КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. Справа№ 910/7817/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: Сиротін Д.В. - представник за довіреністю від 05.04.2017

Чайка О.В. - представник за довіреністю від 10.04.2017

від відповідача: Кіккас М.В. - представник за довіреністю від 06.06.2017

від третьої особи 1: Лабатюк Я.М. - представник за довіреністю від 20.04.2017

Беніцька В.І. - представник за довіреністю від 21.03.2017

від третьої особи 2: Лахіндов О.В. - представник за довіреністю від 01.12.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптекарь»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017

у справі № 910/7817/17 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптекарь»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (далі третя особа 1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта Медікал» (далі третя особа 2)

про стягнення 1 750 209,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення основного боргу в сумі 1 750 209,79 грн. за товар, поставлений за укладеним між відповідачем та третьою особою 1 договором поставки товару № 159 від 18.11.2014, право вимоги за яким позивач отримав згідно з укладеним між ним та третьою особою 1 договором надання послуг факторингу № Ф210417 від 21.04.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2017, повний текст якого складений 31.07.2017, у справі № 910/7817/17 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт поставки відповідачу третьою особою 1 товару з договором поставки товару № 159 від 18.11.2014 на загальну суму 1 750 209,79 грн., право на стягнення оплати за який позивач набув за укладеним з останньою договором надання послуг факторингу № Ф210417 від 21.04.2014.

При цьому суд першої інстанції щодо заперечень відповідача проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведено факту передачі третьою особою 1 права вимоги до відповідача, а також доказів отримання останнім повідомлення про відступлення права вимоги за договором надання послуг факторингу №Ф210417 від 21.04.2017, зазначив, що повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, яке передбачено ст. 1082 ЦК України, було направлено боржнику (відповідачу) фактором (позивачем) 11.05.2017 р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист (повідомлення №21/04 від 10.05.2017), а неотримання відповідачем вказаного повідомлення у відділенні поштового зв'язку не залежало від волі відправника (позивача), а тому не спростовує виконання ним належним чином приписів чинного законодавства України в частині повідомлення про здійснення відступлення права вимоги на його користь.

Щодо заперечень в тій частині, що спірні грошові вимоги на суму 1 750 099,60 грн., у зв'язку із здійсненням зарахування зустрічних однорідних вимог, є погашеними в силу закону, суд першої інстанції зазначив, що на момент отримання третьою особою 1 заяви відповідача про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1 438 884,36 грн. за договором відступлення права вимоги № 0704/17 від 07.04.2017 (25.04.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №586) третя особа 1 вже не була кредитором за договором поставки товару № 159 від 18.11.2014, оскільки на підставі договору надання послуг факторингу № Ф210417 від 21.04.2014 відступила своє право вимоги належного виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки товару № 159 від 18.11.2014 на користь позивача, а договір відступлення права вимоги №26-05/А від 26.05.2017, який укладений відповідачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармюніон БСВ Девелопмент» щодо відступлення права вимоги до третьої особи 1 сплати грошових коштів у розмірі 311 215,24 грн. був укладений після відступлення третьою особою 1 права вимоги за договором поставки товару № 159 від 18.11.2014 на користь позивача.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аптекарь» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7817/17 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній сказі відповідач послався на те, що при постановленні спірного рішення мали місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач фактично послався на ті саме обставини що й під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Ухвалою від 29.08.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Сітайло Л.Г. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптекарь» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представники відповідача та третьої особи 2 апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, представники позивача та третьої особи 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

18.11.2014 третя особа 1 як постачальник та відповідач як покупець уклали договір поставки товару №159 (далі Договір поставки) (а.с. 33-34 т. 1), відповідно до п. 1.1 якого третя особа 1 зобов'язується передавати у власність відповідача лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), та інше, а відповідач зобов'язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

За умовами п. 1.2 Договору поставки загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами у видаткових накладних. Видаткові накладні є специфікаціями та складають невід'ємну частину цього договору. Постачання товару здійснюється партіями. Партією товару є товар, наведений в одній видатковій накладній.

Згідно з п. 1.3 Договору поставки загальна сума Договору поставки визначається фактичною сумарною вартістю товару, що був поставлений згідно цього договору за весь строк його дії.

Пунктом 2.1 Договору поставки визначено, що поставка товару здійснюється шляхом доставки за адресою, вказаною відповідачем, або на умовах самовивозу. Доставка товару здійснюється централізовано-кільцевим перевезенням, транспорт, яким здійснюється доставка товару, відповідає санітарним, а також іншим нормам та вимогам, встановленим діючим законодавством.

В п. 2.4 Договору поставки погоджено, що отримання товару здійснюється уповноваженою на те особою покупця. Повноваження особи підтверджуються довіреністю.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки строк оплати товару, сума кожної поставки, вказуються у накладних.

З наявних в матеріалах справи видаткових накладних (додатки до справи № 1-6) слідує та сторонами не заперечується, що в період з 27.01.2017 по 17.03.2017 на виконання умов Договору третя особа 1 поставила відповідачу товар на загальну суму 1 750 209,79 грн.

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем спірного товару повністю або частково. Факт неоплати відповідачем товару ним не заперечується.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки, до яких відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на досліджені документальні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт поставки відповідачу третьою особою 1 за Договором поставки товару на загальну суму 1 750 209,79 грн. та факт невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті такого товару.

21.04.2017 позивач як фактор та третя особа 1 як клієнт уклали договір надання послуги факторингу №Ф210417 (далі Договір факторингу) (а.с. 278-280 т. 1), в п. 1.1 якого погодили, що за цим договором позивач зобов'язується передати грошові кошти в сумі 1 750 209,79 грн. у розпорядження третьої особи 1 за плату, а третя особа 1 зобов'язується відступити позивачу своє право вимоги за Договором поставки до відповідача в розмірі 1 750 209,79 грн.

Пунктом 2.1 Договору факторингу визначено, що детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між клієнтом і фактором визначені у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.

У додатку № 2 до Договору факторингу сторонами визначено, що вимоги передаються у строк в три робочі дні з дати підписання договору; термін сплати фактором коштів за передану вимогу - до 01.07.2017.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України;

Стаття 4 вказаного закону до фінансових відносить й послуги факторингу

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»:

- фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями (ч. 1);

- виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Фінансовим установам заборонено залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов'язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи (ч. 2);

- фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника (ч. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Ліцензування діяльності фінансових установ є предметом регулювання розділу IV Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» статтею 34 якого встановлено обов'язковість ліцензування:

- страхової діяльності;

- діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення;

- надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів;

- діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, тобто діяльність у сфері факторингу не потребує ліцензії на даний вид діяльності.

Отже, діяльність у сфері факторингу не потребує ліцензії на даний вид діяльності.

Пунктами 7 та 8 Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 41 від 28.08.2003, встановлено, що документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво. Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва.

З матеріалів справи слідує, що позивач має Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 564 від 07.05.2015 (а.с. 17-18 т. 1), зі змісту якого слідує, що позивач має право здійснювати наступні види фінансових послуг без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: надання гарантій, надання поручительств, надання позик, факторинг, фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, станом на дату укладення Договору факторингу, мав право на надання послуг факторингу згідно з приписами ст.1079 ЦК України, а відтак, такий договір є підставою у розумінні норм ст. 11 ЦК України для виникнення у позивача права вимоги до відповідача коштів в сумі 1 750 209,79 грн.

21.04.2017 позивач та третя особа 1 підписали акт до Договору факторингу (а.с. 15 т. 3), яким зафіксували, що позивачу перейшло право вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 1 750 209,79 грн., яка виникла відповідно до Договору поставки; що третя особа 1 передала, а позивач прийняв у повному обсязі документацію згідно з додатком №2 до Договору факторингу та оригінали товарно-транспортних накладних згідно з реєстром станом на 17.03.2017.

Вказаний акт спростовує твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо не передання третьою особою 1 на користь позивача права вимоги за Договором поставки.

Частиною 1 ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З матеріалів справи слідує, що з метою повідомлення відповідача про укладення Договору факторингу позивач 11.05.2017 направив відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові з вимогою сплати боргу вих. № 21/04 від 10.05.2017 (а.с. 283 т.1). На доказ направлення вказаного повідомлення до матеріалів справи залучено належним чином засвідчені копії опису вкладення та фіскального чеку від 11.05.2017 (а.с. 284 т. 1)

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, неотримання відповідачем вказаного повідомлення у відділенні поштового зв'язку не залежало від волі відправника (позивача), а тому не спростовує виконання ним належним чином приписів чинного законодавства України в частині повідомлення про здійснення відступлення права вимоги на його користь.

Відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, нормативними строками пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єктів поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже, граничний строк пересилання по м. Києву цінного листа з описом вкладення, без урахування вихідних днів об'єкту поштового зв'язку складає - 5 днів (Д+3+1).

За таких обставин, вищевказаний лист-повідомлення позивача, відправлений 11.05.2017, мав бути доставлений до відділення зв'язку відповідача не пізніше 16.05.2017, а отже, починаючи з 17.05.2017, відповідач мав бути повідомлений про укладення Договору факторингу та необхідність сплати позивачу спірних коштів.

Колегія суддів зауважує відповідачеві на тому, що у випадку неотримання вимоги позивача № 21/04 від 10.05.2017 з вини оператора поштового зв'язку, що, на думку відповідача, спричинило йому відповідних збитків, він не позбавлений права в судовому порядку вимагати їх стягнення з такої юридичної особи.

Щодо посилань відповідача на те, що спірна заборгованість була зарахована згідно з направленими відповідачем третій особі 1 заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, слід зазначити таке.

З матеріалів справи слідує, що 01.01.2015 третя особа 2 як продавець та третя особа 1 як покупець уклали договір купівлі-продажу № 206 (а.с. 55-61 т. 2), за умовами якого третя особа 2 зобов'язується передавати у власність відповідача лікарські засоби, косметичні засоби, вироби медичного призначення, харчові продукти для спеціального дієтичного споживання, інші фармацевтичні товари, а третя особа 1 зобов'язується приймати цей товар та оплачувати його відповідно до умов договору.

На виконання умов вказаного договору, третя особа 2 постачала третій особі 1 товари, що не заперечується учасниками судового процесу та підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, накладних на повернення та довіреностей на отримання матеріальних цінностей (а.с. 62-138 т. 2).

07.04.2017 третя особа 2 як первісний кредитор та відповідач як новий кредитор уклали договір відступлення права вимоги № 0704/17 (далі Договір відступлення права вимоги № 0704/17 ) (а.с. 48-50 т. 2), за умовами якого третя особа 2 відступила відповідачу право вимоги заборгованості до третьої особи 1 за договором купівлі-продажу № 206 від 01.05.2015 в сумі 1 438 884,36 грн.

07.04.2017 сторонами підписаний акт прийому-передачі документів відповідно до Договору відступлення права вимоги (а.с. 54 т. 2).

З матеріалів справи слідує, що третя особа 2 повідомила третю особу 1 про укладення Договору відступлення права вимоги № 0704/17 та заміну кредитора у зобов'язанні на відповідача (повідомлення про відступлення права вимоги вих. № 11-251 від 10.04.2017 (а.с. 52-53 т. 3).

Вказане повідомлення було направлене 10.04.2017 листом з описом вкладення у цінний лист та 14.04.2017 отримане представником третьої особи 2, що підтверджується відомостями, які містяться на он-лайн сервісі Укрпошти «Відстеження поштових пересилань» (а.с. 55 т. 3).

Отже з 14.04.2017 третя особа 1 як боржник за договором купівлі-продажу № 206 від 07.04.2017 була обізнана про заміну сторони кредитора в такому договорі на ТОВ «Аптекарь».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що, з огляду на укладення Договору відступлення права вимоги № 0704/17, він листом № 585 від 10.04.2017 (заява про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог) (а.с. 139 т. 2) повідомив третю особу 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1 438 884,36 грн., які виникли за Договором поставки (де відповідач є боржником, третя особа 1 кредитором) та за договором купівлі-продажу № 206 від 01.05.2015 (де третя особа 1 є боржником, а відповідач, з огляду на укладення Договору відступлення права вимоги № 0704/17, - кредитором).

Вказаний лист відповідачем був направлений третій особі 1 18.04.2017, а отриманий нею 25.04.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 586 (а.с. 140 т. 2).

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, виходячи зі змісту ст. 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Частиною 2 статті 601 ЦК України передбачено, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог проводиться на підставі відповідної заяви сторони, яка ініціює таке припинення.

Відповідно друга сторона для проведення взаємозаліку має таку заяву від ініціатора отримати.

Проте, з матеріалів справи слідує, що як на дату фактичного отримання повідомлення відповідача № 585 від 10.04.2017 (25.04.2017), так і на дату, у яку вказане повідомлення мало бути доставлене у відділення зв'язку третьої особи 1 з урахуванням строків, встановлених вищезгаданими Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів (22.04.2017), третя особа 1 вже не мала статусу кредитора за Договором поставки, оскільки, як було встановлено вище, на підставі Договору факторингу відступила своє право вимоги належного виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором поставки на користь позивача.

При цьому третя особа 1, укладаючи 21.04.2017 Договір факторингу, була обізнана лише про факт уступки третьої особою 2 відповідачу права вимоги заборгованості за договором № 206 від 01.01.2015 на загальну суму 1 438 884,36 грн., проте не мала жодної можливості бути обізнаною про вищезгадане зарахування зустрічних однорідних вимог.

Щодо посилань відповідача на те, що ним також були набуті права грошової вимоги до третьої особи 1 в сумі 311 215,24 грн. за укладеним 26.05.2017 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармюніон БСВ Девелопмент» договором відступлення права вимоги №26-05/А (а.с. 142-145 т. 2), з огляду на що, він звернувся до третьої особи 1 з заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог та залік грошових вимог вих. № 712 від 02.06.2017, слід зазначити, що вказаний договір був укладений вже після відступлення третьою особою 1 права вимоги за Договором поставки на користь позивача, а відповідна заява направлена після звернення позивача до суду з цим позовом.

Частина 2 ст. 603 ЦК України встановлює, що у разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги.

За таких обставин, враховуючи, що зазначені відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог були отримані третьою особою 1 вже після відступлення нею позивачу права вимоги до відповідача в розмірі 1 750 209,79 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість тверджень відповідача про те, що його зобов'язання перед третьою особою 1 за Договором на загальну суму 1 750 099,60 грн. припинилися шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

При цьому посилання відповідача на норму ч. 1 ст. 1085 ЦК України, де зазначено, що якщо фактор пред'явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред'явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає помилковими, оскільки відносно сум 1 438 884,36 грн. та 311 215,24 грн., про зарахування яких відповідач повідомив третю особу 1 листами № 585 від 10.04.2017 та № 712 від 02.06.2017 відповідно, між третьої особою 1 та відповідачем, як є клієнтом та боржником за умовами Договору факторингу відповідно договірних відносин не існувало.

За приписами ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З огляду на обставини, які викладені вище, враховуючи приписи ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фактором було належним чином повідомлено боржника про відступлення права вимоги, яке виникло з Договору поставки, а отже, у відповідача виник обов'язок здійснити платіж в сумі 1 750 209,79 грн. на рахунок позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 750 209,79 грн. Рішення суду першої інстанції в залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптекарь» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7817/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптекарь» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7817/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/7817/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7817/17.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло