РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. Справа № 906/475/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Павлюк І. Ю. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Дика А.І.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 27.09.2017, ОСОБА_2 довіреність б/н від 12.06.2017

відповідача - голова ФГ ОСОБА_3, ОСОБА_4 довіреність № 11 від 04.09.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Кухарук" на рішення господарського суду Житомирської області від 03.08.2017 у справі № 906/475/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" (м.Київ)

до Фермерського господарства "Кухарук"

про стягнення 1955684,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 03.08.2017 (суддя Тимошенко О.М.) позовні вимоги задоволено частково. Підлягає до стягнення з Фермерського господарства "Кухарук" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" 1243498,97 грн. боргу, 248699,79 грн. штрафу, 134229,75 грн. річних, 24396,43 грн. сплаченого судового збору. Відмовлено в позові в частині стягнення 201466,55 грн. пені, 20000,00 грн. штрафу, 11913,61 грн. 20% річних, 95875,41 грн. інфляційних.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування підстав для його скасування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою суду від 21.08.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження у складі колегії: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.О. та призначено до розгляду на 31.08.2017.

Розпорядженням керівника апарату суду №01-04/1218 від 30.08.2017 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Юрчука М.І., у період з 28.08.2017 по 11.09.2017 включно та перебуванням у відпустці судді - члена колегії Крейбух О.Г., у період з 28.08.2017 по 01.09.2017 включно та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу суду колегії суддів від 30.08.2017 визначено колегію у такому складі: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. у новому складі колегії:

Ухвалою суду від 30.08.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження у складі колегії: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О.

Ухвалою суду від 31.08.2017 в порядку, встановленому ст.77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 28.09.2017.

28.09.2017 відповідачем (апелянтом) ФГ "Кухарук" в судовому засіданні заявлено клопотання про призначення технічної та судової почеркознавчої експертизи для дослідження підпису від імені ФГ "Кухарук" на договорі поставки № 1/ФОР від 16.02.2015 та додатковій угоді до нього та про призначення технічної експертизи для дослідження відтиску печатки ФГ "Кухарук" на вказаних документах.

Ухвалою суду від 28.09.2017 розгляд апеляційної скарги відповідача було відкладено на 19.10.2017 для витребування відповідних письмових доказів зокрема, зобов'язано позивача надати суду належним чином засвідчені копії документів для долучення до матеріалів справи, оригінали надати для огляду в судовому засіданні: договору поставки від 16.02.2015р. № 1/ФОР, додатку № 1 від 31.12.2015р. та додаткових угод до нього № 1 від 01.10.2015р., № 2 від 01.12.2015р., № 3 від 31.12.2015р., актів звірки за 31.03.2014 - 29.12.2016 у справі № 906/475/17, видаткові накладні № ВП-0000003 від 14.03.2016, № ВП-0000004 від 24.03.2016, № ВП-0000006 від 24.03.2016, № ВП-0000007 від 24.03.2016, № ВП-0000008 від 24.03.2016 та довіреності та податкові накладні до них.

17.10.2017 на адресу апеляційного суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення щодо заперечень на клопотання відповідача про призначення експертизи у даній справі та письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 28.09.2017.

18.10.2017 на адресу апеляційного суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату суду №906/475/17 від 18.10.2017 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Демидюк О.О., у період з період з 17.10.2017 по 20.10.2017 включно. та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/475/17.

Протоколом автоматичної зміни складу суду колегії суддів від 18.10.2017 визначено колегію у такому складі: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Саврій В.А., суддя Павлюк І.Ю.

Розпорядженням керівника апарату суду №906/475/17 від 19.10.2017 року у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Саврія В.А., у період з 19.10.2017 по 20.10.2017 включно та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/475/17.

Протоколом автоматичної зміни складу суду колегії суддів від 19.10.2017 визначено колегію у такому складі: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Огороднік К.М.., суддя Павлюк І.Ю.

Ухвалою суду від 19.10.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження у складі колегії: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Огороднік К.М.., суддя Павлюк І.Ю.

19.10.2017 від відповідача також надійшло клопотання про долучення документів.

В судовому засіданні 19.10.2017 відповідач та його представник підтримали раніше заявлене клопотання та надали пояснення в обґрунтування необхідності призначення даної експертизи.

За результатами розгляду вказаного клопотання відповідача, заслуханих пояснень (доводів та заперечень представників сторін) у судовому засіданні 19.10.2017 щодо заявленого клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертиз, дослідивши в цій частині матеріали справи, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Згідно абзаців 2, 3 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 вказаної постанови пленуму ВГСУ питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

У судовому засіданні з'ясовано, що апелянт лише 12.10.2017 звернувся до правоохоронних органів з приводу підробки підпису та можливої крадіжки печатки ФГ, хоча з моменту порушення провадження у справі 02.06.2017 минуло більше чотирьох місяців, при цьому матеріали справи не містять відповідних звернень до суду з позовом про визнання недійсною як основної угоди - договору поставки, так і даної додаткової угоди з урахуванням наведених обставин.

Отже, обставини щодо з'ясування яких відповідачем заявляється необхідність призначення у справі судових експертиз, можуть бути з'ясовані шляхом дослідження та оцінки матеріалів справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Апеляційний суд приходить до висновку, що у даній справі відсутні підстави для проведення запропонованої відповідачем судової експертизи. За таких обставин спір між сторонами підлягає розгляду по суті.

В судове засідання прибули представники скаржника та позивача, які надали суду усні пояснення по суті доводів та заперечень, викладених відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як свідчать матеріали справи, 16.02.2015 між Фермерським господарством "Кухарук" (постачальник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шакур" (покупець/позивач) укладено договір поставки № 1/ФОР (а.с.18 том1) із змінами внесеними згідно Додаткової угоди №1 від 01.10.2015 року (а.с.19), Додаткової угоди № 2 від 01.12.2015 року (а.с.20), Додаткової угоди № 3 від 30.12.2015 року (а.с.21), відповідно до пункту 1.1., якого Постачальник (Відповідач) зобов'язується передати, а Покупець (Позивач) прийняти та оплатити Сою, Пшеницю, Ячмінь, Просо та інші зернові, що іменуються "Товар".

За умовами п. 1.1.1. Договору, Товар повинен бути поставлений Постачальником на умовах даного Договору в кількості всього врожаю вирощеного Постачальником у 2016 році, але в будь-якому випадку загальна кількість Товару не повинна бути меншою 960,00 тон.

В силу пункту 3.2 договору, на підставі рахунку-фактури, позивач здійснює попередню оплату товару у строк до 31.10.15. Остаточний розрахунок проводиться протягом 7 банківських днів з дати виконання постачальником зобов'язань по поставці товару в повному обсязв після отримання рахунку- фактури.

На виконання п.п. 3.2.1. договору, за період з 24.03.15 по 21.10.15 позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату Товару в загальному розмірі 5 463 440,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та розпорядженням про зарахування раніше здійснених платежів в рахунок передоплати по договору № 1/ФОР (а.с.23-59).

Відповідно до п.1.1.2.1 договору, з врахуванням додаткової угоди № 3, товар на суму попередньої оплати, здійсненої відповідно до п.3.2.1 договору повинен бути поставлений продавцем у строк до 31.10.2016 (включно).

На виконання умов договору та Специфікації до договору (а.с.22 том1), 30.12.15 відповідач поставив позивачу товар на суму 3386241,00 грн. в кількості 612 тон, що підтверджується видатковою накладною №4 (а.с.60 том1).

В ході здійснення господарської діяльності сторін договору, в результаті часткового повернення поставленого товару відповідачу, зарахування здійсненої попередньої оплати як оплата по іншому договору, часткового повернення коштів відповідачем (а.с.61-78), станом на 29.12.16 , розмір не повернутих позивачу коштів становить 1243498,97грн.

Окрім повернення сплачених коштів за недопоставлений товар, позивач просить стягнути з відповідача 201466,55 грн. пені, 146143,36 грн. 20% річних, 95875,41 грн. інфляційних, 268699,79 грн. штрафу.

Пунктом 5.3 договору та додаткової угоди №3, сторони обумовили, що у разі прострочення продавцем поставки товару в строки, зазначені у п. 1.1.2, п.1.1.3 цього договору, продавець додатково сплачує на користь покупця:

- штраф у розмірі 20% від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару;

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару за кожен день такого прострочення;

- відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу Украйни суму оплаченого покупцем товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% (двадцять відсотків) річних від вказаної суми, як окремий вид відповідальності.

У пункті 5.4. договору сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань здійснюється без застосування вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Додатково в обґрунтування факту наявності між сторонами правовідносин, які виникли між сторонами згідно договору поставки позивачем подано копії податкових накладних за періоди, в яких проводились вищевказані бухгалтерські операції та копії квитанцій про реєстрацію податкових накладних (а.с. 97-129).

Згідно з пояснень позивача, ТОВ "Шакур" здійснював на користь ФГ "Кухарук" попередню оплату, а ФГ "Кухарук", в свою чергу, виписував позивачу податкову накладну, доказом чого є відповідні квитанції, видані органами ДФС України щодо реєстрації податкових накладних, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, позивач вказує, що відповідачем порушено умови договору та у термін до 31.10.2016 не здійснено поставку товару на суму здійсненої позивачем попередньої оплати.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що додаткова угода №3 від 30.12.2015 року не укладалась та не підписувалась директором ФГ "Кухарук". Угода підписана іншою особою. З вказаних підстав було заявлено клопотання про призначення експертизи, яке судом першої інстанції було відхилено.

Переглядаючи вищевказане рішення суду першої інстанції на предмет відповідності вимогам діючого законодавства, суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини справи та положення чинного законодавства.

Судами обох інстанцій встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 1/ФОР від 16.02.15 та додаткових угод.

В силу ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ст. 712 ЦК України, які кореспондуються з вимогами ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Оскільки до договору поставки застосовуються загальні положення як до договору купівлі-продажу, то згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання покупцем (позивачем) свого зобов'язання щодо попередньої оплати товару та факт часткового виконання відповідачем свого зобов'язання стосовно поставки товару згідно умов договору.

Судами обох інстанцій встановлено, що в ході здійснення господарської діяльності між сторонами, відповідач недопоставив позивачу товар у кількості, як передбачено умовами договору, та не повернув кошти, які були отримані на виконання умов даного договору в якості передоплати за товар.

Враховуючи, що попередня оплата позивачем проведена, а відповідачем поставка товару на суму 1243498,97 грн. до 31.10.2016 не здійснена, у останнього у відповідності до п.5.2 договору виник обов'язок 01.11.2016 повернути позивачу суму здійсненої попередньої оплати, на яку не поставлено товар.

Проте, відповідач свого обов'язку щодо повернення позивачу попередньої оплати у строки визначені договором не виконав.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, дійшов правомірного висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 1243498,97 грн. попередньої оплати є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки встановлено факт неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо поставки товару на оплачену позивачем суму, та неповернення позивачу отриманих коштів.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 201466,55грн. пені та 268699,79 грн. штрафу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунтом 5.3. договору, з врахуванням додаткової угоди, сторони погодили, що у разі прострочення продавцем поставки товару в строки, зазначені у договорі, продавець додатково сплачує на користь покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару за кожен день такого прострочення.

З аналізу вказаного пункту договору вбачається, що сторони погодили відповідальність покупця (відповідача) у вигляді пені за прострочення поставки товару в строки, зазначені у п.4.5 цього Договору, яке в свою чергу являється не грошовим зобов'язанням.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язання" роз'яснено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобовязання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Враховуючи положення норм чинного законодавства України та умови договору, колегія суддів дійшла висновку, що такий вид відповідальності, як пеня не може бути застосовано до негрошового зобов'язання, зокрема, щодо прострочення строку поставки товару.

За вказаних умов, п. 5.3 договору щодо нарахування та стягнення з відповідача пені за прострочення поставки товару є таким, що суперечить положенням ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Таким чином колегія суддів відмовляє в задоволені вимоги про стягнення з відповідача 201466,55грн. пені.

Разом з тим, ч. 2 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язання" роз'яснено, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Пунктом 5.3 Додаткової угоди №3, сторони погодили відповідальність продавця у вигляді штрафу у розмірі 20% від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару. Тобто встановлено відповідальність за невиконання не грошового зобов'язання, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Штраф позивачем нараховано у розмірі 268699,79 грн. на борг 1243498,97грн., однак 20% від суми недопоставленого товару становить 248699,79 грн. (1243498,97х20%).

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку штрафу встановила, при його обрахунку позивачем допущено помилку, тому вимога про стягнення штрафу підлягає задоволенню частково в розмірі 248699,79 грн.

Перевіривши розрахунок 20% річних 146143,36 грн. та 95875,41 грн. інфляційних здійснених позивачем, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3 договору сторони погодили, що у разі прострочення продавцем поставки товару у встановлені договором строки, продавець додатково сплачує на користь покупця відповідно до ст. 625 ЦК України суму оплаченого покупцем товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20 % річних від вказаної суми, як окремий вид відповідальності.

З аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що сплата боргу з урахуванням відсотків річних та інфляційних можлива за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобовязанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 95875,41 грн. інфляційних є необґрунтованими та заявленими без достатньої правової підстави, тому місцевмй суд правомірно відмовив в цій частині позову.

Однак за такі дії постачальник несе відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлено обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Зазначену правову позицію викладено в постанові ВСУ від 16.09.2014 у справі № 3-90гс14.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 146143,36 грн. 20% річних за період з 01.11.2016 по 16.05.2017, перевіривши методику та період нарахування позивачем цієї суми, суд вважає, що відповідні вимоги підлягають до задоволення частково на суму 134229,75 грн. (1243498,97х20%:365х197), а в частині стягнення 11913,61 грн. слід відмовити через помилку в розрахунку.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, враховуючи норми чинного законодавства, наявні матеріали справи, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 1626428,51грн., з яких: 1243498,97 грн. боргу, 248699,79грн. штрафу, 134229,75грн. річних. та про відмову у позові в частині стягнення 201466,55грн. пені, 20000,00грн. штрафу,11913,61 грн. 20% річних та 95875,41грн. інфляційних.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевикладеними обставинами та зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону та не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідачем в спростування доводів позивача не подано будь-яких доказів. Пояснення відповідача щодо недійсності додаткової угоди № 3 до договору від 30.12.15 судом до уваги не приймаються, виходячи з підстав презумпції правомірності правочину.

У зв'язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 03.08.2017 у справі № 906/475/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Кухарук" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Огороднік К.М.