ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 910/21579/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіЄмельянова А.С.,
суддіНєсвєтової Н.М.,
за участю представника
від відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року
у справі№ 910/21579/16 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС"
доДепартаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
Головного управління Державного казначейства України у місті Києві
пророзірвання договору та стягнення 1 000 000,00 грн,
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС" (надалі - ТОВ "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС", позивач) звернулося до суду з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - Департамент економіки та інвестицій, відповідач) про розірвання договору пайової участі у створенні соціальної інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 09.09.2008 року та стягнення 1 000 000,00 грн, які були сплачені на виконання цього договору.

В обґрунтування позову позивач посилається на зміну обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, зокрема, перехід до іншої особи права власності на земельну ділянку, на якій повинно було здійснюватись будівництво, що виключає обов'язок брати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та сплачувати кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що після прийняття рішення у справі № 4/480 від 19.01.2012 року про звернення стягнення на земельну ділянку позивач уклав додаткову угоду № 3 до договору, в якій сторони погодили, що забудовник зобов'язується перерахувати залишок пайового внеску в сумі 51327,11 тис. грн у строк до 01.12.2012 року включно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28-го числа місяця на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету. Також відповідачем було подано клопотання про застосування строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року у справі № 910/21579/16 (суддя Мельник В.І.) позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів: Отрюха Б.В., Разіної Т.І.) рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року у справі № 910/21579/16 скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року залишити в силі.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду, що оскаржується, - без змін. Відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позов до суду подано з пропущенням позовної давності, перебіг якої розпочався 17.04.2012 року - з дня прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №4/480. Крім того, відповідач зауважує, що Департамент економіки та інвестицій не є розпорядником коштів, які надійшли від ТОВ "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС", а відповідно до ст. 653 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), п. 5.2.10 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (надалі - Порядок N 411/1415), затвердженого рішенням Київської міської ради

від 15.11.2016 N 411/1415, у разі розірвання договору про пайову участь кошти, сплачені замовником відповідно до такого договору, не повертаються.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 09.09.2008 року між сторонами у справі був укладений договір № 538, предметом якого є сплата позивачем пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, у зв'язку із будівництвом житлово-офісного будинку загальною площею 140000,00 кв.м. на бульв. Дружби Народів, 2 у Печерському районі м. Києві.

Земельна ділянка, площею 1,4248 га, що знаходиться в м. Києві Печерський район, бульвар Дружби Народів, 2, кадастровий номер :82:109:0032 належала на праві власності ТОВ "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС" відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 040509, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 22.08.2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.08.2007 року № 3140 (ВЕТ № 582026, ВЕТ № 582028) та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02-8-00149.

26.08.2008 року позивач на виконання договору сплатив пайовий внесок в розмірі 1 000 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №131.

19.01.2012 року Господарський суд міста Києва прийняв рішення у справі № 4/480, яким у рахунок погашення заборгованості ТОВ "Східноукраїнська нафтова компанія" за кредитним договором № 20-V від 05.06.2008 року у сумі 132 994 922,13 грн звернув стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ТОВ "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС", а саме: земельну ділянку, площею 1,4248 га, що знаходиться в м. Києві Печерський район, бульвар Дружби Народів, 2, кадастровий номер :82:109:0032, на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк".

17.04.2012 року суд апеляційної інстанції залишив без змін це рішення суду.

Згідно із витягом з Державного земельного кадастру від 01.12.2015 року земельна ділянка (кадастровий номер :82:109:0032, адреса: м. Київ, бульвар Дружби Народів, 2) перебувала у власності ПАТ АБ "Укргазбанк".

23.05.2016 року ПАТ АБ "Укргазбанк" на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку відчужило ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд".

У зв'язку із зміною обставин, зумовлених причинами, які позивач не може усунути після їх виникнення, а саме вибуття у позивача із власності земельної ділянки (перестав бути забудовником (замовником), за забудову яких і були сплачені внески на розвиток інфраструктури міста Києва, він звернувся до відповідача з листами № 24/11 від 25.11.2015 року та № 14 від 21.03.2016 року про розірвання договору у зв'язку із істотною зміною обставин та повернення грошових коштів.

Відповідач у листі № 050/08-3078 від 11.04.2016 року зазначив, що у позивача наявні правові підстави для розірвання договору пайової участі, оскільки істотна зміна обставин (відсутність земельної ділянки) призводить до неможливості виконання зобов'язання, у зв'язку з обставинами за яку жодна із сторін не відповідає. У цьому ж листі відповідач зазначив, що у позивача існує заборгованість у сумі 112 274 450,00 грн, Департамент економіки та інвестицій має право вимагати від позивача виконання зобов'язань за договором в частині погашення заборгованості, і підстави для повернення позивачу сплачених на виконання договору коштів відсутні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що перехід до іншої особи права власності на земельну ділянку, на якій позивач мав намір здійснити нове будівництво, є істотною зміною обставин, та встановивши також існування одночасно чотирьох умов, які відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України є додатковими критеріями визначення ускладнень у виконанні договору, дійшов висновку про можливості розірвання договору в судовому порядку. Окрім того, суд, керуючись ч. 3 ст. 652 ЦК України, яка передбачає, що у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору, дійшов висновку, що пайовий внесок сплачений позивачем на розвиток інфраструктури міста Києва під час виконання умов договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва є його витратами, тому підлягає поверненню.

При цьому, суд вважав, що позовна давність не пропущена, оскільки позивачу стало відомо про те, що останній не є власником земельної ділянки по бульвару Дружби Народів, 2 в місті Києві в листопаді 2015 відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно № 48190524 від 23.11.2015 року, а відтак перебіг позовної давності слід рахувати саме з цієї дати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності умов, за яких договір може бути розірваний судом, та підстав для повернення позивачу коштів, сплачених замовником на виконання цього договору відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 652 ЦК України. При цьому, відхилив посилання відповідача на Порядок № 411/1415, у якому передбачено, що у разі розірвання договору про пайову участь кошти, сплачені замовником відповідно до такого договору, не повертаються, оскільки договір пайової участі укладався на підставі рішення Київської міської ради "Про пайову участь (внесків) інвесторів (забудовників) у створені соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва" № 271/431 від 27.02.2003 року, яке не містило положень про неповернення пайових внесків при розірванні договору

Апеляційний господарський суд не погодився з висновком суду першої інстанції щодо визначення моменту початку перебігу строку позовної давності та відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач довідався та міг довідатися про порушення свого права 17.04.2012 року, тобто, в день набрання чинності судовим рішенням у справі № 4/480, тому, звернувшись до суду листопаді 2016 року, пропустив передбачений у ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Беручи до уваги те, що відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором, лише замовником, тобто, особою, яка має намір щодо забудови території, а позивач не здійснював забудову території і взагалі втратив таке право внаслідок переходу права власності на земельну ділянку до третьої особи у зв'язку звернення стягнення на майно (п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а також зважаючи на визнання відповідачем цих обставин підставою для розірвання договору, Вищий господарський суд України вважає, що суди обох інстанцій дійшли цілком обґрунтованого та законного висновку про наявність відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 652 ЦК України підстав для розірвання договору в зв'язку із істотною зміною обставин та визначення наслідків розірвання договору шляхом повернення позивачу сплачених коштів за пайову участь.

Посилання відповідача у відзиві на касаційну скаргу на норму ч. 4 ст. 653 ЦК України, яка визначає, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, суд касаційної інстанції не бере до уваги, оскільки ця норма є диспозитивною, а не імперативною. Отже, інше правило може бути встановлено договором або законом. У цьому випадку інше встановлено ч. 3 ст. 652 ЦК України, яка визначає правові наслідки розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Водночас, Вищий господарський суду України не може погодитися з висновком суду апеляційної інстанції щодо пропуску строку позовної давності, оскільки його суд зробив внаслідок неправильної юридичної оцінки обставин справи та порушення норм матеріального права. Так, визнаючи дату 17.04.2012 року, як початок перебігу трирічного строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції безпідставно не брав до уваги, що подія, що викликала ускладнення у виконанні договору, і яку можна назвати "істотною зміною обставин", що стала підставою для позову у цій справі, - це перехід права власності на земельну ділянку, на якій позивач мав намір здійснити нове будівництво, до іншої особи внаслідок примусового виконання судового рішення у справі № 4/480 про звернення стягнення на майно, а не сам факт ухвалення такого рішення.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

З постановленням такого рішення іпотекодавець автоматично не втрачає право власності на це майно, оскільки за змістом ч. 1 ст. 182, ч. 4 ст. 334, ст. 50 Закону України "Про іпотеку" його право власності на предмет іпотеки припиняється після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві та з моменту проведення державної реєстрації прав власності на це майно за новим власником.

Відтак, оскільки за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, у цьому випадку початок перебігу позовної давності пов'язується не з днем набрання чинності судовим рішенням у справі № 4/480 про звернення стягнення на майно, а з днем переходу права власності на земельну ділянку до іншої особи за результатами проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі № 4/480, суд не визначив спосіб реалізації предмета іпотеки. Із матеріалів справи та письмових пояснень вбачається, що позивачеві стало відомо про припинення його права власності на земельну ділянку лише в листопаді 2015 року відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно № 48190524 від 23.11.2015 року. Крім того, на зазначену довідку посилається і відповідач у листі від 11.04.2016 № 050/08-3078, в якому також підтверджує, що відсутність у позивача земельної ділянки фактично позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні договору пайової участі, а саме здійснювати будівництво об'єкту, залучати кошти на таке будівництво та отримати у власність закріплену за ним частку збудованого об'єкту. Докази, які б підтверджували, що позивач знав і міг знати, що право власності на земельну ділянку перереєстровано на ПАТ АБ "Укргазбанк", в матеріалах справи відсутні.

З огляду на зазначене вище, суд касаційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, правильно визначив, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту отримання інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно № 48190524 від 23.11.2015 року. При цьому, суд касаційної інстанції зауважує, що навіть якщо припустити, що позивач міг дізнатися раніше про те, що право власності на земельну ділянку вже зареєстровано за ПАТ АБ "Укргазбанк" (хоча, такі обставини відповідачем у змагальному процесі не доводилися), все одно позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки у листі від 11.04.2016 № 050/08-3078 відповідач підтвердив наявність правових підстав для розірвання договору пайової участі у зв'язку із зміною істотних обставин, що відповідно до ч. ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Суд першої інстанції повно й усебічно встановив обставини, що мають значення для справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам в їх сукупності. Ухвалене рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

За цих обставин, Виший господарський суд України вважає, що Київський апеляційний господарський суд не мав законних підстав для скасування рішення місцевого господарського суду. Тому постанова суду апеляційної інстанції, що оскаржується, підлягає скасуванню, а скасоване законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до п. 6 ст. 1119, ч. 1 ст. 11110 ГПК України.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС" задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 року, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року у справі № 910/21579/16 залишити в силі.

Стягнути з Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01004, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний номер 04633423) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА-ІНВЕСТМЕНТС" 19653,60 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
СуддяЄмельянов А.С.
СуддяНєсвєтова Н.М.