РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017Справа №910/14978/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ»

до Публічного акціонерного товариство «ПроКредит Банк»

про визнання договору про надання траншу недійсним

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Мороз Я.С. - представник за довіреністю №001 від 21.06.2017

від відповідача Трофимець К.О. - представник за довіреністю б/н від 06.06.17

В судовому засіданні 18.10.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» до Публічного акціонерного товариство «ПроКредит Банк» про визнання договору про надання траншу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» (позивач/позичальник) зазначило, що 28.09.2016 року між позивачем та ПАТ «ПроКредит Банк» (відповідач/кредитор) було укладено договір про надання траншу № 1.44603/FW115/862 відповідно до умов якого кредитор на підставі Рамкової угоди №FW115.862 від 05.08.2014 а також цього договору про надання траншу зобов'язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов'язався належно виконувати усі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань. За доводами позивача, для укладення договору про надання траншу була необхідна згода загальних зборів учасників позивача, викладена у вигляді протоколу загальних зборів у відповідності до п.п. 10.9, 10.10 Статуту. За твердженням позивача, вказаний договір підписаний з боку позивача директором ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» без погодження загальних зборів, а тому вказаний договір в порядку ст. 215, ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Крім цього позивач зазначає, що в порушення приписів ЦК України у вступній частині спірного договору відсутня необхідна інформація стосовно відповідача як кредитора, зокрема відсутня інформація про особу, яка підписала договір, реквізити довіреності, на підставі якої вона діяла.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.09.2017 порушено провадження у справі № 910/14978/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 27.09.2017.

22.09.2017 через канцелярію суду відповідач надав письмовий відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі. Так, відповідач стверджує, що доводи позивача про відсутність належного обсягу повноважень директора позивача на укладення договору про надання траншу не відповідають дійсності. Зокрема, відповідач зазначає, що для укладення Рамкової угоди було надано ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» Протокол Загальних зборів учасників ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» № 9 від 01.08.2014 р., в якому було визначено та погоджено укладення Рамкової угоди на суму 10 000 000 гривень терміном 120 місяців (питання 3 порядку денного) та кредитування ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» в межах лімітів Рамкової угоди, а також надано директору товариства ОСОБА_4 повноваження на укладення, визначений на власний розсуд істотних умов та підписання від імені Товариства інших договорів та/або документів.

Також відповідач звертає увагу на те, що ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» було надано до AT «ПроКредит Банк» Протокол № 12 Загальних зборів учасників від 26.11.2014 року, згідно якого товариство уповноважило директора ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» ОСОБА_4 самостійно діяти від імені ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» у всіх відносинах із AT «ПроКредит Банк» та без необхідності попереднього та/або наступного погодження із Загальними зборами учасників ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ»: підготувати, підписати та подати у AT «ПроКредит Банк» усі документи, необхідні для отримання кредитних коштів; укласти та підписати від імені Товариства будь-які кредитні договори та інші договори, необхідні для отримання кредитів; самостійно визначати суми, строк та інші умови отримання кредитів, а також умови забезпечення кредитних коштів; самостійно визначати та погоджувати умови запропонованих AT «ПроКредит Банк» договорів, укладення яких є необхідним для отримання кредитних коштів.

Відтак, за твердженням відповідача, під час укладання Рамкової угоди, Директор ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» не мав жодних обмежень відповідно до Статуту на представництв інтересів Товариства та вчинення юридичних дій. Надана позивачем редакція Статуту, яка діяла під час укладання Кредитного договору, була затверджена Загальними зборам учасників Товариства 06.04.2016 року , про що складений Протокол № 14.

Окрім іншого, відповідач стверджує, що на підставі зазначеного Кредитного договору, позивачем було отримано кредит у розмірі 2 093 100,00 грн. Позивач користувався наданими кредитними коштами, виконував частково погашення заборгованості, на підтвердження чого надав копію виписки по поточному рахунку позивача за період з 28.09.2016 р. по 05.07.2017 р.

З огляду на зазначене, відповідач, вважає, що подання позовної заяви про визнання договору траншу недійсним є умисним ухиленням позичальником від сплати заборгованості, оскільки протягом всього часу користування кредитними коштами позичальник не ставив питання дійсності правочину як підстави отримання кредиту, але подав позов про визнання договору недійсним саме в той час, коли заборгованість за вищевказаним Кредитним договором стягується в судовому порядку. А тому просить суд відмовити у позові повністю та розглядати справу за відсутності уповноваженого представника відповідача.

У судове засідання, призначене на 27.09.2017 з'явився представник позивача, заявив клопотання про відкладення розгляду справи та надати час для ознайомлення з відзивом відповідача.

Ухвалою суду від 27.09.2017 розгляд справи було відкладено до 18.10.2017.

У судове засідання, призначене на 18.10.2017 з'явився представник позивача, надав документи на виконання вимог ухвали суду, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити з підстав наведених у позові.

Відповідач у судовому засіданні надав пояснення, проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у позові, з підстав наведених у письмовому відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

05 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (наділ - кредитор/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» (надалі - позичальник/позивач) була укладена Рамкова угода №FW115.862, (надалі - Угода) відповідно до умов якої кредитор на підставі Угоди зобов'язався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов'язався належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами.

Відповідно до п.2.2 Угоди ліміт суми кредитування еквівалент 100 000 00 грн., ліміт строку кредитування 120 місяців, максимальний розмір процентів 40% річних.

У п. 4.1 Угоди сторонами визначено, що за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначних угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених Угодою.

В подальшому 28.09.2016 року між відповідачем як кредитором та позивачем як позичальником було укладено Договір про надання траншу №1.44603/FW115.862 (наділ Договір), згідно з умовами якого кредитор на підставі та умовах Рамкової угоди №FW115.862 від 05.08.2014 року, а також цього Договору зобов'язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов'язався належно виконати усі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених Рамковою угодою та цим Договором.

У п.2 Договору визначені умови, на яких видається кредит: розмір кредиту 2 093 100,00 грн., строк користування 6 місяців від дати видачі кредиту включно, проценти фіксована ставка 23% річних, виходячи з 360 календарних днів у році, спосіб видачі кредиту зарахування коштів на рахунок позичальника №2016 у кредитора.

Додатком №1 до Договору про надання траншу №1.44603/FW115.862 від 28.09.2016 року сторони узгодили графік повернення кредиту та сплати процентів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання траншу №1.44603/FW115.862 від 28.09.2016 року відповідачем було видано позивачу кредитні кошти у розмірі 2093100 грн. 00 коп., що підтверджується виписками по рахунку позивача. Також матеріалами справи підтверджується факт користування позивачем наданими кредитними коштами, виконання часткового погашення заборгованості, що підтверджується виписками по поточному рахунку позивача № 2016 за період з 28.09.2016 р. по 16.10.2017 р.

За доводами позивача, договір підписаний з боку позивача директором ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» без погодження загальних зборів, а тому вказаний договір в порядку ст. 215, ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Крім цього, позивач зазначає, що в порушення приписів ЦК України у вступній частині спірного договору відсутня необхідна інформація стосовно відповідача як кредитора, зокрема відсутня інформація про особу, яка підписала договір, реквізити довіреності, на підставі якої вона діяла.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до положень п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено судом вище, між сторонами укладено 05.08.2014 р. Рамкову угоду №FW115.862 відповідно до умов якої кредитором встановлено позичальнику ліміт суми, строку кредитування та максимального розміру процентів річних.

На підставі Рамкової угоди між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання траншу № 1.44603/FW 115.862 від 28.09.2016 р. за умовами якого відповідачем надано позивачу суму кредиту у розмірі 2 093 100,00 грн.

З системного аналізу вищевикладених положень, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст.ст. 626, 628, 627 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України) і згідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання Сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 ст.92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч.3 ст.92 вказаного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ст. 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У ст. 58 Закону України "Про господарські товариства", ст. 145 Цивільного кодексу України зазначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

За змістом положень ч.1 ст.62 Закону України "Про господарські товариства", ч.2 ст. 145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Як вбачається із матеріалів справи, для укладення Рамкової угоди позивачем було надано відповідачу Протокол Загальних зборів учасників ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» № 9 від 01.08.2014 р., в якому було визначено та погоджено укладення Рамкової угоди на суму 10 000 000 гривень терміном 120 місяців (питання 3 порядку денного) та кредитування ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» в межах лімітів Рамкової угоди, а також надано директору Товариства ОСОБА_4 повноваження на укладення, визначений на власний розсуд істотних умов та підписання від імені Товариства інших договорів та/або документів.

Також надано Протокол № 12 Загальних зборів учасників від 26.11.2014 року, відповідно до положень якого позивач уповноважив директора ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» ОСОБА_4 самостійно діяти від імені ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» у всіх відносинах із AT «ПроКредит Банк» та без необхідності попереднього та/або наступного погодження із Загальними зборами учасників ТОВ «СВІТ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ»: підготувати, підписати та подати у AT «ПроКредит Банк» усі документи, необхідні для отримання кредитних коштів;укласти та підписати від імені Товариства будь-які кредитні договори та інші договори, необхідні для отримання кредитів; самостійно визначати суми, строк та інші умови отримання кредитів, а також умови забезпечення кредитних коштів; самостійно визначати та погоджувати умови запропонованих AT «ПроКреді/Банк» договорів, укладення яких є необхідним для отримання кредитних коштів.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що на час укладання Рамкової угоди, Директор ТОВ «СВІ ТРЕЙД КОМПЛЕКТ» не мав жодних обмежень відповідно до Статуту на представництв інтересів Товариства та вчинення юридичних дій, оскільки редакція Статуту позивача, яка діяла на момент укладання Кредитного договору, була затверджена Загальними зборам учасників Товариства 06.04.2016 року, про що складений Протокол № 14.

Суд зазначає, що відповідно ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з п. 3.4 Постанови № 11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Тобто, навіть у разі встановлення судом факту укладання договору від імені однієї зі сторін неповноважною на те особою, у суду відсутні підстави для визнання його недійсним, якщо наявні в матеріалах справи докази свідчитимуть про наступне схвалення такого правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем вчинялись дії, що свідчать про виконання сторонами Договору про надання траншу №1.44603/FW115.862 від 28.09.2016 року, так відповідачем було видано позивачу кредитні кошти у розмірі 2093100 грн. 00 коп., що також не заперечується позивачем. Також матеріалами справи підтверджується факт користування позивачем наданими кредитними коштами, виконання часткового погашення заборгованості, що підтверджується виписками по поточному рахунку позивача № 2016 за період з 28.09.2016 р. по 16.10.2017 р.

Стосовно інших доводів позивача, то вони фактично стосуються відсутності певних умов у договорі, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

При цьому, позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; в такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України.

Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним.

Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується позивачем та відповідачем, сторонами укладено договір, на підставі якого відповідачем надано кредитні кошти, а позивачем прийнято їх та частково виконано.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що спірна угода суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання спірної угоди недійсною відсутні. Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.10.2017

Суддя Пукшин Л.Г.