ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2017 р.Справа № 916/4343/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури ОСОБА_1 за посвідченням від 19.01.2015 року № 031420;

від Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області не зявився;

від Державної екологічної інспекції в Одеській області ОСОБА_2 за довіреністю від 11.07.2017 року № 2013/02;

від Громадської організації садівничого товариства Будівельник, с. Мале Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_3 за статутом, ОСОБА_4 за довіреністю від 01.05.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2017 року

у справі № 916/4343/15

за позовом Прокурора Роздільнянського району Одеської області в інтересах держави в особі Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, в особі Державної екологічної інспекції в Одеській області

до Громадської організації садівничого товариства Будівельник, с. Мале Роздільнянського району Одеської області

про стягнення 628 843 грн. 16 коп.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року прокурор Роздільнянського району Одеської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Одеській області та Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Громадської організації садівничого товариства Будівельник, в якій просив суд стягнути з Громадської організації садівничого товариства Будівельник, с. Мале Роздільнянського району Одеської області на користь держави в особі Державної екологічної інспекції в Одеській області збитки в розмірі 628 843 грн. 16 коп. на р/р фонду охорони навколишнього природного середовища Єгорівської сільської ради.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.03.2016 року у справі № 916/4343/15 (суддя Щавинська Ю.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 року у справі № 916/4343/15 (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2016 року у справі № 916/4343/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 30.08.2016 року у справі №916/4343/15 (головуючий суддя Демидова А.М., судді Волік І.М., Шевчук С.Р.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 року у справі № 916/4343/15 і рішення Господарського суду Одеської області від 11.03.2016 року у справі № 916/4343/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При прийнятті постанови Вищий господарський суд України висловив вказівки щодо нового розгляду справи, зокрема, зазначив про те, що в оскаржуваних судових рішеннях відсутня правова оцінка спірних правовідносин з урахуванням положень законодавства, які визначають поняття "суб'єкт господарювання", зокрема, частини 2 статті 55 Господарського кодексу України, а також положень законодавства, що регулюють діяльність відповідача, та не дослідили відповідні положення Статуту відповідача, якими визначено мету його діяльності.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Одеської області від 10.07.2017 року у справі № 916/4343/15 (головуючий суддя Дяченко Т.Г., судді Рога Н.В., Цісельський О.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Заступник прокурора Одеської області з рішенням суду не погодився, тому звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2017 року у справі № 916/4343/15 скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а також відшкодувати прокуратурі за рахунок відповідача судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права і неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, на думку прокуратури, судом не взято до уваги того, що рішення Роздільнянського районного суду від 21.08.2015 року відносно ОСОБА_5 має преюдиційне значення для вирішення даної справи.

01.09.2017 року від Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області надійшла заява про розгляд справи без її представника, яка судовою колегією задоволена.

13.10.2017 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке відкладалось, представники прокуратури і Громадської організації садівничого товариства Будівельник підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представник Державної екологічної інспекції в Одеській області усно підтримала доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/4343/15 та наданих присутніми представниками учасників судового процесу пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2017 року у справі № 916/4343/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1.1. Статуту Громадську організацію садівничого товариства Будівельник утворено на земельній ділянці загальною площею 21,4 га, яка надана в безстрокове користування рішенням Роздільнянської районної ради від 16.11.1988 року № 321.

З матеріалів справи вбачається, що на вказаній земельній ділянці, яка згідно Державного акту від 1988 року № 055807 належить відповідачу на праві постійного користування, останнім облаштовано свердловину № 2 для забору підземної води.

Державною екологічною інспекцією в Одеській області в період з 13.05.2014 року по 14.05.2014 року проведено перевірку Громадської організації садівничого товариства Будівельник на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони водних ресурсів, яка розташована за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Мале (Єгорівська сільська рада Роздільнянського району). За результатами перевірки встановлено, що відповідачем, в особі голови ОСОБА_5, здійснено водокористування із свердловини № 2 для задоволення власних господарчо-питних потреб та постачання води іншим юридичним особам для задоволення господарчо-питних потреб членів товариств: Садівничого товариства Електрон, Садівничого товариства Фінтур, Садівничого товариства Курортний, Садівничого товариства Фото, Садівничого товариства Мрія, Садівничого товариства Альбатрос, Садівничого товариства Авіатор.

В акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 14.05.2014 року, який складено державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області зафіксовано, що водокористування здійснювалось за відсутності дозволу на спеціальне водокористування в період з 01.01.2012 року по 13.05.2014 року.

З довідки про фактичне використання води в період з 01.01.2012 року по 13.05.2014 року, вбачається, що забір води з власної свердловини № 2 склав 10076,0 м. куб (у 2012 році 4478 м. куб, у 2013 році 5123 м. куб, у 2014 році 475 м. куб.).

Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області було здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів відповідачем при відсутності дозволу на спеціальне водокористування в розрізі нормативів плати за спеціальне водокористування прісних підземних вод в період їх фактичного використання, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Міністерством охорони навколишнього природного середовища України.

Внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів було обраховано, що шкода заподіяна відповідачем державі становить 628 843 грн. 16 коп.

Державна екологічна інспекція в Одеській області на адресу Громадської організації садівничого товариства Будівельник надіслала претензію від 22.05.2014 року з пропозицією добровільно відшкодувати збитки, заподіяні державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Відповіді на дану претензію матеріали справи не містять.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.08.2015 року у справі № 511/7800/15-к (провадження 1-кп/511/234/15) кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального злочину, передбаченого частиною 2 статті 240 Кримінального кодексу України, кваліфікованого як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, закрито, ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку зі зміною обстановки.

У звязку з несплатою відповідачем визначеної у розрахунку суми заподіяної державі шкоди у добровільному порядку, прокурор звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом про відшкодування збитків за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення за відсутності дозволу на спеціальне водокористування до юридичної особи - відповідача.

Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено, що"водокористування" це використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

За приписами статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів; спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 44, статтею 49 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до статті 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Судова колегія зазначає, що в даному випадку прокурором не доведено належними і допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України таких складових правопорушення як вини саме юридичної особи відповідача та причинно-наслідкового звязку між діями саме юридичної особи із заподіяною шкодою, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 2, 55 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є, зокрема, суб'єкти господарювання учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є, зокрема, господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. В свою чергу стаття 2 Господарського кодексу України визначає види учасників відносин у сфері господарювання, серед яких виділяє: суб'єктів господарювання; споживачів; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією; громадян, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про громадські обєднання» визначено, що громадська організація це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Згідно з частиною 5 статті 1 Закону України «Про громадські обєднання» громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Громадська організація садівничого товариства Будівельник була зареєстрована 20.08.1999 року, засновниками товариства є 209 фізичних осіб, розмір до статутного фонду складає 0 грн. 00 коп., керівником юридичної особи є ОСОБА_5.

У Статуті Громадської організації садівничого товариства Будівельник, затвердженому загальними зборами товариства 18.08.2008 року і зареєстрованому Егорівською сільською радою Роздільнянської райадміністрації Одеської області 10.09.2008 року за №48/ср-2008 зазначено, що мета товариства забезпечення охорони приватних ділянок і майна, що належить членам товариства, товариство не відноситься до госпрозрахункових організацій, від своєї діяльності прибутку не має, утримується за рахунок внесків громадян, членів товариства.

За приписами статті 1172 Цивільного кодексу України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

Прокурор вважає, що вина юридичної особи відповідача підтверджена ухвалою Роздільнянського районного суду від 21.08.2015 року, яка має преюдиціальне значення.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обовязковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

У пункті 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що преюдиційне значення для господарського суду має вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

В даному випадку у кримінальному провадженні у справі № 511/7800/15-к (провадження 1-кп/511/234/15) відсутній вирок суду, що повинен бути обов'язковим для господарського суду, в розумінні приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор без достатніх правових підстав посилається на положення статті 35 Господарського процесуального кодексу України відносно встановлення наявності вини та розміру збитків для юридичної особи відповідача, заподіяних вищевказаними протиправними діями ОСОБА_5, відступивши при цьому від приписів статті 129 Конституції України, якими до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, яка, зокрема, полягає у визначених частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України положеннях у відповідності до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зокрема, з тексту ухвали Роздільнянського районного суду від 21.08.2015 року вбачається, що саме ОСОБА_5 здійснював забір води із свердловини без отримання спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами), тобто здійснив кримінальне правопорушення, від відповідальності за яке його було звільнено судом, а не встановлено вину юридичної особи Громадської організації садівничого товариства Будівельник у заборі води із свердловини без відповідного дозволу.

При цьому, цивільного позову в рамках кримінального провадження у справі № 511/7800/15-к (провадження 1-кп/511/234/15) до ОСОБА_5 про стягнення завданої шкоди прокуратурою заявлено не було.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що вищевказаною ухвалою суду загальної юрисдикції підтверджується тільки вина голови Громадської організації садівничого товариства Будівельник, а не самої юридичної особи відповідача, судова колегія вважає, що така складова правопорушення як вина юридичної особи відповідача у даному випадку не доведена прокурором належними і допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання спеціального дозволу на водокористування є її видобуток для власних господарсько-побутових потреб. Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби". Проте із системного аналізу приписів ОСОБА_6 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), ОСОБА_6 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та приписів ОСОБА_6 2 (надання надр у користування), ОСОБА_6 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби", що узгоджується із практикою ВСУ (постанова від 01.04.2015 року у справі № 922/2610/14 (№ 3-32гс15).

У даному випадку, з матеріалів справи та змісту ухвали Роздільнянського районного суду від 21.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 здійснював забір води із свердловини без отримання спеціального дозволу для задоволення господарчо-питних потреб Громадської організації садівничого товариства Будівельник та здійснення платного постачання води іншим юридичним особам.

Відповідно до паспорту свердловини № 2, остання належить не тільки відповідачу, а ще 4 садівничим товариствам.

При цьому, матеріалами справи не підтверджено, що саме юридична особа Громадська організація садівничого товариства Будівельник здійснювала платне постачання води іншим юридичним особам або здійснювала водокористування для промислових потреб.

З рішення Роздільнянської Обєднаної державної податкової інспекції від 23.07.2013 року № 112 вбачається, що Громадська організація садівничого товариства Будівельник є неприбутковою організацією, тобто не є господарюючим субєктом, у звязку з чим застосування до нього відповідної Методики є також необґрунтованим. Крім того, судова колегія погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для покладення на нього цивільно-правової відповідальності, оскільки він не є платником ренти (збору) за водокористування, у звязку з чим будь-які збитки державі не заподіяні, а кримінальну справу щодо винної особи закрито.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду України від 20.06.2011 року у справі № 2/121-30/118).

В даному випадку відсутній причинний звязок між діями саме юридичної особи Громадської організації садівничого товариства Будівельник та шкодою, обрахованою позивачами.

Судова колегія, надавши оцінку наявним матеріалам справи, дійшла висновку про недоведеність прокурором наявності всіх складових, необхідних для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правомірним, з урахуванням того, що прокурор не довів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними засобами доказування усіх елементів цивільного правопорушення, скоєного відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте судом за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні Господарського суду Одеської області від 10.07.2017 року у справі № 916/4343/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірного висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2017 року у справі № 916/4343/15 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області 10.07.2017 року у справі № 916/4343/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7
ОСОБА_8