд(Б1)" - підвалу; літ. "Г" - вбиральні; літ. "Д1" - складського приміщення; літ. "Д2" - відділу флоту; літ. "З-З2, З4" - столярного цеху з прибудовою; літ. "з" - тамбуру; літ. "вх.пд" - входу в підвал; літ. "пд. (З1)" - підвалу; літ. "И" - картонажного цеху; літ. "И1-И3" - з прибудови; літ. "О" - керамічного цеху; літ. "П-П2" - гаражів з токарним цехом; літ. "Р" - прохідної; літ. "С" - радіорубки; літ. "Т" - блоку майстерень з боксами; літ. "т" - навісу; літ. "У" котельні.

На підставі даного рішення, ФОП ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.02.2006 р., а саме, 83/100 частини нерухомого майна центральної садиби, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Крижанівка, АДРЕСА_2.

10.08.2007р. Крижанівською сільською радою було прийнято рішення "Про продовження строку оренди земельної ділянки на умовах короткострокової оренди СПД ОСОБА_1 на земельну ділянку під будівлями та спорудами №368-У.

Зі змісту наведеного рішення вбачається, що Крижанівською сільською радою вирішено:

- продовжити строк оренди земельної ділянки під будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 в с. Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, площею 0,0683 га, терміном на 5 років СПД ОСОБА_1;

- зобов'язати ОСОБА_1 звернутися до землевпорядної організації та замовити виготовлення реєстраційної справи по складанню договору оренди і проведення його державної реєстрації.

15.08.2007р. між Крижанівської сільською радою (Орендодавець) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договір оренди, згідно умов п.1 якого, Орендодавець на підставі рішення Крижанівської сільської ради №368-V від 10.08.2007р. Комінтернівського району надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку під будівлями та спорудами, розташованими за адресою с. Крижанівка, АДРЕСА_2, Комінтернівського району Одеської області.

Відповідно до п.2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,683 га.

Пунктом 3 Договору встановлено, що в нормативна грошова оцінка земельної ділянки не здійснювалась.

У відповідності до п.6 Договору, Договір укладено на 5 (п'ять) років. Після строку Договору оренди Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 20 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

07.03.2012р. між ОСОБА_1 (Дарувальниця) та ОСОБА_2 (Обдаровуваний) було укладено Договір дарування частини нерухомого майна, згідно умов п.1. якого, ОСОБА_1 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність до укладення цього Договору 83/100 (вісімдесят три сотих) частини нерухомого майна - центральної садиби, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_2) та в цілому складається з: одного адміністративного корпусу, зазначеного в плані під літерою "А", з прибудовою - А1-А2, підвалом - пд (А1) основною площею 1864,0 кв.м., загальною площею 2 413,00 кв.м.; офісу-більярду - Б.-Б1, з тамбуром-б, підвалом пд (Б1), з входом у підвал- вхпд1, вбирані-Г, будинком культури-Д, з складським приміщенням - Д1, відділом флоту - Д2, з прибудовою - Д3-Д4, столярного цеху з прибудовами -З-З2,З4, з тамбуром-з, підвалом -пд (З1), з входом у підвал-вхпд, картонажного цеху-И, з прибудовою -И1-И3, керамічного цеху-О, гаражу з токарним цехом - П-П2, прохідної-Р, радіорубки-С, блоку майстерень з боксами-Т, з навісом -т, котельні - У, брукування-І, огорожі №1-7.

Відповідно до п.2. Договору, земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно - центральна садиба за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_2), не приватизована, має загальну площу 7 724 (сім тисяч сімсот двадцять чотири) кв.м. та кадастровий номер НОМЕР_1, знаходиться в користуванні Дарувальниці на підставі рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №541-IV від 13.10.2004р. про передачу ОСОБА_1 в користування зазначеної вище земельної ділянки для експлуатації об'єктів нерухомого майна, відповідного договору оренди, укладеного сторонами 28.02.2005р., та зареєстрованого в Книзі записів державної реєстрації Договорів оренди землі за №08 30.03.2005р.

Пунктом 3 Договору встановлено, що зазначена частина нерухомого майна - центральної садиби належить дарувальниці на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.02.2006р. Виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, право власності на частину нерухомого майна - центральної садиби зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно у книзі №60, запис №15, реєстраційний номер майна 5269509.

Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М.

20.07.2016р. Крижанівською сільською радою було прийнято рішення "Про передачу комунальному підприємству "Надія" Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області у постійне користування земельну ділянку для експлуатації об'єктів нерухомого майна (КВЦПЗ - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови), за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Крижанівська сільська рада, АДРЕСА_2.

Відповідно до наведеного рішення, комунальному підприємству "Надія" Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області було передано постійне користування земельну ділянку загальною площею 0,1654 га, для експлуатації об'єктів нерухомого майна (КВЦПЗ - 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Крижанівська сільська рада, АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.

На виконання вказаного рішення позивачем в передбаченому законом порядку зареєстровано відповідне право постійного користування земельною ділянкою.

З метою додержання цільового використання отриманої земельної ділянки, комунальним підприємством направлено на адресу Крижанівської сільської ради відповідний запит про надання інформації щодо будинку культури.

Отримавши відповідь на зазначений запит, комунальному підприємству стало відомо, що рішенням сесії Крижанівської сільської ради №541-IV від 13.10.2004 у користування ФОП ОСОБА_1 було передано земельну ділянку комунальної власності загальною площею 7724 кв. м для експлуатації адміністративних і виробничих приміщень будівель і споруд центральної садиби в межах с. Крижанівка по АДРЕСА_2.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2016р. у справі №916/3085/13 визнано за фізичною собою-підприємцем ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою площею 0,7724 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для експлуатації об'єктів нерухомого майна, за адресою: Одеська область, Комінтернівский район, село Крижанівка, АДРЕСА_2 на умовах і в обсязі, встановлених договором оренди землі, укладеного 28 лютого 2005 року між Крижанівською сільською радою Комінтернівского району Одеської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зареєстрованого в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №08 30 березня 2005 року, визнано незаконним та скасовано рішення двадцять восьмої сесії Крижанівської сільської ради Комінтернівского району Одеської області VI скликання №454 - VI від 12 жовтня 2012 року "Про скасування договору оренди земельної ділянки від 28 лютого 2005 року наданої в користування СПД ОСОБА_1 для експлуатації об'єктів нерухомого майна розташованої за адресою: АДРЕСА_2 Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області", визнано недійсною угоду, укладену 3 грудня 2012 року між Крижанівською сільською радою Комінтернівского району Одеської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, про розірвання договору оренди землі від 28 лютого 2005 року.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,7724 га, укладений 28.02.2005р. між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та Крижанівською сільською радою, який зареєстровано 30.03.2005р. у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №08, укладено з порушенням чинного на момент його укладення Законодавства України та без проведення відповідної нормативної грошової оцінки землі.

З врахуванням вищенаведеного, позивач був змушений звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав.

Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, але який встановлений законом або договором та є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту, оспорюваного договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою зазначений договір є договором оренди землі.

Відповідно ч.2 ст.126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

У відповідності до статей 6, 17 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст.6 Закону України "Про оренду землі").

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч.5 ст.6 Закону України "Про оренду землі").

Об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст.17 Закону України "Про оренду землі").

Отже, настання юридичного факту передання земельної ділянки орендарю, як невід'ємної умови укладення договору оренди земельної ділянки, законодавець нерозривно пов'язує з моментом державної реєстрації права оренди.

За змістом частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на нежилий будинок, будівлю, або споруду, які розташовані на земельній ділянці або добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

При цьому, ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Приписи п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (абз.3 п.1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" №02-5/111 від 12.03.99).

За положеннями абз.5 п.5 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п.2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р., якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, тому обов'язком позивача, відповідно до ст.33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Таким чином, судом встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом позивач, вважає оспорюваний договір укладеним із порушенням Законодавства України, чинного на момент його укладення, зокрема без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в свою чергу порушує права та інтереси як позивача, так і територіальної громади с. Крижанівка.

З цього приводу суд зазначає про наявність в матеріалах справи наявний витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, згідно якого, розмір нормативної грошової оцінки землі станом на 01.01.2012р. складає 10 318 955,04 грн.

Крім того, суд зазначає, що оспорюваний договір укладався на підставі рішення Крижанівської сільської ради "Про передачу земельний ділянок в оренду терміном на 49 років фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 для експлуатації об'єктів нерухомого майна (адміністративні і виробничі приміщення, будівлі та споруди центральної садиби, 76/100 частини приміщень та споруд причалу №217) №541, яке в свою чергу чинне та в судовому порядку недійсним не визнавалось.

Поряд з цим, слід зазначити, що наведеним рішенням було затверджено технічну документацію по складанню договорів оренди земельних ділянок фізичній особі ОСОБА_1 для експлуатації об'єктів нерухомого майна (адміністративні і виробничі приміщення, будівлі і споруди центральної садиби, 76/100 частини приміщень та споруди причалу №217).

Частинами 1, 2 ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, та усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Слід зазначити, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,7724 га, був укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Крижанівською сільською радою, 28.02.2005р., ще до державної реєстрації, 21.04.2011р., в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань самого комунального підприємства "Надія" Крижанівської сільської ради Лиманьского району Одеської області.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Слід зазначити, що суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Винесення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи.

При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Як вірно встановив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дійшов висновку про відсутність підстав для правового захисту його інтересів в межах даного спору, оскільки позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.ст.32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЛ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р.).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003р.).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 4-2 та 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог комунального підприємства "Надія" Крижанівської сільської ради Лиманьского району Одеської області, судові витрати, згідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2017 р.

Головуючий суддя О.В. Цісельський

Судді Т.Г. Д'яченко

Н.В. Рога