ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа № 926/1200/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Костів Т.С., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Петрик К.О.

за участі представника скаржника ОСОБА_1

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року у справі №926/1200/17 за позовом державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року державне підприємство "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі - ДПДГ "Центральне") звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 36067,00 грн, розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11 червня 2015 року та зобов'язання відповідача звільнити та повернути нежитлове приміщення.

19 червня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним. Поряд з цим, відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом Національну академію аграрних наук України.

Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 20 червня 2017 року відмовив у прийнятті зустрічного позову та вказав про відсутність підстав для залучення до участі у даній справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національної академії аграрних наук України, оскільки рішення суду у даній справі не може вплинути на права і обов'язки останньої.

Господарський суд Чернівецької області (суддя Дутка В.В.) рішенням від 20 червня 2017 року у справі №926/1200/17:

1. Відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

2. Позов задовольнив частково.

3. Стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (м.Чернівці, вул.Каштанова,20, ) заборгованість 36067,00 грн, судовий збір 1600,00 грн.

4. Відмовив у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11 червня 2015 року та зобов'язання звільнити та повернути позивачу нежитлове приміщення.

5. Визнав недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 11 червня 2015 року, укладеного між державним підприємством "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та припинив зобов'язання за договором на майбутнє.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції керувався ст.ст. 202, 203, 215, 216, 236, 759, 761 Цивільного кодексу України, статтями 174, 179, 207, 208 ГК України, ст.ст. 27, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Суд дійшов висновку, що передача позивачем в користування відповідачу нежитлового приміщення (свинарник двохрядний, загальною площею 874 м.кв., що знаходиться на вулиці Каштанова) державної форми власності і укладення між ними спірного Договору, суперечать вимогам ст.761, ч.2 ст.203 ЦК України, оскільки вчинені за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що згідно ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним. Крім того, дослідивши обставини матеріалів справи, суд дійшов висновку, що договір оренди нежитлового приміщення від 29.11.2012р. підлягає визнанню недійсним, а зобов'язання за договором припиняються на майбутнє. Однак, суд зазначив, що, оскільки, позов в частині стягнення заборгованості з орендної плати відповідачем не спростовано, доказів погашення боргу суду не подано, враховуючи обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за оренду приміщення в сумі 36067,00 грн, позов в цій частині підлягає задоволенню, у решті позову про розірвання спірного договору та зобов'язання відповідача звільнити та повернути позивачу нежитлове приміщення суд відмовив з підстав визнання судом договору оренди недійсним.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року у справі №926/1200/17 в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ДПДГ "Центральне" 36067,00 грн заборгованості та 1600,00 грн судового збору та визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, укладеного 11 червня 2015 року державним підприємством "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на майбутнє.

Скаржник не погоджується із рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, рішення необґрунтованим, яке прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не з'ясував причини неявки апелянта; не з'ясував, що у матеріалах справи відсутній акт-прийому передачі приміщень в оренду, що підтверджує факт приймання-передачі майна в оренду і початок строку оренди. Зазначає, що 11 червня 2015 року було підписано акт обстеження орендованого приміщення за участю сторін, у якому зазначено, що орендне приміщення не дозволяє його використовувати за належністю. Оскільки, користування приміщенням не підтверджено належними доказами, акт прийому передачі приміщення не підписувався, відсутні підстави для стягнення орендної плати. Вважає, що суд помилково припинив договір нежитлового приміщення від 11 червня 2015 року на майбутнє, адже повинен був визнати даний договір недійсним з моменту його вчинення з тих підстав, що при укладенні цього договору не було дотримано вимог статті 9 закону України «Про оренду державного та комунального майна». Також вважає, що суд помилково ототожнив поняття «договору» та «зобов'язання», які є різними цивільно-правовими категоріями, і не погоджується з мотивацією рішення щодо неможливості проведення між сторонами двосторонньої реституції.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав пояснення представника скаржника і вважає, що апеляційну скаргу слід частково задоволити, враховуючи наступне.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача заборгованості за оренду приміщення в сумі 36067,00 грн, розірвання договору оренди, зобов'язання відповідача звільнити та повернути позивачу нежитлове приміщення.

Господарський суд Чернівецької області стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість 36067,00 грн і судовий збір. Водночас, суд дійшов висновку про недійсність договору оренди нежитлового приміщення від 11 червня 2015 року та припинення зобов'язань за цим договором на майбутнє з тих підстав, що укладення договору оренди вчинено за відсутності у відповідача, як орендодавця, необхідного обсягу цивільної дієздатності, що згідно ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним, а на підставі ч.3 ст.207 Господарського кодексу України зобов'язання за договором оренди припиняються на майбутнє.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується із висновком Господарського суду Чернівецької області про відмову у задоволенні позову про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11 червня 2015 року і зобов'язання відповідача звільнити та повернути позивачу нежитлове приміщення та про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 11 червня 2015 року. Водночас, суд апеляційної інстанції вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за користування майном, що є предметом оренди та з вказівкою у рішенні про припинення зобов'язань за договором оренди на майбутнє.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє (ч. 3 ст. 207 ГК України).

Відповідно до частини першої статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України унормовано, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" цей Закон регулює організаційні і майнові відносини, пов'язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності. Відносини оренди рухомого та нерухомого майна, об'єктів майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України".

Закон України "Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України" визначає особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук, у тому числі Національної академії аграрних наук України, та особливості управління державним майном, яке закріплено за установами, організаціями та підприємствами, що перебувають у віданні Національної академії наук України та національних галузевих академій наук.

Правовий режим майнового комплексу Національної академії наук України та майнового комплексу національних галузевих академій наук визначено статтею 2 цього Закону. Зокрема, установлено, що об'єкти майнового комплексу національних галузевих академій наук належать їм на праві господарського відання і передаються ними організаціям, що віднесені до відання національних галузевих академій наук, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України" національні галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об'єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об'єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об'єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством. У числі інших повноважень Національні галузеві академії наук надають дозвіл організаціям, що віднесені до відання національних галузевих академій наук, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій.

Статтею 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди. Орендодавець зобов'язаний передати орендарю об'єкт оренди в комплекті та у стані, що відповідають істотним умовам договору оренди та призначенню майна, і повідомити орендаря про особливі властивості та недоліки майна, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна орендаря або інших осіб чи призвести до пошкодження самого майна під час користування ним.

З матеріалів справи слідує, що 11 червня 2015 року Державне підприємство "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (Орендодавець) та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (Орендар) уклали договір оренди нежитлових приміщень, згідно з п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове, строкове, платне користування (оренду) нежитлове приміщення (свинарник двохрядний, загальною площею 874 м.кв., що знаходиться на вулиці Каштанова), яке належить Орендодавцеві.

Згідно з п. 2.2. договору передача об'єкту оренди та його повернення здійснюється за актом приймання-передачі основних засобів в операційну оренду, що є невід'ємною частиною договору, протягом семи календарних днів з моменту підписання договору.

Одним із визначених п.3.1. договору обов'язків Орендодавця є обов'язок передати об'єкт оренди згідно з цим договором та актом прийому-передачі.

У п.4.3. договору, сторони встановили наступний порядок здійснення розрахунків по оренді - орендні платежі здійснюються щомісячно, шляхом перерахування цих платежів Орендарем на розрахунковий рахунок Орендодавця або готівкою. Строк сплати орендних платежів наступає протягом 30 днів з моменту прийняття об'єкту оренди за Актом приймання-передачі. Допускається внесення платежів за півроку або за рік наперед.

Згідно з п.7.1. договору, він укладений на два роки одинадцять місяців, вступає в силу 11 червня 2015 року та діє до 10 травня 2018 року. Якщо жодна сторона в термін трьох місяців до закінчення дії договору не заявить про намір його розірвання, даний договір автоматично пролонгується на такий самий термін.

Державне підприємство "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України є державним сільськогосподарським суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснює дослідну, господарську і комерційну діяльність і підпорядковується Буковинській державній дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону та Національній академії аграрних наук України, як органу по управлінню державним майном, закріпленим за господарством (п.п. 1.3., 2.2. статуту).

Згідно з пунктом 4.10. статуту, майно господарства є державною власністю, закріплене за ним Національною академії аграрних наук України і належить йому на праві оперативного управління.

Згідно з пунктом 4.23. статуту ДПДГ "Центральне" може з дозволу Національної академії аграрних наук України та в установленому нею порядку здавати в оренду нерухоме майно та приміщення, які обліковуються на балансі господарства і тимчасово не використовуються в науково-дослідних, виробничих та інших господарських цілях, на вигідних для господарства умовах на основі укладених договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, керуючись чинним законодавством України про оренду державного майна.

У матеріалах справи відсутній дозвіл Національної академії аграрних наук України на передачу в оренду нежитлового приміщення (свинарник двохрядний, загальною площею 874 м.кв., що знаходиться на вулиці Каштанова у м.Чернівці).

Таким чином, договір оренди нежитлових приміщень від 11 червня 2015 року укладено з порушенням вимог статті 4 Закону України "Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України", статті 761 Цивільного кодексу України, що в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання цього договору недійсним.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

З урахуванням викладених обставин справи і вимог закону Господарський суд Чернівецької області правомірно визнав недійсним договір оренди нежитлових приміщень від 11 червня 2015 року.

Закон не передбачає розірвання чи зміни недійсного правочину, тому суд відмовив у цій частині позовних вимог.

Водночас, Господарський суд Чернівецької області не дав оцінки тій обставині, що у матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі нежитлового приміщення (свинарник двохрядний, загальною площею 874 м.кв., що знаходиться на вулиці Каштанова) в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, як це передбачено п.п. 2.2., 3.1. договору оренди нежитлових приміщень. Адже, пунктом 4.3. договору визначено, що строк сплати орендних платежів наступає протягом 30 днів з моменту прийняття об'єкту оренди за актом приймання-передачі.

Крім того, позивач не назвав і не надав доказів фактичного користування відповідачем нежитловим приміщенням загальною площею 874 м.кв., що знаходиться на вулиці Каштанова у м. Чернівці.

За приписами статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відтак, оскільки відповідач не прийняв об'єкта оренди й не користувався ним, у нього не виникло зобов'язання сплачувати кошти за користування цим нежитловим приміщенням, звільняти і повертати це приміщення позивачу. Також, відсутні підстави вважати, що зобов'язання сторін за договором оренди припиняються на майбутнє. Договір оренди нежитлових приміщень від 11 червня 2015 року, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Місцевий господарський суд при стягненні з відповідача заборгованості лише з тих підстав, що відповідач не спростував заборгованість з орендної плати і не подав суду докази погашення боргу, не врахував названих обставин справи і вимог закону.

Конституцією України (ст. 129) однією із основних засад судочинства визначено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст.103 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема: скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково. Скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року у справі №926/1200/17 в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (м.Чернівці, вул.Каштанова,20, ) 36067,00 грн заборгованості.

У цій частині прийняти нове судове рішення: Відмовити державному підприємству "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 36067,00 грн заборгованості.

Змінити рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року у справі №926/1200/17, а саме: у п.5 рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року у справі №926/1200/17 виключити слова «... та припинити зобов'язання за договором на майбутнє.».

У решті рішення Господарського суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року у справі №926/1200/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.М. Гриців

суддя Т.С. Костів

суддя Г.Т. Кордюк