ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року Справа № 910/16935/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А. (доповідач)
суддівІванової Л.Б., Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 06.06.2016 Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017
у справі№ 910/16935/14
господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк"
доПриватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ"
простягнення заборгованості
за участю представників:

позивача: Головіна О.І.;

відповідача: Гелетій І.І.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 у справі №910/16935/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Ярмак О.М., судді - Стасюк С.В., Мельник В.І.) позов задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 15 260 959,55 грн заборгованості за кредитом, 1 981 926,23 грн процентів за користування кредитом, 10 684,09грн комісії за управління кредитом, 650 994,90 грн 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом, 34 534,39 грн 3% річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом, 267,19 грн 3% річних від простроченої суми боргу за комісією за управління кредитом, 1 816 054,19 грн інфляційного збільшення суми боргу за кредитом, 239 813,07 грн інфляційного збільшення суми боргу за процентами за користування кредитом, 915,74 грн інфляційного збільшення суми боргу за комісією за управління кредитом, 1 224 698,06 грн пені за прострочення погашення кредиту, 48 288,41грн пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, 453,90грн пені за порушення строків сплати комісії за управління кредитом, а також 72 817,79 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 скасовано частково та викладено його резолютивну частину в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ПАТ "Бліц-Інформ" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" 15 260 959,55 грн заборгованості за кредитом, 1 981 926,23 грн процентів за користування кредитом, 11 703,05 грн комісії за управління кредитом, 691 433,26 грн 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом, 34 534,39 грн 3% річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом, 424,20 грн 3% річних від простроченої суми боргу за комісією за управління кредитом, 1 819 990,84 грн інфляційного збільшення суми боргу за кредитом, 241 651,25 грн інфляційного збільшення суми боргу за процентами за користування кредитом, 1 401,82 грн інфляційного збільшення суми боргу за комісією за управління кредитом, 1 224 698,06 грн пені за прострочення погашення кредиту, 7 145,83 грн пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, 70,86 грн пені за порушення строків сплати комісії за управління кредитом, а також 72 838,84 грн судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити".

Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем, в порядку ст.1211 ГПК України, подано заяву про зупинення виконання судових рішень у даній справі, проте колегія суддів Вищого господарського суду України відмовляє в задоволенні заяви, оскільки не знаходить підстав для її задоволення.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення, просить прийняті у даній справі судові рішення залишити без змін.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (Банк) та ТОВ "Бліц-Інформ" (Позичальник) 05.01.2012 укладено кредитний договір № 27112V1, за умовами якого Банк надав Позичальнику овердрафт у тимчасове користування на умовах цього договору, а Позичальник зобов'язався повернути овердрафт, сплатити проценти, комісії та інші платежі за договором.

Договорами від 31.01.2012 № 27112V1-1, від 04.04.2012 № 27112V1-2, від 01.06.2012 № 27112V1-3, від 13.07.2012 № 27112V1-4, від 28.09.2012 № 27112V1-5, від 01.11.2013 №27112V1-6, від 04.02.2014 № 27112V1-7, від 05.03.2014 №27112V1-8, від 31.03.2014 №27112V1-9 сторонами вносилися зміни до кредитного договору.

Відповідно до п. 2 договору в редакції договору про внесення змін від 31.01.2012 №27112V1-1, ліміт овердрафту: 8 801 417,79 грн та 838 366,98 євро в гривневому еквіваленті по курсу продажу валюти на МВР України на день проведення операції надання кредитних коштів. Позичальник може користуватися овердрафтом з дати виконання усіх умов для отримання овердрафту, визначених цим договором, по 04.02.2015 (включно).

Кінцевий термін погашення Овердрафту: 04.04.2012 (п.п. 2.2.2 договору в редакції договору про внесення змін від 31.01.2012 № 27112V1-1).

На виконання своїх зобов'язань за кредитним договором Банк надав Позичальнику грошові кошти в загальній сумі 17 768 324,05 грн шляхом здійснення платежів з поточного рахунку Позичальника.

Договором про внесення змін від 28.09.2012 № 27112V1-5 умови кредитного договору викладено в новій редакції, згідно п. 3.1 якого Банк надає Позичальникові кредит шляхом відкриття не відновлюваної кредитної лінії на умовах цього договору (кредитна лінія), а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі встановлені цим договором.

Згідно з п.п. 3.2.1, 3.2.2 договору в редакції договору від 28.09.2012 №27112V1-5, ліміт кредитної лінії: 16 960 959,55 грн; кінцевий термін погашення кредиту: 25.01.2013.

Відповідно до п.п. 3.2.4 договору в редакції договору від 31.03.2014 №27112V1-9, тип процентної ставки за користування кредитом за цим договором - фіксована. Проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком процентної ставки у розмірі 14%. На період з дати підписання додаткової угоди від 01.11.2013 № 27112V1-6 до цього договору по 31.12.2014, проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком процентної ставки у розмірі 0,1% річних. З 01.01.2015 до кінця строку дії договору проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком процентної ставки у розмірі 14% річних.

За приписами п.п. 3.5.1 договору в редакції договору від 28.09.2012 №27112V1-5, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п.3.2 цього договору, у валюті кредиту. Такі проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по останнє число кожного місяця на рахунок, зазначений у п. 3.8 цієї угоди. Протягом цього періоду сплачуються проценти за користування кредитом за попередній місяць. Проценти за користування кредитом за останній період нарахування процентів підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Як зазначають суди попередніх інстанцій, за доводами позивача, відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, у встановлений строк кредит не повернув та не сплачував проценти за користування кредитом, в зв'язку з чим, Банк звернувся до Позичальника з письмовою вимогою від 28.01.2013 № 040-06/598 здійснити погашення заборгованості за кредитним договором від 05.01.2012 № 27112V1.

Оскільки Позичальник не виконав вимогу Банку, станом на 30.06.2014 за ним значиться заборгованість за кредитом в сумі 15 260 959,55 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 1 981 926,23 грн.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з положень ЦК України, ГК України та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перегляд рішення в порядку ст. 99, 101 ГПК України, надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності, частково не погодився з висновками місцевого господарського суду, а саме в частині стягнення з відповідача сум комісії за управління кредитом, 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом, 3% річних від простроченої суми боргу за комісією за управління кредитом, інфляційного збільшення суми боргу за кредитом, інфляційного збільшення суми боргу за процентами за користування кредитом, інфляційного збільшення суми боргу за комісією за управління кредитом, пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, пені за порушення строків сплати комісії за управління кредитом. В цій частині позовних вимог судом зроблений перерахунок.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст.526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Судами попередніх інстанцій призначались у справі судово-економічна та додаткова судово-економічна експертизи.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу (ч. 5 ст. 42 ГПК України).

Як місцевий, так і апеляційний господарські суди погодились з доводами позивача та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 15 260 959,55 грн заборгованості за кредитом, 1 981 926,23 грн процентів за користування кредитом.

Водночас, суд апеляційної інстанції не погодився з місцевим господарським судом щодо суми стягнутої комісії за управління кредитом та виходив з наступного.

Відповідно до п. 3.2.5 договору в редакції договору від 28.09.2012 №27112V1-5, сторони погодили: комісія за управління кредитною лінією - 0,018% від ліміту кредитної лінії щомісяця, комісія за управління кредитною лінією розраховується пропорційно кількості днів дії ліміту (лімітів) кредитної лінії у відповідному періоді, розмір комісії за управління змінюється в залежності від виконання Позичальником умов цього договору як зазначено в п.п. 4.1.2 цього договору.

Комісія за управління нараховується з дати укладання договору до дати повного виконання зобов'язань Позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного договором, у разі невиконання Позичальником зобов'язань за основним боргом за договором (п.п. 4.1.2 договору).

Така комісія за управління нараховується за період нарахування комісії за управління у національній валюті України в останній банківський день місяця і підлягає сплаті щомісяця з 1 по останнє число місяця, наступного за розрахунковим, на рахунок, зазначений у п. 3.8 цього договору. Комісія за управління за останній період нарахування комісії за управління підлягає сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Договором №27112V1-5 визначено кінцевий термін погашення кредиту 25.01.2013.

Враховуючи, що ПАТ "Бліц-Інформ" станом на 25.01.2013 кредит не погашено, то комісія за управління нараховується до дати повного виконання зобов'язань Позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення кредиту, тобто до 25.04.2013.

Нарахування комісії за управління кредитом призупиняється до укладання додаткової угоди від 01.11.2013 №27112V1-6 до кредитного договору №27112V1, якою визначено, що комісія за управління кредитом нараховується з дати укладання договору до дати повного виконання зобов'язань Позичальника за основним боргом за кредитом.

За результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи встановлено, що згідно даних банківських виписок по рахунках №0520, №0520 та №0520, які відображають рух коштів за період з 05.01.2012 по 31.03.2016 включно, сума нарахованої комісії за управління кредитом за 05.01.2012 по 30.06.2013 складає 70 822,16 грн.

Сума сплачених коштів по нарахованій комісії за період з 05.01.2012 по 30.06.2016, що відображена в вищезазначених документах, становить 56 066,14 грн.

Отже, заборгованість по сплаті нарахованої комісії за управління кредитом, станом на 30.06.2014, документально підтверджується в сумі 14 756,02 грн (70 822,16 грн. - 56 066,14грн).

Разом з цим, вищезазначена сума заборгованості включає в себе нараховану комісію за червень 2014 рік у сумі 3 052,97 грн, строк сплати якої станом на 30.06.2014 не настав.

Таким чином, без врахування нарахованої комісії за червень 2014 рік, сума заборгованості Позичальника по сплаті нарахованої комісії за управління кредитом, станом на 30.06.2014 становить 11 703,05 грн.

Надаючи оцінку заявленим позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних збитків за порушення строків погашення кредиту, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, дослідивши розрахунок, викладений у висновках судових експертів та доводи сторін щодо невідповідності розрахунку позивача розрахунку судових експертів, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 691 433,26 грн 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом, 34 534,39 грн (погодився з судом першої інстанції) 3% річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом, 424,20 грн від простроченої суми боргу за несвоєчасну плату комісії за управління кредитом, 1 819 990,84 грн інфляційних втрат нарахованих на суму боргу за кредитом, 241 651,25 грн інфляційних втрат нарахованих на суму боргу по сплаті процентів за користування кредитом, 1 401,82 грн інфляційних втрат нарахованих на суму боргу за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом.

До того ж, позивач просив стягнути з відповідача пеню за порушення строків погашення кредиту, пеню за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та пеню за порушення строків сплати комісії за управління кредитом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору в редакції договору про внесення змін від 28.09.2012 № 27112V1-5 визначено, що у разі невиконання зобов'язань згідно з п.п. 3.4.1, 3.5.1, статтею 4 цього договору, Позичальник сплачує Банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 цього договору, і підлягає сплаті у національній валюті України на рахунок, зазначений у пп. (б) пп. 3.8 договору.

Дослідивши матеріали справи, розрахунок пені, викладений у висновках судових експертів та доводи сторін, апеляційний господарський суд, врахувавши заявлені позовні вимоги та строк позовної давності, про який заявлено відповідачем, визнав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 224 698,06 грн пені за порушення строків погашення кредиту за кредитним договором (погодився з судом першої інстанції), 7 145,83 грн пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за кредитним договором, 70,86 грн пені за порушення строків сплати комісії за управління кредитом за кредитним договором.

Відносно заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені, то Київський апеляційний господарський суд, зважаючи на норми ст. 256, 258, 264, 267 ЦК України та беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, які свідчать, що Банк звертався 26.12.2013 до Господарського суду міста Києва із заявою кредитора з грошовими вимогами до боржника ПАТ "Бліц-Інформ" (справа №910/20149/13 Господарського суду міста Києва) і така заява була прийнята судом, проте 08.07.2014 постановою Вищого господарського суду України провадження у справі №910/20149/13 припинено, дійшов вірного висновку про переривання перебігу позовної давності, і як наслідок відсутність підстав для застосування ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вищезазначені висновки суду апеляційної інстанцій, зроблені з дотриманням вимог ст. 43, 47, 43 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильного застосування законодавства під час розгляду справи.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

Доводи відповідача, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного господарського суду, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судом апеляційної інстанції висновків. При цьому, в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів, касаційна скарга не відповідає вимогам ст. 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційного господарського суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі №910/16935/14 - без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Л.Б. ІВАНОВА

Т.П. КОЗИР