РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017Справа №910/14428/17

За позовом Кредитної спілки "Фінансова підтримка" м. Києва

до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" м. Києва

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "МЛК Трейд" Харківської області

про припинення зобов'язання.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Буглова О.В.,

від відповідачів: Кисельов А.В.,

від третьої особи: Остроух М.В.

СУТЬ СПОРУ :

у серпні 2017 року Кредитна спілка "Фінансова підтримка" звернулася в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (далі-відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЛК Трейд" (далі-третя особа) укладено договір про надання кредиту у формі овердрафту № 129 від 18 листопада 2016 р. За вказаним договором заборгованість третьої особи перед відповідачем складає 951369,28 грн.

Виконання третьою особою зобов'язання за цим кредитним договором було забезпечене порукою на підставі договору поруки № 129/7 від 30 березня 2017 р., укладеного між сторонами у справі.

Також вказував, що він є кредитором відповідача на суму 1100000 грн. у розмірі залишку на його депозитному рахунку, відкритому у банку відповідача за договором банківського вкладу (депозиту) "Терміновий" № 12-03-06-000043.017 від 4 жовтня 2016 р.

Листом № 176 від 10 липня 2017 р. він надіслав відповідачу вимогу про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму боргу третьої особи перед відповідачем за кредитним договором у розмірі 951369,28 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не надав згоди на припинення вказаного зобов'язання, що порушує його права, позивач на підставі ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" просив задовольнити позов, визнавши припиненим його зобов'язання як солідарного з третьою особою боржника перед позивачем за договором про надання кредиту у формі овердрафту № 129 від 18 листопада 2016 р. Понесені по справі господарські витрати просив покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на невідповідність позову вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо порядку задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації банку.

Третя особа у поясненнях на позовну заяву підтримала поданий позивачем позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 листопада 2016 р. між відповідачем та третьою особою укладено договір про надання кредиту у формі овердрафту № 129, згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався надати третій особі кредит з лімітом у розмірі 1000000 грн. на строк з 18 листопада 2016 до 17 листопада 2017 р., а остання - повернути кредит та сплатити за його користування проценти встановлені договором.

30 березня 2017 р. між сторонами у справі був укладений договір поруки № 129/7, згідно з яким позивач зобов'язався відповідати перед відповідачем солідарно в повному обсязі за неналежне виконання третьою особою усіх її зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, третьої особи, наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданих договорів.

Таким чином, позивач та третя особа у справі є солідарними боржниками відповідача за договором про надання кредиту у формі овердрафту № 129 від 18 листопада 2016 р.

Також встановлено, що позивач є кредитором відповідача на суму 1100000 грн., які знаходяться на його депозитному рахунку, відкритому у відповідача за договором банківського вкладу (депозиту) "Терміновий" № 12-03-06-000043.017 від 4 жовтня 2016 р.

Це підтверджується поясненнями сторін, розпорядженням позивача щодо здійснення списання з рахунку № 118 від 5 травня 2017 р.

Заявою № 176 від 10 липня 2017 р. позивач заявив відповідачу про зарахування заборгованості третьої особи перед ним за договором про надання кредиту у формі овердрафту № 129 від 18 листопада 2016 р. у розмірі 951369,28 грн. в рахунок виконання останнім зустрічного зобов'язання перед ним у цьому ж розмірі, яке виникло за договором банківського вкладу (депозиту) "Терміновий" № 12-03-06-000043.017 від 4 жовтня 2016 р.

Заявлені вимоги зводяться до того, що за наявності зустрічних однорідних вимог між сторонами про сплату грошових коштів відповідач безпідставно відмовився погодити припинення таких зобов'язань на підставі ст. 601 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до вимог п. 41 ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Правління Національного банку України № 394-рш від 22 червня 2017 р. відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк".

Наслідки початку процедури ліквідації банку встановлені ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно вимог п. 8 ч. 2 ст. 46 цього закону з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами.

Отже, здійснення позивачем права на зарахування зустрічних однорідних вимог можливе лише за умови, що позивач є одночасно кредитором банку відповідача і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язання за кредитом позивача, який виник внаслідок укладення кредитного договору з відповідачем.

Враховуючи, що позивач не є боржником відповідача за укладеним з ним кредитним договором, здійснення ним права на зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам ст. 602 ЦК України.

За таких обставин у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Кредитної спілки "Фінансова підтримка" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар