РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017Справа №910/14170/17

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство»

Про стягнення 29 857,52 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Гаркавенко О.М.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» (далі - відповідач) про стягнення 29 857,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.17. порушено провадження у справі № 910/14170/17 та призначено її до розгляду на 26.09.17.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 26.09.17. представників сторін та з огляду на невиконання ними вимог ухвали суду від 28.08.17., розгляд справи було відкладено на 17.10.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 17.10.17. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 17.10.17. повторно не з'явився, вимоги ухвал суду в даній справі не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/14170/17.

В судовому засіданні 17.10.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.10. між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) укладено Договір оренди № 2694/Д державного нерухомого майна (далі - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (далі - Майно) - вбудоване нежитлове приміщення третього поверху чотириповерхової будівлі (літера А-4, приміщення № 305, частина приміщення № 108) загальною площею 18,5 кв.м, розміщеної за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 129-А. Орендоване майно перебуває на балансі Запорізької філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція».

Згідно з п. 2.1 Договору, Орендар вступає у строкове платне користування Майном одночасно з підписанням сторонами цього Договору та акта приймання-передавання Майна.

30.11.10. на виконання умов Договору сторони підписали Акт приймання-передавання державного нерухомого майна, за умовами якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно.

Згідно п. 3.1 Договору орендна плата визначена згідно з протоколом від 18.11.10. засідання конкурсної комісії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з розгляду конкурсних пропозицій щодо розміру орендної плати та визначення переможця конкурсу та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - вересень 2010 року 402,00 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - листопад 2010 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди на індекс інфляції за жовтень 2010 року і становить без ПДВ 404,01 грн., збільшена на індекс інфляції за листопад 2010 року.

Договором № 1 про зміни від 29.12.11. до Договору було змінено порядок визначення розміру орендної плати та встановлено, що розмір орендної плати за перший після перегляду місяць оренди - вересень 2011 року становить без ПДВ 509,65 грн. та діє з 20.09.11.

Договором № 4 про зміни від 17.01.14. до Договору було встановлено, що розмір орендної плати за перший після перегляду місяць оренди - листопад 2013 року становить без ПДВ 562,19 грн. та діє з 30.11.13.

Згідно п. 3.2. Договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 Договору).

Орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні: 70% від розміру орендної плати за кожний місяць до Державного бюджету через органи Державного казначейства; 30% від розміру орендної плати за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок (п. 3.6 Договору).

Згідно п. 10.1. Договору (з урахуванням договорів про зміни № 1, № 2, № 3) його укладено до 29.11.15.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Так, рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.06.15. у справі № 908/2328/15-г, яке набрало законної сили, розірвано договір оренди державного нерухомого майна від 30.11.10. № 2694/д, укладений між позивачем та відповідачем; виселено відповідача з вбудованого нежитлове приміщення третього поверху чотириповерхової будівлі (літера А-4, приміщення № 305, частина приміщення № 108) загальною площею 18,5 кв.м, розміщеної за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 129-А, повернувши майно Запорізькій філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» по акту прийому-передачі; стягнуто з відповідача до Державного бюджету 8340,92 грн. заборгованості з орендної плати за листопад 2013 року - травень 2015 року, 1919,48 грн. за період з 12.06.14. по 11.06.15., 834,09 грн. штрафу.

Обставини, встановлені у справі № 908/2328/15-г, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення Господарського суду Запорізької області від 17.06.15. у справі № 908/2328/15-г, то встановлені ними факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

На виконання вказаного рішення відповідача виселено з орендованого ним майна. Що підтверджується актом державного виконавця від 19.09.16.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач має заборгованість зі сплати орендної плати за Договором за червень-липень 2015 року в сумі 761,46 грн., на вказану суму відповідачу було нараховано пеню в розмірі 301,64 грн. та неустойку в розмірі подвійної орендної плати від дати розірвання Договору до моменту фактичного повернення майна Орендодавцю в сумі 28 794,42 грн. (а саме, за період з дати набрання законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.06.15. у справі № 908/2328/15-г та по день фактичного повернення майна Орендодавцю).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

За своє правовою природою Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 5.2 Договорів).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 3.12 Договору, у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Проте відповідач свого обов'язку по сплаті передбаченої Договором орендної плати в терміни, визначені Договором, в повному обсязі не виконав, до матеріалів справи не надав доказів повної оплати заборгованості за Договором за період з червня по липень 2015 року в сумі 761,46 грн. (694,88 грн. за червень 2015 року та 66,58 грн. за липень 2015 року). З огляду на вказане з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 761,46 грн. орендної плати, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Пунктом 3.8 Договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема є сплата неустойки. (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки умовами укладеного Договору передбачена можливість стягнення пені за кожний день прострочення, включаючи день оплати, то позовна вимога про стягнення пені за період з 12.06.15. по 03.07.15. є обґрунтованою (вказану правову позицію висловлено в постановах Вищого господарського суду України від 03.04.13. у справі № 5011-12/11851-2012 та від 31.08.11. у справі № 41/103).

Судом здійснено перерахунок пені за період, заявлений позивачем, та встановлено, що її розрахунок здійснено вірно, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 301,64 грн. пені.

Як встановлено судом, відповідачем порушено обов'язок щодо повернення позивачу майна після розірвання Договору в судовому порядку.

У відповідності до Акту державного виконавця та постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.09.16. Вознесенського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції., при примусовому виконанні наказу Господарського суду Запорізької області від 26.10.15. № 908/2328/15-г, відповідача було виселено з вказаного орендованого за Договором приміщення.

Частина 2 ст. 785 Цивільного кодексу України визначає, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин (право на яку виникає в орендодавця у разі несвоєчасного повернення орендованого майна орендарем) та підлягає стягненню за весь час прострочення зобов'язання щодо повернення речі (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.04.11. у справі № 30/191 та п. 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

При цьому умовами пункту 10.12. Договору встановлено, що якщо Орендар не виконує обов'язку щодо повернення Майна в термін, визначений п. 10.10 Договору (3 робочі дні з дати розірвання Договору), Орендар сплачує Орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання Договору до підписання акта приймання-передавання, який підтверджує фактичне повернення орендованого Майна.

Позивач нарахував неустойку в розмірі 28 794,42 грн.

Оскільки, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, останній своєчасно не звільнив надані йому за Договором в оренду приміщення, то позовні вимоги про стягнення неустойки в розмірі 28 794,42 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» (02094, м. Київ, вул. магнітогорська, 1; ідентифікаційний код 19276012) в доход Державного бюджету (одержувач: Державний бюджет Вознесенівського (Орджонікідзевського) району, 22080300, ; банк одержувача ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, р/р 0007; Стягувач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50, ідентифікаційний код 20495280) 761 (сімсот шістдесят одну) грн. 46 коп. заборгованості з орендної плати, 301 (триста одну) грн. 64 коп. пені, 28 794 (двадцять вісім тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 42 коп. неустойки.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» (02094, м. Київ, вул. магнітогорська, 1; ідентифікаційний код 19276012) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50, ідентифікаційний код 20495280) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.10.17.

Суддя Т.М. Ващенко