РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/9649/17

За позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона»

До відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України

Про стягнення 631939,57 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Залевська Н.С. (за дов.)

від відповідача Дивиденко Н.О. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Крона» (далі - ПрАТ «СК «Крона») до Моторного (транспортного) страхового бюро України» (далі - МТСБУ) про стягнення 631939,57 грн., з яких: 599120,53 грн. боргу, 7087,66 грн. 3% річних, 25731,38 грн. інфляційних.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

Оскільки відповідач своєчасно не розпочав процедуру повернення внесків позивача у порядку та у терміни встановлені Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затвердженого Протоколом координаційної ради МТСБУ 06.12.2012 року №31/2012, позивач звернувся з позовом до суду. Київський апеляційний господарський суд у своїй постанові № 910/22866/15 від 19.10.2016, яку Вищий господарський суд України залишив без змін, визначив, що загальна сума гарантійних внесків, що МТСБУ повинен перерахувати ПрАТ «СК «Крона» становить 1069741,76 грн.. Проте відповідач виконав свої зобов'язання частково, чим порушив права позивача.

Суд своєю ухвалою від 16.06.2017 порушив провадження у справі № 910/9649/17.

27.07.2017 суд продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а в своїй постанові № 910/22866/15 від 19.10.2016 Київський апеляційній господарський суд дійшов помилкових висновків. За твердженням відповідача, поверненню належить лише фактично сплачений гарантований внесок та інвестиційний дохід, розмір якого, з урахуванням повернутих сум, складає 286412,75 грн. (274640,24 грн. залишок гарантованого внеску та 11772,51 грн. - інвестиційний дохід).

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

15.04.2003 закрите акціонерне товариство «СК «Київ-Енерго-поліс», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Крона», (страховик) та Моторне (транспортне) страхове бюро України (бюро) уклали договір про співпрацю (далі - Договір), предметом якого відповідно до п.1.1 є співробітництво сторін у сфері організації та провадження обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами страхування.

Договір вступає в силу з дати його підписання та діє протягом одного року, тобто до 14.04.2004. Якщо немає заяв, зауважень та заперечень сторін, даний договір вважається автоматично продовженим на такий же строк (п.12.1, 12.2 Договору).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів2 Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

За приписами ч.1 ст.49 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ.

Члени МТСБУ зобов'язані сплачувати: а) членські внески у розмірі, визначеному загальними зборами членів МТСБУ; б) гарантійні та інші внески до фондів МТСБУ, створених відповідно до цього Закону та положень про порядок і умови формування централізованих страхових фондів, а також компенсацію здійснених МТСБУ витрат за зобов'язаннями страховиків (ч.1 ст.59 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

04.11.2013 позивач надіслав на адресу відповідача заяву за №910/1 про добровільний вихід із членів МТСБУ з 05.11.2015.

23.01.2014 відповідач надіслав позивачу повідомлення №7/3-09/2072 про втрату статусу асоційованого члена МТСБУ.

Згідно з пунктом 4.6 Положення про членство в Моторному (транспортному) страховому бюро України, затвердженого протоколом загальних зборів членів МТСБУ від 15.09.2010 № 38/2010 (далі - Положення) страховик припиняє своє членство з дати набрання чинності рішення з питання виключення з членів, а у разі втрати страховиком статусу асоційованого або повного члена МТСБУ, позбавлення членства страховика в МТСБУ - з дати вихідної реєстрації МТСБУ відповідного листа.

Таким чином позивач з моменту подання заяви до МТСБУ, тобто з 05.11.2013, припинив діяльність, пов'язану з укладенням договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та з 23.01.2014 не є членом МТСБУ.

25.06.2014 позивач листом повернув відповідачу свідоцтво № 098 про асоційоване членство в МТСБУ від 10.11.2011 та просив розпочати процедуру повернення гарантійного внеску.

До правовідносин повернення внесків застосовуються норми положень та законів, що діяли на момент виходу страховика із членів МТСБУ, тобто станом на 23.01.2014.

Нормами ст.51 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що гарантійні внески, сплачені страховиком до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, з урахуванням інвестиційного доходу, отриманого від розміщення таких внесків, та з вирахуванням коштів, сплачених МТСБУ, підлягають поверненню страховику за умови, що стосовно нього не здійснюється процедура ліквідації та/або банкрутства. Строк такого повернення з фонду захисту потерпілих становить три роки з дня припинення асоційованого членства страховика в МТСБУ, з фонду страхових гарантій - п'ять років з дня припинення його повного членства в МТСБУ, але не раніше наступного дня після виконання зобов'язань за договорами міжнародного страхування та перестрахування або передачі зобов'язань іншому страховику - повному члену МТСБУ.

Відповідно до п. 3.12.2. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затвердженого Протоколом координаційної ради МТСБУ 06.12.2012 року № 31/2012, яке діяло станом на 23.01.2014, гарантійні внески повертаються Дирекцією Бюро частинами: 10% його залишку - протягом 12 місяців з дати виходу страховика із складу Бюро, 30% залишку - протягом 12 місяців з дати виплати першої частини і решта залишку не пізніше закінчення трирічного строку з дати виходу страховика зі складу Бюро.

Оскільки відповідач не розпочав процедуру повернення внесків позивача у порядку та у терміни встановлені Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затвердженого Протоколом координаційної ради МТСБУ 06.12.2012 року №31/2012, позивач звернувся з позовом до суду.

Київський апеляційний господарський суд у своїй постанові від 19.10.2016 у справі № 910/22866/15 за позовом приватного акціонерного товариства «СК «Крона» до МТСБУ про стягнення заборгованості, яка залишена без змін Вищим господарським судом України постановою від 26.12.2016, присудив стягнути з МТСБУ на користь ПрАТ «СК «Крона» 106974,17 грн. першої частини гарантійного внеску (10% від загальної суми заборгованості), 3807,11 грн. 3% річних та 43317.46 грн. інфляційних витрат, при цьому встановив, що з Моторного (транспортного) страхового бюро України (бюро) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона» підлягає стягненню 10% від суми гарантійного внеску у розмірі 106974,17 грн., які розраховані судом апеляційної інстанції, виходячи з пропорції 10% від загального залишку коштів позивача у Фонді захисту потерпілих (що в сукупності є коштами гарантійного внеску) станом на 01.01.2015 в загальному розмірі 1069741,73 грн., виходячи з сум гарантійного внеску, як сплаченого так і сформованого за рахунок таких показників: 728300,52 грн. (фактично сплачений гарантійний внесок) + 312707,78 грн. (сформований гарантійний внесок за рахунок вільних від зобов'язань коштів відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») + 28733,46 грн. (інвестиційний дохід зарахований до ГВ).

Отже, суди встановили, що загальна сума гарантійних внесків, що підлягають поверненню позивачеві становить 1069741,76 грн., яка в включає в себе 728300,52 грн. фактичного сплаченого гарантійного внеску, 312707,78 грн. сформованого гарантійного внеску, 28733,46 грн. інвестиційного доходу.

Відповідно до ст. 35 ГПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрано законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикцію та практику Європейського суду з прав людини, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), який, inter alia (серед іншого), вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення Європейського суду з прав людини у справах Желтяков проти України, № 4994/04, від 09.06.2011).

З огляду на викладене, розмір загальної суми гарантійних внесків, що підлягають поверненню позивачеві, становить 1069741,76 грн., і дана обставина не підлягає доказуванню у цій справі.

Із суми 1069741,76 грн. МТСБУ сплатив на користь ПрАТ «СК «Крона»:

29.08.2016 - інвестиційний дохід від розміщення коштів ФЗП у розмірі 241870,73 грн.;

15.12.2016 - примусово, в порядку виконавчого провадження, суму першого траншу гарантійних внесків 106974,17 грн., разом із штрафними санкціями та частиною інвестиційного доходу, всього 156410,23 грн..

Таким чином, сума заборгованості відповідача становила 962767,59 грн. залишок гарантійних внесків.

Із вирахуванням 28733,46 грн. інвестиційного доходу, що були сплачені в платежі 156410,23 грн., борг відповідача становить 934034,13 грн..

Крім цього, згідно зі звітом про рух коштів ФЗП за 4 квартал 2016 року, що МТСБУ надіслало до страховика, розмір заборгованості по інвестиційному доходу становить додатково 11772,51 грн..

Отже, після виплати першого траншу гарантійних внесків борг відповідача становить 945806,64 грн..

Відповідач задовольнив вимогу позивача від 03.02.2017 на суму 945806,64 грн. частково, сплативши позивачеві 346686,11 грн. із призначенням платежу - повернення гарантійного внеску ФЗП.

Станом на день розгляду справи в суді відповідач не повернув позивачеві 599120,53 грн. гарантійного внеску із урахуванням інвестиційного доходу.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 599120,53 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 25731,38 грн. інфляційних, 7087,66 грн. 3% річних (з 24.01.2017 р. по 14.03.2017 на суму 945806,64 грн., з 15.03.2017 по 18.05.2017 - 599120,53 грн.)

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

За ст. 625 Цивільного кодексу України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, який прийнятий судом як вірний, до стягнення з відповідача підлягає 25731,38 грн. інфляційних та 7087,66 грн. трьох процентів річних.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, 9, м. Київ, 02154, код 21647131) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Крона» (вул. Костянтинівська, 19, м. Київ, 04071, код 30726778) 599120,53 грн. боргу, 7087,66 грн. 3% річних, 25731,38 грн. інфляційних, 9479,09 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено 17.10.2017.

Суддя С. А. Ковтун