ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.10.2017 Справа № 904/4253/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс", м. Київ

до Державного підприємства "СМОЛИ", м. Кам'янське

про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором

за зустрічним позовом Державного підприємства "СМОЛИ", м. Кам'янське

до Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс", м. Київ

про визнання недійсним додаткового договору

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2, дов. № 163 від 14.09.17;

від відповідача - ОСОБА_3, дов. № 58-01/2 від 01.09.2017;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "СМОЛИ" (далі - Відповідач) про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором в розмірі 32 453,78 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов кредитного договору №011-04/ЮК від 15.06.2004 щодо своєчасного погашення тіла кредиту та сплати процентів.

29.05.2017 року Відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс" в якій просить визнати недійсним додатковий договір № 26 від 26.08.2015 до кредитного договору № 011-04/1ОК від 15.06.2004.

Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що додатковий договір № 26 від 26.08.2015 до кредитного договору № 011-04/1ОК від 15.06.2004 укладений і підписаний керівником відповідача з перевищенням повноважень та без попереднього і обовязкового погодження органу управління відповідача Міністерством палива та енергетики України, що є порушенням вимог установчого документа статуту підприємства.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.17 зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

07.06.17 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області призначено розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

Позивач проти задоволення вимог за зустрічним позовом заперечує, посилаючись на те, що відповідно до статутом підприємства не передбачено вимоги щодо обовязкового погодження угод про розстрочення заборгованості з будь-якими уповноваженими органами відповідача. Крім того, відповідачем на виконання додаткового договору № 26 від 26.08.2015 вчинялися дії з оплати заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

В судовому засіданні 10.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2004 між Акціонерним комерційним банком Альянс, правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс" (далі Позивач, Кредитор, Банк) та Державним підприємством "Смоли" (далі - Відповідач, Позичальник, Боржник) було укладено кредитний договір № 011-04/ЮК.

Відповідно п. 1.1 договір, Банк відкрив Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію для поповнення обігових коштів з лімітом 1 500 000, 00 грн. строком з 15 червня 2004 по 12 червня 2008 року включно. Зі сплатою 27% відсотків річних за користування кредитом.

У подальшому до даного кредитного договору були внесені зміни шляхом укладання додаткових договорів, а саме: додатковий договір №1 до кредитного договору від 07.09.2004р., додатковий договір №2 до кредитного договору від 07.09.2004р., додатковий договір №3 до кредитного договору від 18.01.2005р., додатковий договір №4 до кредитного договору від 28.01.2005р., додатковий договір №5 до кредитного договору від 27.04.2005р., додатковий договір №6 до кредитного договору від 05.05.2005р, додатковий договір №7 до кредитного договору від 12.05.2005р., додатковий договір №8 до кредитного договору від 27.12.2005р., додатковий договір №9 до кредитного договору від 20.12.2006р., додатковий договір №10 до кредитного договору від 19.04.2007р., додатковий договір №11 до кредитного договору від 23.04.2007р., додатковий договір №12 до кредитного договору від 18.06.2008р., додатковий договір №13 до кредитного договору від 11.09.2008р., додатковий договір №14 до кредитного договору від 14.10.2008р., додатковий договір №15 до кредитного договору від 11.11.2008р., додатковий договір №16 до кредитного договору від 13.01.2009р., додатковий договір №17 до кредитного договору від 25.02.2009р.

18 березня 2009 між Позивачем та Відповідачем було укладено додатковий договір № 18 до кредитного договору. Згідно зазначеного договору Банк, при наявності вільних грошових ресурсів, зобов'язується надати грошові (кредитні) кошти (кредит) Позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, з щомісячним погашенням Позичальником, після рефінансування в євро та/або долари США, кредиту частинами в сумі 4 470,00 Євро та/або 6 190,00 доларів США з місяця наступного за місяцем у якому було здійснено реструктуризацію заборгованості та зниження процентної ставки (п. 1.1 додаткового договору).

Згідно п. 1.2 додаткового договору, Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, валюта кредиту - гривня, а з дати рефінансування - Євро та/або долари США.

Сума кредиту - 2 400 000,00 гривень, а з дати рефінансування - сума в Євро та/або доларах США еквівалентна 2 400 000,00 грн. по курсу НБУ на дату рефінансування.

У подальшому термін користування кредитними коштами змінювався шляхом укладення додаткових договорів (додатковий договір №19 до кредитного договору від 16.02.2010р., додатковий договір №20 до кредитного договору від 10.02.2011р., додатковий договір №21 до кредитного договору від 16.02.2011р., додатковий договір №21/1 до кредитного договору від 16.02.2011р., додатковий договір №22 до кредитного договору від 16.11.2011р., додатковий договір №23 до кредитного договору від 16.05.2012р.

15.05.2013 сторонами укладено додатковий договір №24 до кредитного договору, за змістом якого відповідачу надано кредит у сумі 106 902 долари США 82 центи, термін користування кредитними коштами - по 20 серпня 2014 року, розмір відсоткової ставки - 15,50% відсотків річних (п. 1.2. додаткового договору).

Відповідно до п. 1.3. вказаної додаткової угоди, позичальник зобов'язується сплатити - штрафні санкції (пеня та/або штрафи), комісії та інші платежі, якщо вони є, відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами та/або всією сумою, відповідно до договору, в порядку, в строки (або достроково) згідно з умовами, встановленими договором з усіма додатковими договорами до Договору, які можуть бути укладені в майбутньому.

Згідно п. 5.1.1 додаткового договору №24, позичальник зобов'язується своєчасно здійснювати погашення Заборгованості, шляхом перерахування (внесення) коштів на рахунок, з таким призначенням платежу: „погашення Заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до п. 6.1. додаткового договору №24, позичальник, щомісячно, в термін до 29 числа поточного місяця сплачує Банку відсотки за користування кредитними коштами, а також здійснює погашення тіла кредиту згідно графіку, наведеного у додатку 1 на рахунок, але не пізніше 29 числа наступного за поточними місяцем.

20.08.2014 сторонами укладено додатковий договір №25 до кредитного договору, згідно якого було змінено розмір кредиту та затверджено новий графік погашення заборгованості.

26.08.2015 року сторонами укладено додатковий договір №26 до кредитного договору. Згідно з умовами якого сума кредиту становить 93 351 долар США 91 цент, кінцевий термін користування кредитними коштами по 29 липня 2019 року включно (пп.1.2.2., 1.2.3.) та затверджено новий графік погашення кредиту (додаток №1 до додаткового договору).

На виконання умов кредитного договору та додаткових угод до нього позивачем надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 305 810 долар США 40 центів, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позичальника (а.с. 69 -77).

Як убачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором в частині оплати чергових платежів в погашення тіла кредиту, внаслідок чого станом на 15.03.17 утворилась прострочена заборгованість у розмірі 7 000,00 доларів США.

Крім того, відповідачем допущено порушення в частині своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за процентами в сумі 25 453,78 доларів США

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України в імперативному порядку встановлено, що зобов'язання виконується належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк та що одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Крім того, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строком (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до норм ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, станом на час розгляду справи, Відповідач має заборгованість перед Позивачем в розмірі 32 453, 78 доларів США, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 7 000,00 доларів США, прострочена заборгованість за процентами 25 453,78 доларів США.

Докази погашення заборгованості в зазначеному розмірі, відповідачем на момент розгляду справи в суді, не надано.

З урахуванням наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що вимоги за первісним позовом є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо зустрічних позовних вимог Державного підприємства "СМОЛИ" до Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс" про визнання недійсним додатковий договір № 26 від 26.08.2015 до кредитного договору № 011-04/1ОК від 15.06.2004, суд зазначає наступне.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних правових наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, визначено, що вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачами за зустрічними позовами не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків щодо оспорюваного додаткового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пунктом 5.1.5 статуту Державного підприємства "СМОЛИ", визначено, що підприємство здійснює залучення внутрішніх довгостокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надає гарантії або є поручителем за такими зобовязаннями за погодженням з Міністерством фінансів України, здійснює залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надає гарантії або є поручителем за такими зобовязання за погодженням з Уповноваженим органом управління та Концерном.

Згідно п. 5.2.2. статуту ДП «СМОЛИ», підприємство попередньо погоджує з Уповноваженим органом управління та Концерном укладення договорів оренди, кредиту, застави, іпотеки, поруки та інших угод, пов'язаних з обтяженням активів Підприємства.

Суд звертає увагу на те, що оспорюваний додатковий договір №26 до кредитного договору № 011-04/1ОК від 15.06.2004, не являється самостійним правочином. Зазначений договір підписано з метою внесення змін до умов раніше укладеного кредитного договору, шляхом розстрочення кредиторської заборгованості ДП "СМОЛИ" із погодженням сторонами нового графіку погашення кредиту та процентів, при цьому, отримання попереднього погодження на внесення змін до умов раніше укладених кредитних договорів, статутом ДП «СМОЛИ» не вимагається, що відповідно свідчить про відсутність факту укладення спірного правочину з перевищенням повноважень керівника підприємства.

Крім того, слід зауважити, що Відповідач фактично приступив до виконання умов кредитного договору, в редакції змін внесених Додатковим договором № 26, зокрема, здійснював сплату заборгованості за кредитом та процентами за його користування з посиланням на відповідний додатковий договір.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, щодо наявності достатніх підстав для відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати у справі за первісним позовом, покладаються на відповідача за цим позовом.

Витрати зі сплати судового збору за подачу зустрічного позову, покладаються відповідно на позивача за цим позовом.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 60, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства "СМОЛИ" (51917, Дніпропетровська область, м. Камянське, пр-т. Аношкіна, буд. 179, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 50, ) заборгованість за кредитом у розмірі 7 000,00 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 25 453,78 доларів США, витрати зі сплати судового збору у розмірі 13 092,46 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 17.10.2017

Головуючий колегії Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5