ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.10.2017 Справа № 904/7863/17

За позовом Комунального закладу "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №11", м.Дніпро

до Комунального закладу "Обласний шкірно-венерологічний диспансер" Дніпропетровської обласної ради, м.Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Східний офіс Держаудитслужби, м.Дніпро

про стягнення 1309,47грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальний заклад "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №11" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального закладу "Обласний шкірно-венерологічний диспансер" Дніпропетровської обласної ради (далі - відповідач) про стягнення 1309,47грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста №210-ДКП/12 від 31.05.2012, в частині повної оплати за спожиті комунальні послуги. Вказані порушення встановлено Актом від 24.03.2017 №04.04-25/7 ревізії фінансово-господарської діяльності комунального закладу "Дніпровський центр медико-санітарної допомоги №11" за період з 01.01.2012 по 31.12.2016.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Східний офіс Держаудитслужби (далі третя особа) та призначено судове засідання на 05.10.2017.

04.10.2017 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

05.10.2017 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2017 продовжено строк розгляду спору до 26.10.2017 включно, відкладено судове засідання на 19.10.2017.

18.10.2017 до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача 1309,47грн. на відшкодування орендарем (відповідачем) витрат на теплопостачання за 2012, 2013, 2014 роки.

В судовому засіданні 19.10.2017 оголошено перерву до 24.10.2017.

20.10.2017 до суду надійшла заява позивача про продовження строку розгляду справи на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, у звязку з тим, що представник позивача знаходиться у відпустці до 02.11.2017, іншої особи, яка може представляти інтереси позивача в суді, немає.

В судове засідання, яке відбулося 24.10.2017, учасники процесу не забезпечили явку представників.

В судовому засіданні 24.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача, відповідача та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ОСОБА_1 корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, в особі заступника начальника управління корпоративних прав департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2, що діє на підставі Положення та Наказу №189-к від 16.05.2011 (далі - Орендодавець), з одного боку та Комунальним закладом «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 17» Дніпропетровської обласної ради», в особі головного лікаря ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, (далі - Орендар), з іншого боку було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста №210-ДКП/12 від 31.05.2012.

Відповідно до п.1.1. Договору, з метою ефективного використання комунального майна Орендодавець та підставі рішення міської ради від 21.03.2007 №41/11 із змінами та доповненнями передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - нежитлове приміщення (далі - об'єкт оренди) загальною площею 10,4кв.м., розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Широка, 222, на першому поверсі 2-х поверхової будівлі, балансова вартість якого, станом на 01.01.2012, становить 1079,52грн. без ПДВ, що перебуває на балансі Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 11», для використання під розміщення Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №17» Дніпропетровської обласної ради. Використання об'єкту оренди не за цільовим призначенням забороняється.

В пункті 5.11 Договору зазначено, що орендар зобовязаний протягом 5 днів з дати укладення цього договору укласти з балансоутримувачем або з відповідними комунальними службами договір на сплату комунальних послуг (газ, електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, вивезення сміття, телефон) та з балансоутримувачем - договір на сплату експлуатаційних витрат, у т.ч. відшкодування витрат по податку на землю.

Цей Договір діє з 31.05.2012 до 31.05.2013 включно (пункт 10.1 Договору).

За актом приймання-передачі від 31.05.2012 орендоване приміщення за адресою вул.Широка, буд.222, площею 10,4кв.м. було передане орендодавцем та прийняте орендарем без будь-яких зауважень та заперечень.

Актами №б/н за січень 2012 року, №2 за лютий 2012 року, №3 за березень 2012 року, №4 за квітень 2012 року, №5 за травень 2012 року, №6 за червень 2012 року, №7 за липень 2012 року, №8 за серпень 2012 року, №9 за вересень 2012 року, №10 за жовтень 2012 року до договору №65/14-06 було узгоджено відшкодування вартості енергоносіїв та комунальні витрати. Вказані акти було підписано головним лікарем Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 17» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_4 без будь-яких зауважень та заперечень.

Листом №347 від 08.04.2013 комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №17» Дніпропетровської обласної ради повідомив позивача про реорганізацію закладу та приєднання його до комунального закладу «Обласний шкірно-венерологічний диспансер» та про зміну власних реквізитів.

Вказаний факт реорганізації та приєднання, як зазначає позивач, підтверджується витягом з рішення Дніпропетровської обласної ради шостого скликання сімнадцятої сесії №394-17/VI від 21.12.2012.

Додатковою угодою від 19.04.2013 сторонами внесено частково зміни до преамбули Договору №210-ДКП/12 від 31.05.2012, а саме: найменування підприємства «... Комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №17» Дніпропетровської обласної ради», в особі головного лікаря ОСОБА_3...», замінити на «...Комунальний заклад «обласний шкірно-венерологічний диспансер», в особі головного лікаря ОСОБА_5...».

Позивач звернувся з листом №1/288 від 30.04.2013 до ОСОБА_1 охорони здоровя Дніпропетровської міської ради з метою отримання погодження на укладання додаткової угоди до договору оренди №210-ДКП/12 від 31.05.2012 для розміщення кабінету комунального закладу «Обласного шкірно-венерологічного диспансеру» терміном на один рік.

ОСОБА_1 охорони здоровя Дніпропетровської міської ради №2/18-1267 від 14.05.2013 було погоджено переукладання договору оренди №210-ДКП/12 від 31.05.2012 терміном на один рік.

Позивач вказує, що між ОСОБА_1 корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, в особі заступника начальника управління корпоративних прав департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2, що діє на підставі Положення та Наказу №108/1-к від 25.02.2011, (далі-Орендодавець), з одного боку, та Комунальним закладом «Обласний шкірно-венерологічний диспансер», в особі головного лікаря ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту, (далі - Орендар), було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста №167-ДКП/13 від 18.06.2013.

За актом приймання-передачі від 18.06.2012 орендоване приміщення за адресою вул.Широка, буд.222, площею 10,4кв.м. було передане орендодавцем та прийняте орендарем без будь-яких зауважень та заперечень.

Листом №335 від 29.04.2014 відповідач направив позивачу пропозицію розірвати договір оренди №167-ДКП/13 від 18.06.2013 за взаємною згодою сторін.

Листом №5/18-1117 від 14.05.2014 позивач повідомив відповідачу, що у разі розірвання договору оренди за погодженням сторін орендар зобовязаний повернути обєкт оренди згідно п.10 Порядку передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради №19/10 від 06.04.2011 «Про внесення змін до рішення міської ради №41/11 від 21.03.2007 «Про оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста», із змінами та доповненнями.

Актом приймання-передачі комунального нерухомого майна №б/н від 27.06.2014 Орендар передав, а Орендодавець прийняв обєкт оренди нежитлове приміщення загальною площею 10,4 кв.м, розміщене за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Широка, буд.222 у комплекті та у стані, що відповідають істотним умовам договору оренди №167-ДКП/13 від 18.06.2013. Зазначений акт підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, що також свідчить про розірвання договору оренди №167-ДКП/13 від 18.06.2013.

Державною аудиторською службою України Східним офісом Держаудитслужби було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального закладу «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №11» за період 01.01.2012 по 31.12.2016.

В Акті ревізії фінансово-господарської діяльності комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №11» за період з 01.01.2012 по 31.12.2016 №04.04-25/7 від 24.03.2017 вказано: «Ревізією повноти відшкодування орендарем КЗ «Обласний шкірно-венерологічний диспансер» ДОР» платежів за спожиті комунальні послуги проведеною за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 щодо правильності відшкодування орендарем витрат на опалення встановлено відшкодування орендарем не в повному обсязі вартості спожитих послуг з теплопостачання, що призвело до покриття за рахунок коштів загального фонду Закладу витрат орендаря на загальну суму 1309,47грн., що є порушенням п.п. 20, 22, 23 Порядку №228 в частині врахування у кошторисі видатків обєктивної потреби в коштах, виходячи з основних виробничих показників закладу, п.1 п.5 ст. 9 Закону України № 996-XIV, п.п.2.2, 2.16 Положення №88.

Вищезазначене, як вважає позивач, є порушенням бюджетного законодавства, визначеного у п.п.35,40 частини 1 ст.116 Бюджетного кодексу України.

Так, ревізією встановлено, що орендарю КЗ «Обласний шкірно-венерологічний диспансер» ДОР» (договір оренди від 31.05.2012 №210-ДКП/12, від 18.06.2013 №167-ДКП/13) рахунки на оплату теплопостачання у 2012 році не виставлялися, а у 2013-2014 роках виставлялися у менших обсягах внаслідок арифметичних помилок при визначенні загальної опалюваної площі приміщення. Дебіторська заборгованість перед КЗ «Обласний шкірно-венерологічний диспансер» ДОР» за теплопостачання Закладом не нарахована та за даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності не відображена».

Позивач зазначає, що встановлена сума виявлена тільки на підставі Акту №04.04-25/7 від 24.03.2017 Державною Аудиторською службою України Східний офіс Держаудитслужби, тому позивач просить стягнути з відповідача оплату за теплопостачання за 2012-2014 роки у розмірі 1309,47грн. При цьому позивач посилається на те, що строк позовної давності починається з часу встановлення заборгованості відповідача відносно позивача.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

По-перше, відповідач зазначає, що між сторонами був укладений договір на відшкодування комунальних послуг та експлуатаційних витрат за адресою: вул.Широка, буд.222, площею 104 кв.м. від 04.09.2013, який діяв до 31.12.2013, за яким не була нарахована несплачена заборгованість.

По-друге, відповідач вказує на відсутність незалежних від позивача підстав, які унеможливлювали або істотно ускладнювали своєчасне подання позову. Комунальний заклад "Обласний шкірно-венерологічний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" вважає, що зазначена в позовній заяві арифметична помилка позивача при здійсненні розрахунків не є поважною причиною для поновлення строку позовної давності.

Просить суд застосувати позовну давність.

Третя особа просить задовольнити позов посилаючись на те, що відповідачу рахунки на оплату теплопостачання в 2012 році не виставлялися, у 2013-2014 роках виставлялися у менших обсягах внаслідок арифметичних помилок при визначенні загальної опалювальної площі приміщення. Дебіторська заборгованість перед відповідачем за теплопостачання позивачем не нарахована та за даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності не відображена, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) позивачу на суму 1309,47грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників учасників процесу, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем не доведено порушення відповідачем своїх зобовязань, передбачених договором та спричинення цим збитків у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України.

Згідно із п. 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 акт ревізії - документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати.

Відповідно до п. 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, в тому числі, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" передбачено, що законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується. Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Виявлені внутрішньою ревізією порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі №5006/18/13/2012, постанові Вищого господарського суду України від 20.04.2016 у справі №904/9429/15.

Таким чином, акт ревізії лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може обмежувати права та обов'язки сторін з приводу виконання зобов'язань за договором і змінювати їх умови; не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором; не доводить протиправності поведінки відповідача (не виконання чи неналежне виконання ним своїх обов'язків за договором).

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, наявні матеріали та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як вказує позивач у позовній заяві заявлена до стягнення сума виявлена тільки на підставі Акту №04.0425/7 віл 24.03.2017 Державною Аудиторською службою України Східний офіс Держаудитслужби.

При прийнятті рішення господарський суд враховував правову позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 22.01.2013 №3-69гс13, відповідно до якої стверджується, що виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Отже, Акт №04.0425/7 від 24.03.2017 Державної Аудиторської служби України Східний офіс Держаудитслужби для суду не є обов'язковим і оцінюється за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Дослідивши наявні матеріали господарський суд констатує, що позивач не виконав покладений на нього процесуальний обов'язок доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Позивач не надав господарському суду доказів того, що у 2012 році рахунки відповідачу не виставлялися.

Крім того, у Акті №04.0425/7 віл 24.03.2017 Державної Аудиторської служби України Східний офіс Держаудитслужби не враховано тієї обставини, що Рішенням Дніпропетровської обласної ради "Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" вирішено реорганізувати комунальний заклад "Дніпропетровська міська клінічна лікарня №17" Дніпропетровської обласної ради шляхом приєднання до комунального закладу "Обласний шкірно-венерологічний диспансер". Вказане Рішення Дніпропетровської обласної ради прийнято 21.12.2012.

Отже, рахунки за теплопостачання у 2012 році мали виставлятися не відповідачу, а комунальному закладу "Дніпропетровська міська клінічна лікарня №17" Дніпропетровської обласної ради.

Актом №04.0425/7 від 24.03.2017 Державної Аудиторської служби України Східний офіс Держаудитслужби встановлено, що в період з 2013 року по 2014 рік рахунки виставлялися у менших обсягах внаслідок арифметичних помилок при визначенні загальної опалювальної площі приміщення.

Однак, дослідивши наявні матеріали позивач не довів суду та не надав доказів того, що в період з 2013 року по 2014 рік рахунки виставлялися у менших обсягах внаслідок арифметичних помилок при визначенні загальної опалювальної площі приміщення.

Таким чином, враховуючи наявні матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість.

Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності та клопотання позивача про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. за №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги позивача суд визнав необґрунтованими підстави для застосування позовної давності (поновлення строку позовної давності) відсутні. Отже відсутні і підстави для поновлення позовної давності.

В задоволенні заяви позивача про продовження строку вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) календарних днів відмовлено.

Господарський суд вважає, що учасники процесу мали достатньо часу для надання суду доказів на обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Крім того, продовження строку розгляду спору, як зазначено у статті 69 Господарського процесуального кодексу України, можливе лише у виняткових випадках. Господарський суд не вбачає винятковості випадку та вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

30.10.2017

Суддя ОСОБА_6