ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"17" жовтня 2017 р. Справа № 911/1982/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Стара аптека», м. Суми

до Приватного акціонерного товариства «Альба Україна», Київська обл., м. Бориспіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», м. Київ

про визнання правочину недійсним

в межах справи № 911/254/16

за заявою Приватного акціонерного товариства «Альба Україна», Київська обл., м. Бориспіль () - Боржник/Банкрут

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

учасники у справі згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

у провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/254/16 за заявою боржника ПрАТ «Альба Україна» про банкрутство в порядку ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.02.2016 порушено провадження у даній справі, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном ПрАТ «Альба Україна» та призначено розпорядником майна ПрАТ «Альба Україна» арбітражного керуючого Клименко Я.А.

Постановою господарського суду Київської області від 16.05.2017 визнано ПрАТ «Альба Україна» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Клименко Я.А.; вирішено інші процедурні питання у справі.

26.06.2017 до господарського суду Київської області від ТОВ фірма «Стара аптека» надійшла позовна заява № 199 від 19.06.2017 (вх. № 1982/17) про визнання правочину недійсним, зокрема визнання недійсним договору купівлі-продажу № 349ХФ/11 від 03.01.2011, укладеного між ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ фірма «Стара аптека», яка за наслідком автоматизованого розподілу була передана для розгляду судді Шевчук Н.Г.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.06.2017 порушено провадження у справі № 911/1982/17 та призначено справу до розгляду на 13.07.2017.

Ухвалою суду від 13.07.2017 розгляд справи відкладено на 14.08.2017.

03.08.2017 до суду надійшла заява ПАТ «Банк «Київська Русь» від 03.08.2017 № 2937/16 (вх. № 15514/17) про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалами суду від 14.08.2017 залучено ПАТ «Банк «Київська Русь» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; розгляд справи відкладено на 28.08.2017.

28.08.2017 до суду надійшла заява ліквідатора ПрАТ «Альба Україна» від 28.08.2017 б/№ (вх. № 17050/17), в якій ліквідатор просить суд застосувати позовну давність до позовної заяви позивача та відмовити у задоволенні позову.

28.08.2017 до суду надійшли письмові заперечення третьої особи ПАТ «Банк «Київська Русь» від 28.08.2017 б/№ (вх. № 17055/17) проти позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.08.2017 задоволено заяву судді Шевчук Н.Г. про самовідвід у справі № 911/1982/17, в порядку ст. 20 ГПК України.

В подальшому справу № 911/1982/17 передано судді Наріжному С.Ю. для розгляду в межах справи № 911/254/16 про банкрутство ПрАТ «Альба Україна».

Ухвалою суду від 04.09.2017 справу № 911/1982/17 прийнято до провадження судді Наріжного С.Ю. для розгляду в межах справи № 911/254/16 про банкрутство ПрАТ «Альба Україна»; розгляд справи призначено на 26.09.2017.

18.09.2017 до суду надійшло клопотання позивача від 13.09.2017 № 276 (вх. № 19452/17), в якому позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» про залучення останньої до участі у даній справі в якості третьої особи, у зв'язку з тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі № 826/22323/15 скасовано відповідні рішення НБУ про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних, відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вказане клопотання позивача залишене судом без задоволення у зв'язку з тим, що до суду не надходило заяв про залучення саме уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до участі у даній справі, та в той же час ухвалою суду від 14.08.2017 у встановленому порядку залучено безпосередньо ПАТ «Банк «Київська Русь» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 26.09.2017 відкладено розгляд справи на 17.10.2017.

10.10.2017 до суду надійшло клопотання позивача від 05.10.2017 № 289/1 (вх. № 21366/17) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке було залишене без задоволення згідно ухвали суду від 11.10.2017.

17.10.2017 в судове засідання з'явився представник третьої особи, проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Детально дослідивши позовну заяву та матеріали справи в цілому, заслухавши пояснення представника третьої особи, судом встановлено наступне.

В позовній заяві ТОВ фірма «Стара аптека» просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 349ХФ/11 від 03.01.2011, укладений між ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ фірма «Стара аптека».

В обґрунтування позовної заяви позивач посилаючись на ст. 193 ГК України, ст. 266, 268, 638, 712, 906 ЦК України, зазначає, що спірний договір неможливо віднести до жодного з видів цивільно-правових договорів повністю; договір містить деякі ознаки договору купівлі-продажу та договору лізингу, однак однозначно визначити, якими нормами врегульовані правовідносини позивача та відповідача неможливо, в зв'язку з чим, з позиції позивача, спірний договір є таким, що не відповідає вимогам закону, а тому має бути визнаний судом недійсним.

Заперечуючи проти позову третя особа в письмових поясненнях, посилаючись на ст. 180 ГК України, ст. 6, 203, 215, 627, 628, 638 ЦК України, зазначає, що позивач і відповідач, укладаючи спірний договір, погодили всі істотні умови, позивачем не доведено того, що договором порушено норми чинного законодавства, отже відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Крім цього третьою особою зазначено, що 05.04.2014 між ПрАТ «Альба Україна» та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір відступлення прав вимоги № 71297-20/14-7, за умовами якого відповідач у даній справі відступив, а банк набув право вимоги за зобов'язаннями ТОВ фірма «Стара аптека» перед відповідачем, у тому числі зобов'язаннями, що виникли на підставі договору купівлі-продажу № 349ХФ/11 від 03.01.2011, та оплата заборгованості на користь банку була здійснена позивачем лише частково, в сумі 16075,12 грн. У зв'язку з невиконанням ТОВ фірма «Стара аптека» в повному обсязі обов'язку сплати заборгованості за отриманий на підставі спірного договору товар, банк звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення відповідної заборгованості.

Таким чином, як зазначає третя особа, подання позивачем позову у даній справі спрямоване на ухилення від виконання обов'язку оплати отриманого за спірним договором товару.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

В частині 1 статті 627 ЦК України також зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотні умови господарського договору визначені в ст. 180 ГК України, в тому числі вказано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства; господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода; при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, відповідно до умов оспорюваного договору (п. 1.1.), продавець (ПрАТ «Альба Україна») зобов'язується передавати (поставляти) вироби медичного призначення (надалі «Товар») у власність покупця, а покупець (ТОВ фірма «Стара аптека») зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору.

Товар передається по найменуваннях та в кількості,з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору, постачання товару здійснюється товарними партіями; термін поставки кожної товарної партії визначається сторонами шляхом узгодження заказу покупця.

Пунктами 2.4., 2.5. договору визначено, що ціни за одиницю товару, а також загальна сума товарної партії визначаються відповідно до відпускних цін продавця та згідно з узгодженим сторонами заказом і зазначаються у видаткових накладних; сума даного договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій визначених у видаткових накладних.

Відповідно до п. 4.2. договору, покупець зобов'язаний прийняти товар і оплатити його в порядку, передбаченому розділом 5 даного договору.

Покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку товарної партії (п. 5.1., 5.2. договору).

Згідно п. 10.2. договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2011 року, але у будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов'язань та взаєморозрахунків. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний слідуючий календарний рік.

Отже, як встановлено судом, ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ фірма «Стара аптека» укладаючи спірний договір погодили всі істотні умови такого договору. Жодних положень спірного договору, які б суперечили вимогам чинного законодавства, судом за наслідком дослідження договору, виявлено не було.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивачем ТОВ фірма «Стара аптека» не доведено та не підтверджено за допомогою належних і допустимих доказів заявлені обставини щодо того, що зміст оспорюваного правочину суперечить наведеним вище приписам чинного законодавства, в зв'язку з цим позовні вимоги позивача про визнання спірного правочину недійсним є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, дослідивши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 2.2. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки судом вище встановлено необґрунтованість позовних вимог позивача, заява відповідача про застосування строку позовної давності залишається судом без задоволення.

Судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1600,00 грн., сплаченого позивачем за подачу даної позовної заяви відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, 86 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ фірма «Стара аптека» від 19.06.2017 № 199 (вх. № 1982/17) до відповідача ПрАТ «Альба Україна» про визнання правочину недійсним, в межах провадження у справі № 911/254/16.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 23.10.2017

Суддя С.Ю. Наріжний