ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р.Справа № 916/954/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Філінюка І.Г., Величко Т.А.

при секретарі судового засідання - Безпалюку А.В.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.07.2017 р.

у справі № 916/954/17

за позовом заступника прокурора Одеської області

до відповідачів:

1) Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради м. Одеса;

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Одеська обл.,

про визнання недійсним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин

за участю

прокурора: Радянський О.Ю.

представників сторін:

від Одеської міської ради: Асташенкова О.І. - за довір.

від Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради м. Одеса: Зубенко В.О. - за довір.

від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Одеська обл.: ОСОБА_2. - зад довір.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 р. прийняті до провадження та призначені до розгляду апеляційні скарги Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 24.07.2017 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах процесуального строку, визначеного ст. 102 ГПК України.

В квітні 2017 р. заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Одеська обл. про визнання недійсним договору оренди комунального майна від 28.03.2016 р., укладеного між відповідачами шляхом підписання удаваного правочину - договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 28.03.2016 р. № 01/с-16, та зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Одеська обл. повернути на користь Одеської міської ради комунальне майно - берегозахисну споруду у вигляді підпірної стіни загальною площею 20 погонних метрів квадратних, яка розміщена в м. Одеса на узбережжі Чорного моря, друга черга ПЗС, між траверсами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в районі 15 - ї станції Великого Фонтану.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора Одеської області посилається на порушення учасниками оскаржуваного правочину приписів ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 203 та ст. 1130 Цивільного кодексу України і наполягає на тому, що спірний правочин є удаваним, оскільки приховує договір оренди берегозахисної споруди, яку передано фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Одеська обл. для здійснення підприємницької діяльності.

04.07.2017 р. заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про зміну предмету спору, відповідно до якої просить суд, визнати недійсним договір оренди комунального майна від 28.03.2013 р., укладений між відповідачами шляхом підписання удаваного правочину - договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 28.03.2016 р. № 01/с-16, та зобов'язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 Одеська обл. звільнити комунальне майно - берегозахисну споруду у вигляді підпірної стіни загальною площею 20 погонних метрів квадратних, яка розміщена в м. Одеса на узбережжі Чорного моря, друга черга ПЗС, між траверсами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в районі 15 - ї станції Великого Фонтану.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.07.2017 р. по справі № 916/954/17 заступнику прокурора Одеської області у задоволенні позову відмовлено.

Наведене рішення обґрунтоване тим, що спірний правочин є змішаним за своєю правовою природою і містить в собі ознаки:

- договору підряду (виконання робіт з капітального ремонту та/або реконструкції берегозахисної споруди);

- договору про спільну діяльність (об'єднання коштів та майна з метою досягнення спільної мети, яка полягає у створенні умов для розвитку курортно - рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря та для підтримання берегозахисних споруд у належному технічному стані).

Можливість укладення договорів, в яких містяться елементи різних договорів (змішаний договір) надана учасниками цивільних правовідносин ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України.

В свою чергу доводи прокурора про удаваність спірного правочину місцевий господарський суд відхилив з огляду на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська міська рада та заступник прокурора Одеської області оскаржили його до Одеського апеляційного господарського суду.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги, позивач та прокурор посилаються на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права.

Порушення норм матеріального права скаржники мотивують тим, що спірний договір є удаваним та вчинений його сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме: договору оренди комунального майна.

Також, скаржники зазначають, що берегозахисна споруда обліковується на балансі Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради та перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на підставі розпорядження Одеської обласної ради „Про передачу майна протизсувного управління обласної державної адміністрації у комунальну власність Одеської міської ради" від 17.09.1996 р. № 62/р-96 та рішення Одеської міської ради „Про прийняття до комунальної власності міста майна Одеського протизсувного управління" від 13.12.1996 р. № 552.

Спірний договір, на думку скаржників, укладено з порушенням Законів України „Про оренду державного та комунального майна" та „Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки берегозахисна споруда у вигляді підпірної стіни загальною площею 20 погонних метрів квадратних, яка розміщена в м. Одеса на узбережжі Чорного моря, друга черга ПЗС, між траверсами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в районі 15 - ї станції Великого Фонтану, передано у користування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Одеська обл. без прийняття відповідного рішення сесії Одеської міської ради, проведення оцінки майна та проведення конкурсної процедури, оскільки це майно належить до комунальної власності територіальної громади міста Одеси.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 Одеська обл. в поданому відзиві проти доводів, викладених в апеляційних скаргах, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2016 р. між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради м. Одеса та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 Одеська обл. укладено договір про співробітництво та організацію взаємовідносин № 01/с-16.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 1.4 цього договору сторони зобов'язуються шляхом об'єднання зусиль спільно діяти з метою створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одесі і для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані. Підприємець бере на себе зобов'язання виконувати за власний рахунок на безповоротній основі поточний ремонт, реконструкцію та/або капітальний ремонт берегозахисної споруди: підпірної стінки загальною площею 20 погонних метрів.

Підприємець має право надавати послуги платного сервісу відповідно до Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси.

За приписами п. п. 2.1, 2.1.1, 2.2.1 наведеного договору для досягнення цілей вказаних у розділі 1 договору, Управління забезпечує технічними даними, які визначені відповідними технічними документами.

Управління має право контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання, хід виконання робіт з поточного ремонту, а також з реконструкції та/або капітального ремонту берегозахисної споруди задіяної згідно розділу 1 цього договору.

Згідно з п. п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.5 договору підприємець зобов'язаний за власні кошти, силами спеціалізованої організації, провести обстеження технічного стану аварійної берегозахисної споруди та надати відповідні висновки Управлінню до 15.04.2016 р.

За результатами обстеження берегозахисної споруди та висновків спеціалістів замовити за власний рахунок у відповідній ліцензованій організації проектну документацію з капітального ремонту та/або реконструкції берегозахисної споруди і погодити її з Управлінням у встановленому порядку до 30.04.2016 р.

У подальшому, виключно за письмовим погодженням з Управлінням своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт, реконструкцію та/або капітальний ремонт берегозахисної споруди, а також у терміни і в обсягах, зазначених Приписами Управління, ремонтно-відновлювальні і профілактичні роботи з метою підтримки берегозахисної функції споруди, ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень берегозахисної споруди.

Пунктом 2.4.1 договору встановлено, що підприємець має право користуватися берегозахисною спорудою у вигляді підпірної стінки загальною площею 20 погонних метрів квадратних, що розміщена в місті Одесі, узбережжя Чорного моря, друга черга ПЗС, між траверсом НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в районі 15-ої ст. Великого Фонтану, та надавати платні послуги оздоровчо - пляжного сервісу відповідно до Правил устаткування та експлуатації пляжів міста Одеси, затверджених Одеською міською радою, в тому числі надання послуг літнього кафе протягом строку, на який укладено договір.

Відповідно до п. 6.2. договір укладений строком на 10 років та є чинним до 28.03.2026 р.

Як вбачається з матеріалів справи, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 Одеська обл. на виконання вимог договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 28.03.2016 р. №01/с-16 з метою підтримки берегозахисної функції споруди замовлено робочий проект „Проектно-вишукувальні роботи на спорудження у вигляді підпірної стінки, розташованої в м. Одесі, друга черга ПЗС, між траверсами №14 та №15 в районі 15 ст. Великого Фонтану", який погоджено з Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради м. Одеса та в подальшому проведено відповідні ремонті роботи, що підтверджується документами про виконання будівельних робіт та, в тому числі, матеріалами фотофіксації, наданими відповідачем.

За результатами розгляду матеріалів справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області задоволенню не підлягають за наступними підставами.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

За змістом ст. 179 Господарського кодексу України майново - господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 Господарського кодексу України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За приписами ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурор посилається на те, що спірний договір не відповідає вимогам, встановленим для договорів про спільну діяльність, а містить істотні умови договору оренди. Зокрема, в ньому зазначено: об'єкт оренди, термін дії договору та зобов'язання щодо здійснення страхування об'єкту оренди.

Відповідно до ст. ст. 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів.

Таким чином, обов'язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. № 9 за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Аналізуючи предмет спірного договору співробітництва та організації взаємовідносин від 28.03.2016 р. № 01/с-16, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Одеської області, що останній, з огляду на зміст правовідносин, є змішаним та за своєю правовою природою відповідає зобов'язальним правовідносинам, що виникають з:

- договорів підряду (виконання робіт з капітального ремонту та/або реконструкції берегозахісної споруди);

- договорів про спільну діяльність (об'єднання коштів та майна з метою досягнення спільної мети створення умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса та для підтримання берегозахісних споруд у належному технічному стані).

За приписами ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Частиною 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України передбачено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як вбачається зі змісту наведеного вище спірного договору, а саме з пункту 1.1., сторонами чітко визначено мету його укладання - спільна діяльність по створенню умов для розвитку курортно-рекреаційної структури на узбережжі Чорного моря в м. Одеса і для підтримання берегозахисної споруди у належному технічному стані.

При цьому, досягнення сторонами мети, зазначеної у п.1.1 договору підтверджується також змістом інших пунктів договору, які визначають права і обов'язки сторін за цим договором, а також завдання і функції Управління.

Так, згідно з Положенням про Управління, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 р. № 384-VI, завданням та функціями Управління є забезпечення розробки та реалізації оперативних заходів і довгострокових програм розвитку інженерної інфраструктури узбережжя та ефективного використання території міста і морського узбережжя.

Для цього Управління може залучати на договірних засадах кошти і матеріальні ресурси організацій, підприємств, фізичних осіб-підприємців.

Також вказаним Положенням передбачено, що Управління:

- контролює у межах своїх повноважень діяльність підприємств та організацій усіх форм власності відносно забезпечення належного утримання, ефективної експлуатації території узбережжя та її інженерної інфраструктури, відповідно до вимог чинного законодавства та актів місцевого самоврядування (пункт 2.1.3);

- виступає замовником всіх робіт, пов'язаних з інженерними мережами, шляховими роботами, водовідведенням та водопостачанням, енергозабезпеченням, будівництвом чи реконструкцією споруд інженерного захисту на території узбережжя (пункт 2.1.4);

- залучає на договірних засадах кошти і матеріальні ресурси організацій і підприємств, незалежно від форми власності, та суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, які експлуатують чи використовують берегову зону, для часткової або повної їх участі в реконструкції, ремонтно-поновлювальних роботах на об'єктах берегозахисного комплексу узбережжя (пункт 2.1.5).

Тобто, Управління повинно забезпечити належний технічний стан інженерної інфраструктури узбережжя та його ефективне використання, у тому числі із залученням коштів і матеріальних ресурсів на договірних засадах.

Таким чином, зміст договору про співробітництво відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що передбачає виконання вимоги дійсності правочину, передбаченої ч. 1 ст. 203 вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 627 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вказані обставини свідчать про те, що, уклавши спірний договір, Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради м. Одеса та фізична особа - підприємець ОСОБА_1 Одеська обл. діяли за вільним волевиявленням, яке відповідало їх внутрішній волі, володіли необхідною цивільною дієздатністю, мали на меті настання реальних правових наслідків та виключно тих прав та обов'язків, які передбачені договором.

Оспорюваний правочин є змішаним договором, однак це не суперечить принципу свободи договору та загальним положенням цивільного законодавства, оскільки за цим договором не відбулося переходу права користування берегозахисною спорудою в порядку оренди, а також фактично вказана споруда не вибувала із володіння власника, що свідчить про недоведеність удаваного характеру оспорюваного правочину.

Разом із тим передача в оренду об'єктів нерухомості, які є державною та комунальною власністю, а також набуття права оренди такими об'єктом, відносини між орендодавцями та орендарями, порядок укладення відповідного договору та його істотні умови регулюються Законом України „Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є:

- об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

- термін, на який укладається договір оренди;

- орендна плата з урахуванням її індексації;

- порядок використання амортизаційних відрахувань, яких нарахування передбачено законодавством;

- відновлення орендованого майна та порядок його повернення;

- виконання зобов'язань;

- забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

- порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди;

- відповідальність сторін;

- страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

- обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

За приписами ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України - істотними умовами договору оренди є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), строк, на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що спірний договір не містить всіх вище перелічених істотних умов договору оренди комунального майна.

Крім того, до матеріалів справи не надано доказів здійснення фактичної передачі Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради м. Одеса фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 Одеська обл. берегозахисної споруди у вигляді підпірної стінки загальною площею 20 погонних квадратних метрів, що розміщена в місті Одесі, узбережжя Чорного моря, друга черга ПЗС, між траверсом НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в районі 15-ої ст. Великого Фонтану.

До того ж діючим законодавством України не передбачена можливість оренди берегозахисних споруд.

Зокрема, частиною 2 ст. 4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 р. № 2269 (зі змінами та доповненнями) встановлено, що об'єктами оренди не можуть бути, у тому числі, захисні споруди цивільного захисту, а саме: водосховища та водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми).

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про морські порти» від 17.05.2012 р. № 4709-VI (зі змінами та доповненнями) гідротехнічні споруди морських портів (гідротехнічні споруди) - інженерно-технічні споруди (портова акваторія, причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження, у тому числі канали, операційні акваторії причалів, якірні стоянки), розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден.

Згідно з п. 1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 03.04.2012 р. № 661 гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 11.01.2010 р. №1 затверджено ДБН В.2.4-3-2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення".

За приписами ДБН В.2.4-3-2010 до основних гідротехнічних споруд відносяться, зокрема, стояни і підпірні стіни, що входять до складу напірного фронту.

До другорядних гідротехнічних споруд відносяться, зокрема, стояни і підпірні стіни, що не входять до складу напірного фронту.

Таким чином, берегозахисна споруда у вигляді підпірної стінки загальною площею 20 погонних квадратних метрів, що розміщена в місті Одесі, узбережжя Чорного моря, друга черга ПЗС, між траверсом НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в районі 15-ої ст. Великого Фонтану, - є гідротехнічною берегозахисною спорудою, яка взагалі не може бути об'єктом договору оренди.

Зазначене вище, спростовує доводи прокурора про те, що, уклавши спірний договір, його сторони мали на меті приховати відносини оренди комунального майна, оскільки аналіз умов спірного договору свідчить про укладення відповідачами змішаного договору, який містить елементи договору про спільну діяльність згідно положень ст. ст. 1130, 1131 Цивільного кодексу України та договору підряду, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 6 ЦК України, а також свідчить про відсутність в ньому умов, притаманних правовідносинам оренди комунального майна.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується с місцевим господарським судом щодо того, що вимоги прокурора про визнання недійсним укладеного між відповідачами спірного договору про співробітництво та організацію взаємовідносин є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи Одеської міської ради про те, що вимога заступника прокурора Одеської області про звільнення берегозахисної споруди не є похідною від вимоги про визнання договору недійсним, оскільки відсутні правові підстави для визнання недійсним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 28.03.2016 р. № 01/с-16, а відтак і відсутнє у власника комунального майна права вимоги усунення перешкод.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 85, 91, 93, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.07.2017 р. по справі № 916/954/17 залишити без змін, апеляційні скарги Одеської міської ради та заступника прокурора Одеської області - без задоволення.

Повний текст постанови складено та підписано 23.10.2017 р.

Головуючий суддя Л.В. Лавриненко

Судді І.Г. Філінюк

Т.А. Величко