ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.10.2017 р. Справа № 914/1587/17

За позовом:Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів
про:стягнення заборгованості
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Гелеш Г.М.
Представники сторін:
від позивача:Малиняк В.А. -представник (довіреність №2302-вих-917 від 01.01.2017р.);
від відповідача:ОСОБА_1

Представнику позивача та відповідачу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

31.07.2017р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Управління комунальної власності департаменту еконосмічного розвитку Львівської міської ради (надалі - Позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 02.08.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 21.08.2017р. Ухвалою суду від 21.08.2017р. розгляд справи було відкладено на 18.09.2017р. Ухвалою від 18.09.2017р. суд продовжив строк розгялду справи на п'ятнадцять днів, її розгляд відклав на 05.10.2017р. В судовому засіданні 05.10.2017р. судом було оголошено перерву до 17.10.2017р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі. Заявлений позов представник обґрунтовує тим, що 02.12.2005р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ф-6608-8, відповідно до якого у користування відповідача було передано приміщення загальною площею 32,70 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, строком до 02.12.2007р. Листом №2302-вих-3935 від 10.12.2013р. відповідача було повідомлено про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням строку дії договору, зобов'язано останнього здійснити розрахунок по орендній платі та протягом 15 днів повернути приміщення балансоутримувачу. Незважаючи на це, відповідач не розрахувався за договором, а орендоване приміщення повернув лише 08.02.2016р. У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 22198,18 грн. боргу та 104915,72 грн. неустойки за несвоєчасне повернення об'єкту оренди.

Відповідач в судове засідання з'явився, 13.10.2017р. через канцелярію суду подав заперечення по справі з додатком, відповідно до якого просить суд припинити провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки ОСОБА_1 не являється фізичною особою-підприємцем.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02.12.2005р. між Управлінням комунального майна Львівської міської ради (правонаступником якого являється позивач) та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ф-6608-8, на виконання якого у строкове, платне користування ФОП ОСОБА_1 передано нерухоме майно - нежитлові приміщення, що позначені в технічній документації під літ. 8-1, 8-2, 8-3, загальною площею 37,70 кв.м., які знаходяться на цокольному поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 37,70 кв.м.

Згідно п. 4.1. вказаного договору, такий укладено з 02.12.2005р. по 02.12.2007р.

За умовами п. 5.2. договору відповідач зобов'язувався не пізніше 10 числа місяця вносити орендну плату за попередній місяць у розмірі, визначеному у п. 5.1. договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з небажанням продовжувати договірні відносити з відповідачем, позивач листом №2302-вих-3935 від 10.12.2013р. повідомив ФОП ОСОБА_1 про припинення строку дії договору з 01.12.2007р., зобов'язав протягом 15 днів повернути об'єкт оренди балансоутримувачу по акту приймання-передачі та розрахуватися по орендній платі.

Підставою для звернення з даним позовом до суду стало те, що після припинення дії договору відповідач не погасив заборгованості по орендній платі, а об'єкт оренди повернув лише 08.02.2016р.

Матеріалами справи підтверджено, що у 2016р. Управління комунальної власності ДЕП ЛМР зверталося до господарського суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про звільнення незаконно займаного нежитлового приміщення (виселення), стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки в сумі 101876,15 грн. Ухвалою господарського суду Львівської області від 05.04.2016р. у справі №914/171/16 провадження у справі було припинено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Вказана ухвала суду у встановленому законом порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.

Звертаючись повторно до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, позивач зазначає, що відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності згідно свідоцтва про державну реєстрацію від 13.07.2001р. З прийняттям ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не подав інформації про необхідність включення їх в реєстр. Докази припинення ОСОБА_1 як ФОП справи відсутні, а відтак спір підлягає розгляду судом по суті, підстав для припинення провадження немає.

Проте, з наведеними твердженнями позивача суд не погоджується та вважає, що провадження у справі підлягає припиненню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ч. 1, п. 1-2 ч. 2 ст. 55 ГК України передбачено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Частиною 1 ст. 128 ГК України встановлено, що громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 58 ГК України, суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що 13.07.2001р. відбулася державна реєстрація ОСОБА_1 як суб'єкта підприємницької діяльності, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця.

Разом з тим, суд не вважає вказане Свідоцтво належним доказом у справі, який підтверджує факт здійснення відповідачем підприємницької діяльності, з огляду на наступне.

Із набуттям чинності Закону України від 07.04.2011р. №3205-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скасування свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» факт державної реєстрації юридичної особи та фізичної особи-підприємця не пов'язується із видачею відповідного свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності. З моменту прийняття вказаного закону, єдиним належним засобом підтвердження державної реєстрації особи-підприємця і статусу такої особи є отримання відповідних відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи витягів з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що записи щодо ОСОБА_1 як суб'єкта підприємницької діяльності - відсутні.

Більше того, як зазначила ОСОБА_1 і її твердження не спростовані позивачем, вона не здійснює жодної підприємницької діяльності і не подає жодних звітів, ні в органи податкової інспекції, ні державному реєстратору.

Відтак, надану позивачем копію Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суд сприймає лише як доказ, що остання реєструвалася як суб'єкт підприємницької діяльності. Разом з цим копія цього свідоцтва не є доказом того, що остання являється фізичною особою-підприємцем станом на теперішній час. Враховуючи те, що відповідачем надано докази, що вона не являється фізичною особою-підприємцем, суд критично оцінює доводи позивача, що докази припинення ОСОБА_1 як ФОП у справі відсутні.

Статтею 21 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до п. 4.7. постанови Пленуму ВГС України №18 від 26.12.2011р., державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв'язку з її смертю є підставою для припинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 80 ГПК. Громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі.

Враховуючи те, що відомості про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як станом на день подання позову, так і станом на день розгляду справи судом були відсутні, суд вважає, що вказана особа не може являтися стороною у даній справі.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Таким чином, суд вважає, що провадження у справі слід припинити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відтак, після набрання ухвали законної сили позивач вправі звернутися до суду з відповідним клопотанням та повернути сплачений ним судовий збір.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - припинити.

Суддя Крупник Р.В.