ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2017 р.Справа № 915/549/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» Богатиря К.В. Жекова В.І., Лашина В.В. Герасименко Ю.С. Кравченко В.П., довіреність № б/н, дата видачі: 20.01.17
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»
на ухвалу господарського суду Миколаївської області
від28.08.2017р.
у справі№ 915/549/16
за заявою боржника ЛіквідаторФізичної особі - підприємця ОСОБА_7 Безабчук Алла Володимирівна
пробанкрутство
ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_7 звернувся до господарського суду Миколаївської області із заявою про визнання банкрутом в порядку ст.ст. 90, 91 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у зв'язку з неспроможністю задовольнити зобов'язання перед кредиторами в сумі 14 223 018,50 грн., відсутністю майна та грошових коштів для задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.05.2016р. порушено провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_7, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію), тощо.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016р. визнано ФОП ОСОБА_7 банкрутом, відкрито відносно ФОП ОСОБА_7 ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, ліквідатором ФОП ОСОБА_7 призначено арбітражного керуючого Безабчук Аллу Володимирівну.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.09.2016р. встановлено порядок і розмір задоволення вимог кредиторів ФОП ОСОБА_7, зокрема, у другу чергу вимоги Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області у сумі 100 336,26 грн.; у третю чергу вимоги публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 15 325 850,25 грн., вимоги ОСОБА_11 у сумі 763 154,00 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.11.2016р. затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ФОП ОСОБА_7, припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_7, припинено повноваження ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Безабчук Алли Володимирівни, припинено провадження у справі № 915/549/16.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.12.2016р. ухвалу господарського суду Миколаївської області від 14.11.2016р. у справі № 915/549/16 скасовано та направлено справу № 915/549/16 на розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Ліквідатором Безабчук А.В. вжито заходи до завершення ліквідаційної процедури, усунення недоліків, які зазначено в постанові апеляційної інстанції від 26.12.2016р. та надано суду звіт за підсумками ліквідаційної процедури та ліквідаційний баланс банкрута станом на 28.08.2017р.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.08.2017р. затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та припинено провадження у справі № 915/549/16.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернулось з апеляційною скаргою, відповідно до якої скаржник просить ухвалу господарського суду Миколаївської області від 28.08.2017р. у справі № 915/549/16 скасувати та направити справу № 915/549/16 на розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на наступне:

- основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, однак суд першої інстанції зазначивши в оскаржуваній ухвалі про те, що вимоги кредиторів, не задоволені за відсутності майна банкрута, вважаються погашеними, позбавив кредитора права в майбутньому заявити їх в порядку, встановленому цивільним законодавством;

- суд першої інстанції помилково та передчасно затвердив ліквідаційний звіт та баланс ФОП ОСОБА_7, не надавши належної уваги зауваженням та доводам голови комітету кредиторів щодо дій ліквідатора в частині проведення всіх необхідних дій в рамках даної справи про банкрутство, що в свою чергу потягло пряме порушення прав кредиторів, оскільки жодний з них не отримав фактичного погашення своїх грошових вимог;

- дії ліквідатора Безабчук А.В. носять більше формальний характер, направлений на скоріше припинення провадження у справі та не мають на меті дійсне (реальне) погашення грошових вимог кредиторів;

- ліквідатором не були вчинені у повному обсязі дії, націлені на пошук майна, яке належить банкруту, що підлягає включенню до ліквідаційної маси;

- ствердження, що кредитний договір від 09.10.2007р. ML 400/403/2007, в забезпечення якого було укладено договір іпотеки квартири, не пов'язаний з підприємницькою діяльністю ОСОБА_7, а тому на неї не може бути звернуто стягнення є припущенням, а не встановленим фактом;

- ліквідатором не було усунуто недоліків своєї роботи в частині здійснення належної оцінки обставинам щодо відчуження боржником майна за договорами, посилання на які містяться в інформаційних довідках, що наявні в матеріалах справи, та які були вчинені боржником до порушення провадження у справі про банкрутство;

- з витягів з реєстру застав та іпотек, на які вказував ліквідатор та які взяв до уваги суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не вбачається, що Банком було надано згоду на укладення договорів відчуження заставного майна. В даному випадку мало місце не «надання згоди на відчуження заставного майна», а надання згоди на виведення предметів іпотеки із застави (шляхом подання відповідних заяв нотаріусу про припинення іпотеки), що не є тотожним згодою на відчуження іпотечного майна;

- ОСОБА_7 маючи у власності об'єкти нерухомого майна, наприкінці 2014 року подарував їх своїй дружині, з якою розлучився через кілька місяців (серпень 2015року), а потім у травні 2016року звернувся до господарського суду з відповідною заявою про порушення справи про банкрутство, оскільки не мав змоги розрахуватись з кредиторами;

- ліквідатором аналіз фінансової діяльності та причин, які призвели до над стійкої неплатоспроможності ФОП ОСОБА_7 не здійснювався взагалі, жодний договір відчуження майна банкрута на предмет вигідності його умов для банкрута не аналізувався, жодний документ з цього приводу до матеріалів справи ліквідатором не долучався;

- в діях ОСОБА_7, які передували процедурі банкрутства останнього, вбачається доведення до банкрутства.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.09.2017р. (у складі колегії суддів: головуючого - Богатиря К.В., суддів - Жекова В.І., Лашина В.В.) прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до провадження та призначено до розгляду на 04.10.2017р. о 14:00.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.10.2017р. розгляд справи відкладено на 23.10.2017р. о 12:30.

У судове засідання 23.10.2017р. окрім апелянта, інші сторони та учасники провадження у справі про банкрутство не з'явилися без повідомлення про причини неявки. Доказом фактичного направлення ухвали ОАГС від 04.10.2017р. на адресу сторін та інших учасників процесу є відбиток штампу канцелярії Одеського апеляційного господарського суду на зворотньому боці останнього аркушу вказаної ухвали та завірена копія реєстру поштового відправлення суду, яка додана до матеріалів справи.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 3.9.1 пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. (з наступними змінами та доповненнями), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Пункт 3.9.2 пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 23.10.2017р., не визнавалась апеляційним господарським судом обов'язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, до суду не повідомлялося.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність сторін у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинна заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ліквідатора, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі по тексту - Закон про банкрутство), після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються:

- відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси;

- відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу;

- копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна;

- реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів;

- документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів;

- довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню;

- для акціонерних товариств - копія розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку;

- для емітентів цінних паперів - копія звіту про наслідки погашення цінних паперів, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Частиною 2 ст. 46 Закону про банкрутство передбачено, що якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається органу, який здійснив державну реєстрацію юридичної особи - банкрута, та органам державної статистики для виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також власнику майна та органам доходів і зборів за місцезнаходженням банкрута.

Згідно ч. 4 ст. 46 Закону про банкрутство, у разі якщо господарський суд дійшов висновку, що ліквідатор не виявив або не реалізував майнові активи банкрута у повному обсязі, суд виносить ухвалу про призначення нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено цим Законом. Новий ліквідатор очолює ліквідаційну комісію і діє згідно з вимогами цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 41 та частиною 1 статті 42 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством та формує ліквідаційну масу з усіх видів майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлених в ході ліквідаційної процедури.

Відтак, обов'язком ліквідатора є належне виконанням ним усіх повноважень в ході ліквідаційної процедури, зокрема, встановлення майна та майнових прав (обтяжень) боржника, його потенційних кредиторів шляхом надіслання запитів до державних реєстрів майнових прав та обтяжень (заборон відчуження), надіслання повідомлень до державних органів, які контролюють сплату загальнообов'язкових податків та зборів, витребування в органах державної виконавчої служби виконавчих проваджень, порушених кредиторами боржника та повідомлення зазначених кредиторів про перебування боржника в ліквідаційній процедурі та права кредиторів подати свої грошові вимоги, здійснення інвентаризації та оцінки майна банкрута, що включене до складу ліквідаційної маси.

Згідно зі ст. 42 Закону про банкрутство, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси.

Ліквідатором, відповідно до ст. 41 Закону про банкрутство, в цілях пошуку та виявлення можливого майна підприємства банкрута, були зроблені відповідні запити та отримані наступні відповіді:

- Регіонального сервісного центру МВС України у Миколаївській області за вих. №31/14-2063 від 04.07.2016 про відсутність реєстрації за ФОП ОСОБА_7 транспортних засобів (т.1, а.с. 223);

- Управління Держгеокадастру в Миколаївській області за вих. №33-14-0.31-7549/2-16 від 06.07.2016 про відсутність реєстрації за банкрутом прав на земельні ділянки (т.1, а.с. 224);

-Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області за вих. №775/7-09 від 15.07.2016 про відсутність реєстрації за банкрутом сільськогосподарської та спеціальної техніки (т.1, а.с. 225);

- Капітана Миколаївського морського торгівельного порту за вих. №КП-26/100-16 від 30.06.2016 з повідомленням, що за банкрутом не зареєстровані морські та річкові плавзасоби (т.1, а.с. 232);

- Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за вих. №09/01/15325 від 12.07.2016 з повідомленням, що ФОП ОСОБА_7 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів відсутня (т.1, а.с. 233);

- СБУ України в Миколаївській області за вих. №64/20-8371 від 02.08.2016 з повідомленням, що ФОП ОСОБА_7 спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею не видавався (т. 1, а.с. 234);

- Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області за вих. №14-18-01245 від 02.07.2016 з повідомленням, що інформація, щодо наявності об'єктів державної власності на балансі ФОП ОСОБА_7 у Регіонального відділення відсутня (т.1, а.с. 236);

- Державної авіаційної служби України за вих. №13.2.19-6905 від 13.07.2016 з повідомленням, що за ФОП ОСОБА_7 повітряні судна не зареєстровані (т.1, а.с. 237);

- Миколаївської митниці ДФС за вих. №3154/10/14-70-10-27 від 18.07.2016 з повідомленням, що ФОП ОСОБА_7 митне оформлення не здійснювалось (т.1, а.с. 238);

- Управління Держпраці у Миколаївській області за вих. №01-08.02/3052 від 19.07.2016 з повідомленням, що за ОСОБА_7 майно не зареєстроване (т.2, а.с. 40);

- Національного депозитарію України за вих. №1692/09 від 07.07.2016 з повідомленням, що депозитарій не володіє інформацією щодо депозитарних установ, що відкрили ФОП ОСОБА_7 рахунки в цінних паперах (т.2, а.с. 41).

За повідомленням відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області за вих. № 3177 від 01.07.2016, згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих упроваджень виконавчі документи, за якими стороною виконавчого провадження є ОСОБА_7 на виконанні у відділі не перебувають та не надходили (т. 1, а.с. 239).

Відповідно до витягу з загальнодоступної бази даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ФОП ОСОБА_7 серед емітентів в сфері регулювання цінних паперів не знайдено.

Листом №23-07/1145 від 30.06.2016 Головне управління регіональної статистики повідомило ліквідатора, що станом на 15.06.2016 банкрут не значиться засновником суб'єктів господарської діяльності (т. 2, а.с. 59).

Листом за вих. №7-15/5339 від 02.07.2016 Державною службою інтелектуальної власності України повідомлено про те, що в мережі Інтернет відкрито 6 державних реєстрів стосовно інтелектуальної власності, які можна вважати офіційною інформацією (т.1, а.с. 226-227).

Відповідно до відкритих ресурсів Державної служби інтелектуальної власності України з офіційної адреси ліквідатором отримано відомості про відсутність зареєстрованих за банкрутом прав на об'єкти інтелектуальної власності (т.1, а.с. 228-231).

За інформацією ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва у листі за вих. №1194/Б/14-03-08-01-20 від 01.07.2016, за ФОП ОСОБА_7 відкриті розрахункові рахунки не обліковуються (т. 2, а.с. 46).

Вжитими ліквідатором заходами в ході ліквідаційної процедури дебіторської заборгованості не виявлено, первинна бухгалтерська документація, яка б свідчила про наявність дебіторської заборгованості, ліквідатору не передавалась.

За повідомленням ФОП ОСОБА_7 дебіторська заборгованість не обліковувалась через її відсутність.

Постановою Центрального відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 27.01.2017р. закінчено виконавче провадження №51465207 з примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області №915/1403/15 від 23.11.2015р. про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 102344,90 дол. США (т. 2, а.с. 219).

Постановою Центрального відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 30.03.2017р. закінчено виконавче провадження №50463543 з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області №915/1403/15 від 23.11.2015р. про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 47968,24 грн. (т. 3, а.с.209-210).

Ліквідатор листом №01-34 від 10.05.2017р. звернулась до Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області із запитом про надання інформації щодо заходів примусового виконання за виконавчим провадженням №51465207 в період після визнання ФОП ОСОБА_7 банкрутом (14.06.2016) до дати закінчення виконавчого провадження (21.01.2017) та чи відбувалось погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження.

Центральним ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області на запит ліквідатора повідомлено (лист №01.05/19801 від 22.05.2017), що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №51465207 з примусового виконання наказу №915/1403/15 від 23.11.2015 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 102344,90 дол. США. Державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч. 1 ст. 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Погашення заборгованості в рамках провадження не відбувалось.

Листом №01.05/24408 від 21.06.2017 (т. 4, а.с. 63) Центральним ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ Миколаївської області повідомлено, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження, журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві станом на 21.06.2017р. у відділі на виконанні відсутні відкриті виконавчі провадження, де стягувачем є ФОП ОСОБА_7 (т. 4, а.с. 63).

У доповненнях до звіту ліквідатором зазначено, що вимоги кредиторів щодо виплати заборгованості із заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, відсутні (т. 2, а. с. 58).

Вимоги, забезпечені заставою майна боржника, до суду та до ліквідатора банкрута не заявлялись.

Ліквідатором банкрута у звіті зазначено, що документи, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню та направленню до архівної установи на зберігання, відсутні та ліквідатору не передавались.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» зазначило, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції в частині ствердження, що кредитний договір від 09.10.2007р. ML 400/403/2007 в забезпечення якого було укладено договір іпотеки квартири, не пов'язаний з підприємницькою діяльністю ОСОБА_7, а тому на неї не може бути звернуто стягнення, є припущенням, а не встановленим фактом.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції від 28.08.2016р., відповідно до інвентаризаційного опису від 20.07.2016, інвентаризаційною комісією було виявлено майно банкрута, а саме: 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці АТ «ОТП Банк» на підставі договору іпотеки №303 від 17.02.2010.

З договору іпотеки №РМ-SME400/01/2010 від 17.02.2010 вбачається, що договір було укладено ПАТ «ОТП Банк» (сторона 1) з громадянином ОСОБА_7 (сторона 2).

Відповідно до п.2.1. договору іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержавтеля щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договору, з усіма змінами і доповненнями до нього.

Згідно визначень термінів у договорі «Кредитний договір» - Кредитний договір №ML-400/403/2007, укладений Сторонами 09 жовтня 2007 року зі всіма існуючими та майбутніми змінами та доповненнями.

Таким чином, на думку суду першої інстанції зазначений договір було укладено ПАТ «ОТП Банк» з фізичною особою ОСОБА_7, з нього не витікає, що він укладався для забезпечення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_7

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з даними твердженнями суду першої інстанції виходячи з наступного.

В матеріалах справи № 915/549/16 міститься копія іпотечного договору №РМ-SME400/01/2010 від 17.02.2010, при цьому кредитний договір від 09.10.2007р. ML 400/403/2007 в матеріалах справи про банкрутство відсутній.

Оскільки кредитний договір в матеріалах справи відсутній, то неможливо встановити на які цілі ОСОБА_7 брався даний кредит - на споживчі цілі або направлений на здійснення підприємницької діяльності. Без з'ясування даних фактів висновок господарського суду першої інстанції про те, що іпотечне майно у вигляді квартири не пов'язано із здійсненням ОСОБА_7 підприємницької діяльності, є передчасним.

При винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції також зазначив, що відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 49867224 від 01.07.2016р. в реєстрі інформація відсутня. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №63765234 від 19.07.2016 у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно відомості відсутні.

Відповідно до Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. № 1127:

Інформація з Державного реєстру прав надається за допомогою програмних засобів ведення цього Реєстру у паперовій або електронній формі, що має однакову юридичну силу та містить обов'язкове посилання на Державний реєстр прав.

Інформація з Державного реєстру прав в електронній формі надається через веб-портал Мін'юсту.

Інформація з Державного реєстру прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, наявні в ньому, а також відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Інформація з Державного реєстру прав за бажанням особи, яка отримує таку інформацію, може містити, крім відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, відомості про виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав щодо запитуваного суб'єкта або об'єкта нерухомого майна, а також про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру прав та реєстрів у хронологічному порядку.

Інформація з Державного реєстру прав надається незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

Відповідно до п. 18 вищеозначеного порядку, пошук відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження здійснюється відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Кабінетом Міністрів України, за такими ідентифікаторами:

1) за суб'єктом права:

за ідентифікаційними даними фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства):

- прізвище, ім'я та по батькові (за наявності);

- реєстраційний номер облікової картки платника податків;

- серія та номер паспорта громадянина України (для громадянина України, який через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, повідомив про це відповідному контролюючому органові та має відмітку в паспорті громадянина України).

Реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта громадянина України не є обов'язковими для зазначення під час здійснення пошуку за ідентифікаційними даними фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства);

за ідентифікаційними даними юридичної особи (резидента та нерезидента):

- найменування юридичної особи;

- ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ;

2) за об'єктом нерухомого майна:

за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна;

за адресою об'єкта нерухомого майна;

за кадастровим номером земельної ділянки.

Ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів Національної поліції, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, Національного банку України, Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру прав у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб'єктом права чи за об'єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису.

Таким чином, суди відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» мають право самостійно, без будь-яких перешкод отримувати інформацію про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, у зв'язку із здійсненням ними повноважень.

Головуючим суддею по справі ОСОБА_1 самостійно здійснено запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ідентифікаційним кодом - НОМЕР_1, який належить боржнику - ОСОБА_7 та згідно отриманих відомостей встановлено, що за ОСОБА_7 зареєстровано:

1.Нежитлові приміщення магазину промислових товарів, за адресою: Миколаївська обл., АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 22902519);

2.Масив незавершеного будівництва індивідуальних житлових будинків, за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 22909677);

3.Будинок, житловий, за адресою: АДРЕСА_4/23 (реєстраційний номер майна 29108790);

4.Нежитлові приміщення, за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 22113799);

5.Нежитлові приміщення № 43, за адресою: Миколаївська обл., АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 17202832).

Для перевірки даних відомостей головуючим суддею по справі ОСОБА_1 здійснено повторно запити, тільки вже за критеріями пошуку «Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна» та отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Згідно отриманої інформації вище перелічені об'єкти станом на 03.10.2017р. та 04.10.2017р. зареєстровані на праві власності за ОСОБА_7, відомостей щодо припинення у боржника права власності на вказані об'єкти довідки не містять.

У судовому засіданні 04.10.2017р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 94835242 станом на 17.08.2017р., в якій параметром запиту було прізвище ім'я та по батькові колишньої дружини ОСОБА_7, а саме ОСОБА_12.

За даними критеріями пошуку, було встановлено, що нерухоме майно за означеними адресами зареєстровано саме за ОСОБА_12, при цьому реєстраційні номери об'єктів нерухомості не співпадають с реєстраційними номерами об'єктів, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_7 станом на теперішній час.

20.10.2017р. ліквідатором Безабчук А.В. до Одеського апеляційного господарського суду надані письмові пояснення щодо встановлених Одеським апеляційним господарським судом обставин про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомостей про зареєстроване за ОСОБА_13 нерухомого майна з наданням доказів про спростування встановлених обставин, та додаткові документи.

Відповідно до письмових пояснень ліквідатора, на теперішній час існує два реєстри, які стосуються нерухомого майна:

1. Новий - Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, з якого можна на сьогоднішній день отримати актуальну інформацію щодо речових прав на нерухоме майно, прав власності на нерухоме майно, іпотек, заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

2. Старий - недіючий, із якого підтягуються дані про права на нерухоме майно, що зареєстровані в бюро технічної інвентаризації та мають інформаційний характер.

Технічно не можливо скасувати старий запис про право власності на нерухоме майно, оскільки реєстр недіючий, а тому не активний.

Коли здійснюється запит за адресою нерухомого майна в Єдиному державному peєстрі речових прав на нерухоме майно та Peєстрі прав власності на нерухоме майно видається інформація за двома записами із двох реєстрів:

- Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно;

- Реєстру прав власності на нерухоме майно.

До письмових пояснень ліквідатора також надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 18.10.2017р., відповідно до якої вищевказані об'єкти нерухомого майна на даний час за ОСОБА_7 не значаться.

Також до пояснень ліквідатора надано:

- копію нотаріально посвідченого договору дарування від 25.12.2014р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, про безоплатню передачу у власність ОСОБА_12 нежитлових приміщень № 43, за адресою АДРЕСА_6;

- копію нотаріально посвідченого договору дарування від 17.12.2014р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, про дарування ОСОБА_12 6/100 часток масиву незавершеного будівництва індивідуальних житлових будинків під № АДРЕСА_7

- копію нотаріально посвідченого договору дарування від 17.12.2014р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, про дарування ОСОБА_12 цілого житлового будинку під АДРЕСА_8

- копію нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 04.12.2014р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_14, про продаж нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою АДРЕСА_9

Ліквідатором встановлено, що шлюб ОСОБА_7 з ОСОБА_12 було розірвано на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.08.2015р. у справі №490/6196/15-ц (т. 2, а.с. 226), частки банкрута у спільному майні не виявлено.

З наданих до суду ліквідатором документів, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що станом на теперішній час за ОСОБА_7 нерухоме майно не обліковується.

Згідно ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження:

- приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута;

- аналізує фінансове становище банкрута;

- виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута;

- очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу;

- пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;

- має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута;

- з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту;

- заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими;

- подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника;

- вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню, на строк не менше п'яти років з дати визнання особи банкрутом;

- продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом;

- повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства;

- у разі провадження банкрутом діяльності, пов'язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу. Для цього за погодженням із Службою безпеки України визначає склад ліквідаційної комісії режимно-секретного органу, яка формується в установленому законодавством порядку;

- веде реєстр вимог кредиторів;

- подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Справа № 915/549/16 порушена за заявою Фізичної особі - підприємця ОСОБА_7 на підставі вимог ст.ст. 90, 91 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 84 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (розділ VII «Особливості банкрутства окремих категорій боржників») відносини, пов'язані з банкрутством боржників, визначених у цьому розділі, регулюються Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Таким чином при банкрутстві боржників на підставі ст. 90, 91 Закону, яка міститься в розділі VII «Особливості банкрутства окремих категорій боржників», застосовуються загальні норми Закону про банкрутство з урахуванням особливостей, передбачених приписами ст. 90, 91 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Справи про банкрутство фізичних осіб (порушених відповідно до норм ст. 90, 91 Закону) не містять такої стадії банкрутства, як розпорядження майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» розпорядник майна зобов'язаний:

- розглядати заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, які надійшли в установленому цим Законом порядку;

- вести реєстр вимог кредиторів;

- повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог;

- вживати заходів для захисту майна боржника;

- аналізувати фінансово-господарську діяльність, інвестиційне становище боржника та його становище на ринках;

- виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства;

- скликати збори кредиторів та організовувати їх проведення;

- надавати державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства;

- надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, відомості про фінансове становище боржника, пропозиції щодо можливості відновлення платоспроможності боржника;

- не пізніше двох місяців від дня порушення провадження у справі про банкрутство разом з боржником організувати та забезпечити проведення інвентаризації майна боржника та визначити його вартість;

- брати участь у розробці плану санації у випадках, передбачених цим Законом, та за можливості проведення санації боржника розробити разом з боржником не пізніше двох місяців від дня порушення провадження у справі про банкрутство план санації боржника та подати його на розгляд комітету кредиторів;

- виконувати інші повноваження, що передбачені цим Законом.

Як вбачається із приписів ст. 22 та 41 Закону про банкрутство, ліквідатор, як і розпорядник майна, повинні аналізувати фінансове становище боржника.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскільки при порушенні справи про банкрутство за ознаками ст. 90, 91 Закону, яка не передбачає такої стадії процедури банкрута як розпорядження майном, це не позбавляє ліквідатора у разі виявлення при аналізі фінансового стану банкрута ознак доведення до банкрутства, перевірити дані факти.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.09.2016р. по справі № 915/549/16 встановлено порядок і розмір задоволення вимог кредиторів фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1):

у другу чергу:

- вимоги Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (ідентифікаційний код 39554010) у сумі 100 336,26 грн.;

у третю чергу вимоги:

- вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (ідентифікаційний код 14305909) у сумі 15 325 850,25 грн.;

- вимоги ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) у сумі 763 154,00 грн.

Так, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.08.2016р. по справі № 915/549/16 встановлено, що вимоги кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виникли на підставі генерального кредитного договору № 010/01-04/07-754 від 25.12.2007 (а.с. 13-20 в томі кредиторських вимог), кредитного договору № 010/01-04/07-755 від 25.12.2007 (а.с. 21-30 в томі кредиторських вимог), кредитного договору № 010/01-04/07-756 від 25.12.2007 (а.с. 31-40 в томі кредиторських вимог), генерального кредитного договору № 010/01-04/08-318 від 15.05.2008 (а.с. 58-64 в томі кредиторських вимог), кредитного договору № 010/01-04/08-319 від 15.05.2008 (а.с. 65-78 в томі кредиторських вимог), кредитного договору № 010/01-04/08-320 від 15.05.2008 (а.с. 79-92 в томі кредиторських вимог), кредитного договору № 010/01-04/08-321 від 15.05.2008 (а.с. 93-106 в томі кредиторських вимог), кредитного договору № 010/01-04/08-322 від 15.05.2008 (а.с. 107-120 в томі кредиторських вимог), та підтверджуються рішеннями господарського суду Миколаївської області від 21.09.2015 у справі № 915/1403/15 (а.с. 41-47 в томі кредиторських вимог) і від 29.09.2015 у справі № 915/634/15 (а. с. 121-128 в томі кредиторських вимог), а також відповідними розрахунками (а. с. 48-57, 129-156 в томі кредиторських вимог).

Відповідно до наданих ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунків заборгованості, перші значні прострочки погашення заборгованості за кредитами почали відбуватись з жовтня 2014р.

Вимоги кредитора ОСОБА_11 виникли на підставі договору позики від 03.11.2014р. Відповідно до п. 4.2. договору позики від 03.11.2014р., кінцевим строком повернення суми позики є 03.05.2015р.

Вимоги кредитора Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області у розмірі 100 336,26грн. відповідно до наданого до заяви розрахунку виникли у період з 2013року по 2016рік.

Згідно Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказ Міністерства економіки України від 19 січня 2006р. № 14, Ці Методичні рекомендації розроблено з метою визначення однозначних підходів під час аналізу фінансово-господарського стану підприємств на предмет виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства; своєчасного виявлення формування незадовільної структури балансу для вжиття заходів щодо запобігання банкрутству підприємств, а також виявлення резервів підвищення ефективності виробництва та відновлення платоспроможності підприємств шляхом їх санації. Відповідно до даних Методичних рекомендацій доведення до банкрутства - умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення громадянином-засновником (учасником) або службовою особою суб'єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб'єкта господарської діяльності, якщо це завдало великої матеріальної шкоди державі чи кредитору.

Відповідно до ст. 219 КК України, доведення до банкрутства, тобто умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення громадянином - засновником (учасником) або службовою особою суб'єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб'єкта господарської діяльності, якщо це завдало великої матеріальної шкоди державі чи кредитору. У статтях 219, 222 цього Кодексу матеріальна шкода вважається великою, якщо вона у п'ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Як вбачається із ухвали господарського суду Миколаївської області від 20.09.2016р. загальна сума кредиторських вимог Фізичної особі - підприємця ОСОБА_7 становить 16 189 340,51грн., що значно перевищує п'ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до договорів про дарування та купівлі-продажу, ОСОБА_7 відчуження нерухомого майна було здійснено наприкінці 2014р., тобто при наявності великої заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Ліквідатором не досліджено питання щодо виявлення в діях боржника Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 умисних дій доведення до банкрутства та відповідно не вжито заходів відповідно до норм діючого законодавства.

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 ГПК господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 ГПК (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону про банкрутство, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону про банкрутство); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону про банкрутство); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону про банкрутство); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону про банкрутство); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону про банкрутство).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень частини третьої статті 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином і з огляду на положення статей 4, 104, 110- 112 ЦК, Закон про банкрутство є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм ЦК, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК.

Отже, ЦК імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому, визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Зважаючи на викладене, звіт ліквідатора не містить будь-яких висновків щодо аналізу договорів дарування та купівлі-продажу укладених боржником, та прийняття заходів щодо визнання даних договір недійсними за загальними нормами цивільного законодавства.

В даному випадку ліквідатор не вжив належних заходів щодо встановлення дійсних обставин відчуження майнових активів боржника у відповідності до вимог закону, у випадку встановлення фактів незаконного відчуження майна не вчинив дії щодо повернення його в ліквідаційну масу шляхом звернення до суду із заявою про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними, та наведене не знайшло свого відображення у звіті ліквідатора та ліквідаційному балансі.

Факти відчуження або безоплатної передачі (дарування) об'єктів нерухомості боржником іншим особам відбувалися саме у період, коли у боржника виникли обставини стійкої неплатоспроможності перед кредиторами, що свідчить про намагання боржника ухилитися від виконання грошових зобов'язань шляхом виведення активів від можливого звернення стягнення на ці активи на користь кредиторів.

Згідно ст. 92 ч. 5, 6 Закону господарський суд за вмотивованим клопотанням будь-кого з учасників у справі про банкрутство, арбітражного керуючого або за власною ініціативою може не допустити звільнення фізичної особи від зобов'язань, якщо боржник:

ухилявся від виконання зобов'язань щодо погашення боргів;

вчинив дії щодо приховування майна;

не надавав необхідну інформацію або надавав недостовірну інформацію господарському суду, який розглядає справу про банкрутство. Про заборону звільнення фізичної особи від зобов'язань у зв'язку з припиненням провадження у справі про банкрутство господарський суд виносить ухвалу, яка підлягає негайному виконанню.

Оскаржувана ухвала господарського суду не містить заборони звільнення фізичної особи від зобов'язань у зв'язку з припиненням провадження у справі про банкрутство, а навпаки приписує вимоги кредиторів, не задоволені за відсутністю майна банкрута, вважати погашеними, що суперечить у даному випадку обставинам даної справи та вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвала про затвердження звіту та ліквідаційного балансу у справі про банкрутство є підсумковим документом, яким припиняється провадження по справі, непогашені вимоги кредиторів за відсутністю майна вважаються погашеними в силу закону. Така ухвала несе відповідні юридичні наслідки для учасників провадження по справі, а згідно ст. 4-5 ГПК України ухвали господарських судів є судовими рішеннями та обов'язкові для виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом.

Таким чином, господарський суд надав невірну оцінку наявним у справі доказам щодо відсутності майнових активів банкрута, не витребував від ліквідатора достатніх та належних доказів, що стосується вжиття ним заходів щодо встановлення дійсних обставин відчуження майнових активів боржника у відповідності до вимог закону, за результатами розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу прийняв передчасне рішення про затвердження звіту та припинення провадження у справі.

Згідно ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції при розгляді звіту ліквідатора припустився порушень норм матеріального та процесуального права, що привело до неповного з'ясування обставин по справі та унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для затвердження звіту ліквідатора та припинення провадження у справі про банкрутство, враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, дійсним обставинам справи, оскаржувана ухвала господарського суду Миколаївської області від 28.08.2017р. підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області на стадію ліквідаційної процедури.

При новому розгляді даної справи господарському суду слід надати також належну правову оцінку діям ліквідатора при проведенні процедури банкрутства в порядку ст. 46 ч. 4 Закону, оскільки згідно ст. 98 ч. 3 того ж Закону під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Керуючись статтями 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 28.08.2017р. про затвердження звіту та ліквідаційного балансу, припинення провадження у справі № 915/549/16 про банкрутство Фізичної особі - підприємця ОСОБА_7 скасувати.

Матеріали справи № 915/549/16 про банкрутство Фізичної особі - підприємця ОСОБА_7 направити до господарського суду Миколаївської області для подальшого розгляду на стадію ліквідаційної процедури.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційні скарги на постанови (ухвали) апеляційного господарського суду подаються в порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених ч. 3 ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.І. Жеков

В.В. Лашин