РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017Справа №910/13081/16

За позовом Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи»

про стягнення 1.553.144,46 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Карманова О.М., довіреність № 1 від 03.01.2017

від відповідача Коляда С.М., довіреність № б/н від 24.04.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи» 1.553.144,46 грн. заборгованості за договорами на експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг №№ 074-01/2012, 074-02/2012 та 074-03/2012 від 17.12.2012, з яких заборгованість

- за договором № 074-01/2012 від 17.12.2012 становить 542.124,79 грн., пеня у розмірі 282.539,87 грн., 144.563,94 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 20.963,96 грн.;

- за договором № 074-02/2012 від 17.12.2012 становить 250.402,75 грн., пеня у розмірі 137.929,16 грн., 63.811,78 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 9.405,51 грн.;

- за договором № 074-03/2012 від 17.12.2012 становить 55.362,44 грн., пеня у розмірі 28.958,63 грн., 14.974,61 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 2.077,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/13081/16 від 29.09.2016 позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи» на користь Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» заборгованість за договором № 074-01/2012 у розмірі 542.124,79 грн., пеню у розмірі 109.602,44 грн., 3% річних - 19.788,82 грн. та інфляційні втрати - 126.958,75 грн.; заборгованість за договором № 074-02/2012 у розмірі 250.402,75 грн., пеню у розмірі 61.231,73 грн., 3% річних - 8.776,81 грн. та інфляційні втрати - 55.471,70 грн.; заборгованість за договором № 074-03/2012 у розмірі 55.362.44 грн., пеню у розмірі 11.67364 грн., 3% річних - 1941,66 грн. та інфляційні втрати - 13.148,46 грн., а також судовий збір у розмірі 18.842,41 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва № 910/13081/16 від 29.09.2016 відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/13081/16 від 11.05.2017 рішення Господарського суду міста Києва № 910/13081/16 від 29.09.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13081/16 відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/13081/16 від 09.08.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі № 910/13081/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/13081/16 отримані Господарським судом міста Києва 16.08.2017.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 16.08.2017 за № 05-23/2428 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16.08.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2017 розгляд справи № 910/13081/16 призначено на 19.09.2017.

Відповідачем 13.09.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з проведенням переговорів з ініціативи директора позивача щодо укладення мирової угоди.

Позивач у поданих 15.09.2017 до відділу діловодства суду поясненнях просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13081/16 від 19.09.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали від 19.08.2017, розгляд справи відкладено на 05.10.2017.

Відповідач у поданих 05.10.2017 до відділу діловодства поясненнях зазначає, що згідно звіту аудитора відсутня основна заборгованість за договорами обслуговування, але здійснений розрахунок пені та відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у загальному розмірі 222.740,33 грн. Вважає, що звіт свідчить що розрахунок заборгованості до позову зроблений не вірно (не враховано дострокове припинення договору 24.07.2015, не враховано відсутність права застосування п. 1.2 договорів обслуговування через неузгодження сторонами змін до кошторису тощо).

Позивач в судовому засіданні 05.10.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 05.10.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 05.10.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.12.2012 між Державним підприємством «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України» (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи» (далі - відповідач, замовник) було укладено ряд договорів (далі разом - договори) про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг, а саме

№ 074-01/2012 (далі - договір № 074-01/2012), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування Торгового центру за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а (далі - торговий центр), а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 2965,60 кв.м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток № 1 до договору № 074-01/2012) вартість послуг на місяць за договором становить 30 000,00 грн.

№ 074-02/2012 (далі - договір № 074-02/2012), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування площ замовника, розташованих в межах Торгового центру «Будинок одягу» за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 1020 кв. м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток №1 до договору-1) вартість послуг на місяць за договором становить 16 592,48грн.

№ 074-03/2012 (далі - договір № 074-03/2012), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування площ замовника, розташованих в межах Торгового центру «Будинок одягу» за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 236,4 кв.м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток №1 до договору-3) вартість послуг на місяць за договором становить 3 583,33 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідачем належним чином не виконувалися умови вказаних вище договорів, у зв'язку із чим перед позивачем виникла заборгованість.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 5.1 договорів договори набирають чинності з моменту підписання та діють до 16.12.2013 включно, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання сторонами. Сторонами встановлено, що умови цих договорів відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України у зв'язку з реорганізацією Державного підприємства «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів України у м. Києві», на підставі правонаступництва Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України» згідно з наказом ДПС України від 22.09.2012 № 541 вступає в дію у частині розрахунків з 01.10.2012.

Пунктом 5.3 договорів сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цих договорів до закінчення строку їх чинності за один місяць, вони вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цими договорами.

Як зазначалось вище строк дії договорів встановлений з 17.12.2012 по 16.12.2013, тобто на 1 (один) рік. Доказів того, що однією із сторін було виявлено бажання не продовжувати договірні відносини шляхом надіслання іншій стороні повідомлення за місяць до закінчення дії договору тобто у листопаді 2013 року та 2014 року не подано, а отже договори було неодноразово продовжено до 16.12.2015.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Пунктом 5.4 договорів передбачено, що про намір дострокового припинення договору сторони зобов'язані повідомити одна одну не менше, ніж за один місяць до передбачуваної дати припинення цього договору (п. 5.4 договорів).

Отже умовами договору передбачено можливість припинення договору в односторонньому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 17.06.2015 надіслав позивачу листи за №№ 01-60, 01-61, 01-62 від 17.06.2015 про припинення (розірвання) договорів, які отримано позивачем 24.06.2017.

Проте позивач листами за №№ 725, 726, 727 від 02.07.2015 повідомив відповідача про заперечення у розірванні вказаних договорів.

Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Оскільки позивач отримав повідомлення відповідача про припинення дії договорів 24.06.2015, то з урахуванням п. 5.4 договорів, суд приходить до висновку, що вони є припиненими з 25.07.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. п. 2.1.3, 2.1.5, 2.1.6 договорів виконавець зобов'язується надавати замовнику не пізніше останнього дня кожного місяця рахунки на оплату витрат з експлуатаційного обслуговування площ за поточний місяць; надавати замовнику з 20 числа поточного місяця по 20 число місяця, наступного за звітним рахунки за надані комунальні послуги за поточний місяць; надавати замовнику з 1 по 5 число кожного місяця, наступного за звітним, акти виконаних робіт.

Згідно п. 1.2 договору № 074-01/2012 вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток № 1 до договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012, якщо індекс інфляції більше 102% та становить 30.000,00 грн.

Згідно п. 1.2 договору № 074-02/2012 вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток № 1 до договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012, якщо індекс інфляції більше 102% та становить 16.592,48 грн.

Згідно п. 1.2 договору № 074-03/2012 вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток № 1 до договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012, якщо індекс інфляції більше 102% та становить 3.583,33 грн.

В матеріалах справи наявні наступні підписані та скріплені печатками обох сторін акти надання послуг

по договору № 074-01/2012: № 245 від 29.12.2012 на суму 30.000,00 грн., № 250 від 29.12.2012 на суму 30.000,00 грн., № 253 від 29.12.2012 на суму 30.000,00 грн., № 46 від 31.01.2013 на суму 30.000,00 грн., № 70 від 28.02.2013 на суму 30.000,00 грн., № 318 від 31.03.2013 на суму 30.000,00 грн., № 582 від 30.04.2013 на суму 30.000,00 грн., № 664 від 31.05.2013 на суму 30.000,00 грн., № 739 від 30.06.2013 на суму 30.000,00 грн., № 809 від 31.07.2013 на суму 30.000,00 грн., № 881 від 31.08.2013 на суму 30.000,00 грн., № 967 від 30.09.2013 на суму 30.000,00 грн., № 1014 від 31.10.2013 на суму 30.000,00 грн., № 1106 від 30.11.2013 на суму 30.000,00 грн., № 1146 від 31.12.2013 на суму 30.000,00 грн., № 8 від 31.01.2014 на суму 30.000,00 грн., № 74 від 28.02.2014 на суму 30.000,00 грн., № 102 від 31.03.2014 на суму 30.000,00 грн., № 148 від 30.04.2014 на суму 30.000,00 грн., № 207 від 31.05.2014 на суму 30.000,00 грн., № 259 від 30.06.2016 на суму 30.000,00 грн., № 343 від 31.07.2014 на суму 30.000,00 грн., № 416 від 31.08.2014 на суму 30.000,00 грн., № 463 від 30.09.2014 на суму 30.000,00 грн.

по договору № 074-02/2012: № 246 від 29.12.2012 на суму 16.592,46 грн., № 249 від 29.12.2012 на суму 16.592,46 грн., № 252 від 29.12.2012 на суму 16.592,46 грн., № 47 від 31.01.2013 на суму 16.592,46 грн., № 72 від 28.02.2013 на суму 16.592,46 грн., № 319 від 31.03.2013 на суму 16.592,46 грн., № 583 від 30.04.2013 на суму 16.592,46 грн., № 665 від 31.05.2013 на суму 16.592,46 грн., № 740 від 30.06.2013 на суму 16.592,46 грн., № 810 від 31.07.2013 на суму 16.592,46 грн., № 882 від 31.08.2013 на суму 16.592,46 грн., № 968 від 30.09.2013 на суму 16.592,46 грн., № 1015 від 31.10.2013 на суму 16.592,46 грн., № 1107 від 30.11.2013 на суму 16.592,46 грн., № 1147 від 31.12.2013 на суму 16.592,46 грн., № 9 від 31.01.2014 на суму 16.592,46 грн., № 75 від 28.02.2014 на суму 16.592,46 грн., № 103 від 31.03.2014 на суму 16.592,46 грн., № 149 від 30.04.2014 на суму 16.592,46 грн., № 208 від 31.05.2014 на суму 16.592,46 грн., № 260 від 30.06.2014 на суму 16.592,46 грн., № 344 від 31.07.2014 на суму 16.592,46 грн., № 417 від 31.08.2014 на суму 16.592,46 грн., № 464 від 30.09.2014 на суму 16.592,46 грн.

по договору № 074-03/2012: № 245 від 29.12.2012 на суму 3.583,33 грн., № 248 від 29.12.2012 на суму 3.583,33 грн., № 251 від 29.12.2012 на суму 3.583,33 грн., № 48 від 31.01.2013 на суму 3.583,33 грн., № 71 від 28.02.2013 на суму 3.583,33 грн., № 584 від 30.04.2013 на суму 3.583,33 грн., № 666 від 31.05.2013 на суму 3.583,33 грн., № 741 від 30.06.2013 на суму 3.583,33 грн., № 811 від 31.07.2013 на суму 3.583,33 грн., № 883 від 31.08.2013 на суму 3.583,33 грн., № 969 від 30.09.2013 на суму 3.583,33 грн., № 1106 від 30.11.2013 на суму 3.583,33 грн., № 1148 від 31.12.2013 на суму 3.583,33 грн., № 10 від 31.01.2014 на суму 3.583,33 грн., № 76 від 28.02.2014 на суму 3.583,33 грн., № 104 від 31.03.2014 на суму 3.583,33 грн., № 150 від 30.04.2014 на суму 3.583,33 грн., № 209 від 31.05.2014 на суму 3.583,33 грн., № 261 від 30.06.2014 на суму 3.583,33 грн., № 345 від 31.07.2014 на суму 3.583,33 грн., № 418 від 31.08.2014 на суму 3.583,33 грн., № 465 від 30.09.2014 на суму 3.583,33 грн.

Також в матеріалах справи наявні наступні акти надання послуг, які з боку відповідача не підписані та не скріплені печаткою

по договору № 074-01/2012: № 129 від 28.02.2015 на суму 32.559,20 грн., № 132 від 28.02.2015 на суму 33.568,54 грн., № 666 від 30.04.2015 на суму 57.502,74 грн., № 669 від 30.04.2015 на суму 47.511,76 грн., № 790 від 31.05.2015 на суму 65.553,12 грн., № 986 від 30.06.2015 на суму 66.995,29 грн., № 1131 від 31.07.2015 на суму 67.263,28 грн., № 1269 від 31.08.2015 на суму 66.590,64 грн., № 1375 від 30.09.2015 на суму 66.057,91 грн., № 1588 від 31.10.2015 на суму 67.577,23 грн., № 1685 від 30.11.2015 на суму 66.698,74 грн., № 1744 від 31.12.2015 на суму 68.032,72 грн.

по договору № 074-02/2012: № 130 від 28.02.2015 на суму 18.007,94 грн., № 133 від 28.02.2015 на суму 18.566,20 грн., № 290 від 31.03.2015 на суму 19.550,21 грн., № 289 від 31.03.2015 на суму 35.347,67 грн., № 667 від 30.04.2015 на суму 27.968,71 грн., № 670 від 30.04.2015 на суму 16.341,37 грн., № 791 від 31.05.2015 на суму 31.884,34 грн., № 987 від 30.06.2015 на суму 32.585,80 грн., № 1132 від 31.07.2015 на суму 32.716,14 грн., № 1270 від 31.08.2015 на суму 32.388,98 грн., № 1376 від 30.09.2015 на суму 32.129,87 грн., № 1587 від 31.10.2015 на суму 32.868,83 грн., № 1684 від 30.11.2015 на суму 32.441,54 грн., № 1745 від 31.12.2015 на суму 33.090,38 грн.,

по договору № 074-03/2012: № 131 від 28.02.2015 на суму 3.889,02 грн., № 134 від 28.02.2015 на суму 4.009,58 грн., № 291 від 31.03.2015 на суму 4.222,09 грн., № 668 від 30.04.2015 на суму 6.139,85 грн., № 671 від 30.04.2015 на суму 3.787,40 грн., № 792 від 31.05.2015 на суму 6.999,43 грн., № 988 від 30.06.2015 на суму 7.153,42 грн., № 1133 від 31.07.2015 на суму 7.182,02 грн., № 1271 від 31.08.2015 на суму 7.110,20 грн., № 1377 від 30.09.2015 на суму 7.053,32 грн., № 1586 від 31.10.2015 на суму 7.215,56 грн., № 1686 від 30.11.2015 на суму 7.121,76 грн., № 1746 від 31.12.2015 на суму 7.264,20 грн.

Матеріли справи свідчать, що позивачем всі вказані акти надання послуг разом з відповідними рахунками на оплату щомісячно направлялись відповідачу.

Доказів того, що позивачем вказані вище послуги не надавалися відповідачу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з п. п. 2.2.1, 2.2.2 договорів замовник зобов'язується сплачувати суму витрат на експлуатаційне обслуговування площ в повному обсязі, відповідно до встановлених виконавцем рахунків не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним; сплачувати суми за надання комунальних послуг протягом 5 банківських днів з дати отримання замовником, виставлених виконавцем рахунків.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Незважаючи на факт відсутності з 25.07.2015 між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо надання послуг, суд зазначає, що враховуючи норми ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуги, якими він фактично користується у повному обсязі.

Позивач забезпечує експлуатаційне обслуговування торгового центру та надає житлово-комунальні послуги власникам, орендарям приміщень, в тому числі відповідачу, незалежно від наявності з останнім договору.

Відповідачем належних доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували неотримання ним послуг у спірний період не подано. Також не подано доказів щодо виявлення відповідачем небажання отримувати ці послуги або доказів наявності листування з приводу обсягу та якості наданих послуг.

Отже відповідач користувався послугами, які надавались позивачем, а тому зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих у вказаний період послуг.

Всупереч вищеназваному договірному зобов'язанню, а також за час користування послугами після припинення договорів відповідач не виконав своїх обов'язків в частинні внесення плати за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за обґрунтованими розрахунками загалом становить 847.889,98 грн.

Доказів сплати відповідачем зазначеної вище заборгованості суду не надано.

Поданий відповідачем, в якості доказів відсутності боргу по сплаті послуг, звіт аудитора від 04.10.2017 не приймається судом до уваги, оскільки належними доказами в даному випадку є первинні документи визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 847.889,98 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договорів, у визначені строки оплату за послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою. При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 4.3 договорів передбачено, що за порушення термінів сплати витрат з експлуатаційного обслуговування площ, вартості комунальних послуг та телекомунікаційних послуг замовник сплачує за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який вона сплачується, від не перерахованої у строк суми.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, у разі якщо інше не встановлено законом або договором, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права встановлюється Цивільним кодексом України.

Слід зазначити, що умовами договорів не передбачено нарахування пені понад шестимісячний період нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано пеню за порушення відповідачем строків внесення плати за договорами за період з 06.01.2013 по 15.03.2016.

Суд не погоджується із періодом нарахування пені, оскільки у відповідності до ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, а тому оскільки договори є припиненими з 25.07.2015 то нарахування пені має здійснюватись до 25.07.2015.

При цьому, стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п. 2 згаданої статті).

Отже, пеня може бути розрахована та стягнена за рік, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва позовна заява подана до суду 19.07.2016.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заперечуючи проти позову просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог про стягнення пені нарахованої на суми боргу за період з 06.01.2013 по 18.07.2015 станом на день звернення до суду пропущено, в зв'язку з чим в позові в цій частині слід відмовити.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по оплаті послуг відповідач не виконав повністю, він повинен сплатити, крім суми основного боргу, пеню відповідно до умов договорів, розмір якої за розрахунками суду у період з 19.07.2015 по 24.07.2015 становить по договору № 074-01/2012 - 4.180,84 грн., по договору № 074-02/2012 - 1.922,02 грн., по договору № 074-03/2012 - 431,53 грн., загалом

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені обґрунтовані і підлягають задоволенню в розмірі 6.534,39 грн. та в іншій частині позовних вимог про стягнення пені в позові слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договорів інший розмір процентів не визначено.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суми боргу за період з 06.01.2013 до 19.07.2013 станом на день звернення до суду пропущено, в зв'язку з чим в позові в цій частині слід відмовити.

Суд здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних у період з 19.07.2013 по 15.03.2016 (кінцевий період нарахування, визначений позивачем у позовній заяві) вважає, що задоволенню підлягають вимоги про стягнення інфляційних втрат в загальному розмірі 195.578,91 грн. та 3% річних в загальному розмірі 30.507,29 грн.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи» (04053, м. Київ, Львівська площа, 8-а, код 33695378) на користь Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд. 6, код 25286486) 847.889 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 98 коп. основного боргу, 6.534 (шість тисяч п'ятсот тридцять чотири) грн. 39 коп. пені, 195.578 (сто дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот сімдесят вісім) грн. 91 коп. інфляційних втрат, 30.507 (тридцять тисяч п'ятсот сім) грн. 29 коп. - 3% річних, 16.207 (шістнадцять тисяч двісті дві) грн. 66 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Повне рішення складено 20.10.2017.

Суддя В.В.Сівакова