КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа№ 910/9345/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017

у справі № 910/9345/17 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

про стягнення 1 020,54 грн,

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник Радченко С.Ю. (довіреність №159 від 01.02.2017),

ВСТАНОВИВ:

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі - Управління ПФУ, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «ОЩАДБАНК») про стягнення 1 020,54 грн безпідставно отриманих відповідачем грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі №910/9345/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Управління ПФУ звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом усіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.10.2017.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

У судове засідання 11.10.2017 позивач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Вислухавши думку представника відповідача, враховуючи, що позивач не повідомив суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції та не заявив клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаної особи.

У судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

11.10.2017 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 03.01.2006 між Управлінням ПФУ (у тексті договору - фонд) та АТ «ОЩАДБАНК» (у тексті договору - банк) було укладено договір №51 (далі - договір), відповідно до параграфу 1 ст. 1 якого банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (з наступними змінами) (надалі - Порядок).

Згідно з параграфами 2, 3 ст. 1 договору банк виконує функції, зазначені у параграфі 1 статті 1 цього договору, у м. Миколаєві. Взаємовідносини між фондом та банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки регулюються Порядком, цим договором та додатковими угодами до цього договору, що є його невід'ємними частинами.

Умовами параграфу 1 ст. 3 договору передбачено, що фонд зобов'язується:

- проводити серед пенсіонерів і одержувачів допомоги роз'яснювальну роботу щодо порядку виплати пенсій та грошової допомоги, що фінансуються з коштів фонду, через поточні рахунки в банку;

- забезпечити прийом фондом відповідних заяв пенсіонерів і одержувачів допомоги про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в установах банку, як від пенсіонерів, так і від установ банку;

- забезпечити перерахування коштів на виплату пенсій та грошової допомоги, що фінансуються з коштів фонду, на рахунки установ банку протягом місяця за встановленими періодами виплати;

- подавати банку за два-три дні до початку кожного виплатного періоду місяця, за який виплачується пенсія та грошова допомога, одночасно на паперових та магнітних носіях списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки, описи до них та довідку про джерела фінансування виплат у кількості та за формою згідно з Порядком.

Відповідно до умов, викладених в пп. 1, 2, 3, 8 параграфу 2 ст. 3 договору, банк зобов'язується забезпечити через свої установи:

- відкриття для зарахування коштів від фонду окремих аналітичних рахунків за балансовим рахунком № 2560 «Державні позабюджетні фонди» в установах банку без нарахування відсотків за залишками коштів, що створить умови для цільового використання коштів фонду;

- укладання з пенсіонерами і одержувачами допомоги договорів про відкриття поточних рахунків для зарахування сум пенсій та допомоги;

- видачу за бажанням одержувача належних йому сум пенсій та грошової допомоги як безпосередньо у банку, так і з доставкою додому;

- здійснення банком нарахування за коштами, які зберігаються на поточних рахунках пенсіонерів і одержувачів, відсотків у порядку та розмірах, визначених договором між одержувачем і банком.

Згідно з параграфом 3 ст. 8 договору суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, банк протягом трьох банківських днів повертає фонду, за письмовим розпорядженням, при умові наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Відповідно до параграфу 4 ст. 8 договору, в редакції додаткової угоди №4 до договору №51 від 03.01.2006, суми пенсій та грошової допомоги не зараховуються на поточні рахунки у разі:

- невідповідності будь-яких реквізитів, зазначених у списках, даним поточного рахунку одержувача пенсії та грошової допомоги;

- наявності даних про смерть одержувача;

- закриття поточного рахунку;

- письмової вимоги органу фонду.

Параграфом 1 ст. 10 договору визначено, що останній набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 1 січня 2007 року.

В подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими вносились зміни до договору, зокрема, в частині строку його дії.

Додатковою угодою №5 від 05.01.2011 передбачена пролонгація договору на тих самих умовах на наступний календарний рік у разі визнання банка переможцем конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги на цей період, та якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку договору не висловила бажання його розірвати.

На виконання умов вказаного договору 16.08.2016 між АТ «ОЩАДБАНК» (в тексті договору - банк) та пенсіонером ОСОБА_3 (в тексті договору - клієнт) було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі - ДКБО), відповідно до якого ОСОБА_3 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 000,00 грн на підставі Заяви про приєднання №793599/160816 та Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту).

Пунктом 3.1 ДКБО визначено, що останній визначає умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування клієнта, регулює відносини сторін при наданні клієнту послуг банку. Згідно з умовами цього договору банк у разі приєднання клієнта до договору, зобов'язується надавати клієнту визначені договором та обрані клієнтом послуги, а клієнт зобов'язується їх оплатити в розмірах та порядку, передбачених договором і тарифами.

Цей договір є змішаним у розумінні ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України та містить в собі елементи таких договорів: 1) договору банківського рахунку, умови якого викладені в Розділі ХХ цього договору; 2) договору банківського вкладу (депозиту), умови якого викладені в Розділі ХХІ цього договору; 3) кредитного договору, умови якого викладені в Розділі ХХІІ цього договору (п. 3.2 ДКБО).

Відповідно до п. 7.1 ДКБО з метою забезпечення належного та своєчасного виконання грошових зобов'язань клієнта перед банком за цим договором та/або за іншими договорами, укладеними клієнтом з банком, клієнт доручає, а банк набуває право (але не зобов'язання) здійснювати договірне списання коштів з карткового рахунку клієнта та інших поточних рахунків клієнта (у національній та/або іноземних валютах), відкритих на дату укладання цього договору або тих, що будуть відкриті в національній та/або іноземній валютах коштів в сумах, що відповідають розмірам грошових зобов'язань клієнта, які підлягають сплаті на підставі договору або інших договорів, укладених між клієнтом та банком, або на підставі позадоговірних зобов'язань.

Згідно з п. 18.1. ДКБО договір набирає чинності з дня приєднання клієнта до договору та діє протягом невизначеного строку.

Як встановлено місцевим господарським судом, пенсіонер ОСОБА_3 отримував пенсію за віком, яка відповідно до умов вищевказаних договорів зараховувалась на його поточний картковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий в АТ «ОЩАДБАНК», що підтверджується банківськими виписками (а.с. 70-72).

За твердженням позивача, 27.01.2017 Управління ПФУ отримало списки померлих громадян за січень 2017 року, надіслані Інформаційним центром персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України для опрацювання та здійснення контролю за своєчасністю припинення та виплати пенсії, згідно яких були надані відомості про смерть пенсіонера ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що пенсіонер ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис, складений Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 22.02.2017 (а.с. 9).

Як стверджує відповідач та не заперечує позивач, 08.02.2017 від Управління ПФУ до АТ «ОЩАДБАНК» надійшли кошти (пенсія) в сумі 1 374,31 грн для зарахування на картковий рахунок пенсіонера ОСОБА_3, які цього ж дня були зараховані відповідачем на вказаний рахунок та в розмірі грошових зобов'язань ОСОБА_3 перед банком, а саме, в сумі 1 024,54 грн, списані з рахунку, у зв'язку з чим, залишок на останньому склав 353,77 грн.

06.03.2017 позивач звернувся до відповідача із запитом вих. № 2556/04-2 про повернення виплаченої 08.02.2017 пенсії з нарахованими на неї відсотками громадянину ОСОБА_3, у зв'язку зі смертю останнього, за період з 01.02.2017 по 28.02.2017 в сумі 1 374,31 грн з рахунка № НОМЕР_1 (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2017 відповідач повернув позивачу залишок коштів з рахунку пенсіонера ОСОБА_3 у сумі 353,77 грн згідно меморіального ордера №90421708 (а.с. 73), про що повідомив листом вих. №112.17.15-602 від 11.05.2017 (а.с. 11).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що різниця між сумою пенсії, яка була нарахована позивачем пенсіонерові ОСОБА_3 на його картковий рахунок, починаючи з місяця, наступного за місяцем дати його смерті (лютий 2017), та сумою, яка була повернута відповідачем позивачеві, становить 1 020,54 грн та є безпідставно отриманими відповідачем грошовими коштами, які на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають стягненню з АТ «ОЩАДБАНК» на користь Управління ПФУ.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач як під час розгляду справи місцевим господарським судом, так і у відзиві на апеляційну скаргу наголошував на тому, що АТ «ОЩАДБАНК» було дотримано вимог Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, та умов укладеного сторонами договору щодо повернення Управлінню ПФУ залишку коштів з рахунку пенсіонера після одержання відомостей про смерть останнього.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є набувачем пенсійних коштів пенсіонера ОСОБА_3, які, в свою чергу, є власністю останнього, а лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку зазначеного пенсіонера. При цьому, спірна сума грошових коштів у розмірі 1 020,54 грн була списана на підставі п. 7.1 ДКБО з рахунку ОСОБА_3, що відповідає розмірам грошових зобов'язань останнього перед банком.

У зв'язку з тим, що позивач повідомив відповідача про факт смерті пенсіонера ОСОБА_3 лише 06.03.2017, у відповідача до вказаної дати були відсутні підстави не здійснювати зарахування на картковий рахунок пенсіонера нарахованої йому суми пенсії, а тому місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимоги законодавства щодо повернення коштів з поточного рахунку пенсіонера з дня надходження відомостей про смерть останнього у межах суми наявної на його поточному рахунку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апелянта вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки в банках (далі - Порядок).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 Порядку встановлено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі - поточні рахунки). Уповноваженими банками є банки, визнані переможцями конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги, що проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з якими за результатами цього конкурсу Мінсоцполітики та Пенсійним фондом укладено відповідні договори.

Згідно з пунктом 2 Порядку виплата пенсій та грошової допомоги здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з пунктом 4 Порядку установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з пунктом 2.1 ДКБО картковий/поточний рахунок - поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, визначено, що власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, банк не є власником або набувачем перерахованих Управлінням ПФУ коштів та не має права ними розпоряджатись, а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку одержувача таких коштів та його обов'язок полягає, зокрема, у зарахуванні відповідних сум на особові карткові рахунки одержувачів, за невиконання якого банк несе відповідальність, передбачену Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках та відповідним договором.

Відповідно до пункту 1.7 вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Статтею 1071 Цивільного кодексу України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 7.1 ДКБО відповідач та пенсіонер ОСОБА_3 погодили, що з метою забезпечення належного та своєчасного виконання грошових зобов'язань клієнта перед банком за цим договором та/або за іншими договорами, укладеними клієнтом з банком, клієнт доручає, а банк набуває право (але не зобов'язання) здійснювати договірне списання коштів з карткового рахунку клієнта та інших поточних рахунків клієнта (у національній та/або іноземних валютах), відкритих на дату укладання цього договору або тих, що будуть відкриті в національній та/або іноземній валютах коштів в сумах, що відповідають розмірам грошових зобов'язань клієнта, які підлягають сплаті на підставі договору або інших договорів, укладених між клієнтом та банком.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума оскаржуваних грошових коштів, а саме, нарахованої пенсії у розмірі 1 020,54 грн, була правомірно списана на підставі п. 7.1 ДКБО з рахунку ОСОБА_3, що відповідає розмірам грошових зобов'язань останнього.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти на рахунок ОСОБА_3 були зараховані АТ «ОЩАДБАНК» 08.02.2017, тобто до отримання банком повідомлення про смерть одержувача згідно листа Управління ПФУ від 06.03.2017.

Відповідно до параграфу 4 ст. 8 договору, в редакції додаткової угоди №4 до договору №51 від 03.01.2006, сторони погодили, що суми пенсій та грошової допомоги не зараховуються на поточні рахунки, зокрема, у разі наявності даних про смерть одержувача.

Оскільки позивач повідомив відповідача про факт смерті пенсіонера ОСОБА_3 лише 06.03.2017, то у відповідача до того моменту були відсутні підстави не здійснювати зарахування на рахунок пенсіонера нарахованої йому суми пенсії.

При цьому, пунктом 22.9 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів у Україні» (в редакції від 06.11.2016) визначено, що банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 18 Порядку, у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача або про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, і зробити відповідну відмітку в примірнику списку, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду та органу соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом із нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача або місяцем набрання законної сили рішенням суду про визнання одержувача безвісно відсутнім або оголошення померлим, підлягають поверненню уповноваженим банком органам Пенсійного фонду та органам соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня після надходження таких відомостей.

Зазначена правова норма кореспондуються з параграфом 3 ст. 8 договору, відповідно до якого сторони погодили, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача разом із нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, банк протягом трьох банківських днів повертає фонду за письмовим розпорядженням, при умові наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Отже, відсутність спірних коштів на поточному рахунку одержувача (пенсіонера), станом на день отримання банком повідомлення про його смерть, унеможливлює виконання вимоги Управління ПФУ про повернення цих коштів останньому. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 15.10.2015 у справі № 904/1931/15 та від 02.11.2015 у справі № 904/3561/15.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, що відповідач, при здійсненні повернення на вимогу позивача залишку коштів з рахунку пенсіонера ОСОБА_3 у сумі 353,77 грн діяв в межах приписів чинного законодавства та умов вищевказаних договорів.

Крім того, колегією суддів відхиляються посилання позивача на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставні та необґрунтовані.

Так, відповідно до зазначеної статті особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв'язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов'язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених нормами ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, кошти, перераховані банком на рахунок фізичної особи за договором і за наявності правових підстав, не можуть бути стягнуті з АТ «ОЩАДБАНК», як безпідставно отримані, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 910/24029/13, від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14, від 14.10.2014 у справі № 922/1136/13, від 02.09.2014 у справі № 910/1620/13, від 17.06.2014 у справі №13/096-12, від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1 020,54 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, а тому вказана вимога є неправомірною та задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі №910/9345/17 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Управління ПФУ має бути залишена без задоволення.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі №910/9345/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі №910/9345/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9345/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська