РІШЕННЯ

17 жовтня 2017 року Справа № 913/686/17

Провадження №4/913/686/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Данко, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 32526 грн 71 коп.

Суддя Масловський С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

В судовому засіданні 17.10.2017 судом у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Данко звернулось з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит про стягнення заборгованості за договором поставки № 602/14-4РА від 20.10.2014 в сумі 32527 грн 37 коп., з яких: основна заборгованість в сумі 18408 грн 96 коп., 3% річних в сумі 1416 грн 23 коп., інфляційні нарахування в сумі 12702 грн 18 коп.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.08.2017 розгляд справи призначено на 11.09.2017, ухвалою від 11.09.2017 розгляд справи відкладено на 02.10.2017, ухвалою від 02.10.2017 розгляд справи відкладено на 17.10.2017.

02.10.2017 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з відставкою ОСОБА_1М, було визначено суддю Масловського С.В.

03.10.2017 позивач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 18408,96 грн, інфляційні витрати в сумі 12695,50 грн, 3% річних в сумі 1419,25 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Враховуючи те, що суд не перейшов до розгляду справи по суті та оскільки заява позивача про зменшення позовних вимог подана з дотримання вимог Господарського процесуального кодексу України, суд приймає її до розгляду та в подальшому справа розглядається з урахуванням вказаної заяви

03.10.2017 позивач через канцелярію Господарського суду Луганської області подав письмові пояснення з копіями податкових накладних №10 від 20.11.2014, №13 від 20.11.2014, односторонньо підписаний акт звірки взаєморозрахунків та довідку про стан заборгованості.

Відповідач своїх представників в судові засідання не направив, вимог ухвали суду щодо надання витребуваних документів не виконав, письмових пояснень по суті спору, письмовий відзив на позов з наданням доказів не надав. Про проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд зазначає про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на позов та письмові пояснення по суті спору через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням.

Справа розглядається в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області,-

В С Т А Н О В И В:

20.10.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Данко", як постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", як покупцем, було укладено договір поставки №602/14-4РА, відповідно до якого постачальник в порядку та на умовах, визначених договором зобовязується передати у власність покупця продукцію або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, в строки, за ціною та за кількісними характеристиками, узгодженими сторонами у даному договорі та специфікації, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість продукції у відповідності до умов даного договору (п.1.1, 1.2.).

Умовами договору сторони погодили, що поставка продукції відбувається партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору (п.4.1.); як доказ поставки постачальник зобовязан надати покупцю акт приймання - передачі, підписаний уповноваженими представниками сторін, та наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок - фактуру, податкову накладну, видаткова накладна, відповідні товаросупроводжувальні накладні, сертифікат якості або паспорт, сертифікат відповідності (п.4.3.); датою поставки вважається дата, вказана представниками покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником (п.4.5.); загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, що є невідємною частиною даного договору (п.5.1); ціна за поставлену постачальником продукцію за даним договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок впродовж 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк та порядок оплати не обумовлений сторонами в специфікації до даного договору (п.5.3.) даний договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони домовились, що у випадку неналежного виконання обома сторонами своїх обовязків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2014 включно. У випадку невиконання сторонами своїх обовязків за даним договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами усіх прийнятих на себе зобовязань (п.8.1.).

Специфікацією №1/4 від 20.10.2014 сторонами узгоджено поставку карєрного піску на загальну суму 215154,72 грн.

Відповідно до видаткових накладних №РН-000151 від 20.11.2014 та №РН-000154 від 20.11.2014 загальна вартість поставленого позивачем та прийнятого відповідачем товару складає - 18408,96 грн, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Згідно односторонньо підписаного акту звірки взаєморозрахунків сальдо на користь позивача станом на 27.09.2017 складає 18408,96 грн.

Частина 1 статті 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання, в силу вимог ст.526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу та інших актів законодавства.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується (частини 1, 2 статті 673 ЦК України).

Пунктом 1 ст.692 Цивільного кодексу України, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п1. ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що позивачем, як постачальником, на виконання умов договору поставки №602/14-4РА від 20.10.2014, було поставлено товар на загальну суму 18408,96 грн, який відповідачем, як покупцем, було прийнято, що підтверджується видатковими накладними №РН-000151 від 20.11.2014 та №РН-000154 від 20.11.2014 (належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи). Відповідач свої зобовязання по повній оплаті товару не виконав. Станом на момент розгляду справи доказів протилежного суду надано не було.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню повність в сумі 18408,96 грн.

Позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1419,25 грн та інфляційні витрати в сумі 12698,50 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За положеннями частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у пункті 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено математичні помилки в розрахунку.

Господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат, зроблений за допомогою програми Законодавство:

Місяць надання послугСума боргу. грн.Період нарахуванняІндекс інфляції за весь період простроченняСума інфляції, грн.
Листопад 201418408,96Лютий 2015 Липень 2017 168,9412690,71

За розрахунками суду розмір інфляційних витрат складає 12690,71 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, але такою, що підлягає задоволенню частково в сумі 12690,71 грн.

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановлено математичні помилки в розрахунку.

Господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, зроблений за допомогою програми Законодавство:

Відсоток Місяць нарахуванняГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку річнихКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума річних, грн.
3%Січень 2015 Липень 201719.01.201516.08.08,961420,77
Всього 1420,77
За розрахунками суду розмір 3% річних складає 1420,77 грн, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 1419,25 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: основна заборгованість в сумі 18408,96 грн, 3% річних в сумі 1419,25 грн, витрат від інфляції в сумі 12690,71 грн.

У відповідності до ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33,34, 43, 44, 49,75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (, місцезнаходження: 93400, Луганська область м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд.30/1), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Данко (, місцезнаходження: 03035, м.Київ, вул. Сурікова, будинок 3, корпус 37, офіс 2), заборгованість в сумі 18408 (вісімнадцять тисяч чотириста вісім) грн 96 коп., 3% річних в сумі 1419 (одна тисяча чотириста девятнадцять ) грн 25 коп., витрат від інфляції в сумі 12690 (дванадцять тисяч шістсот девяносто) грн 71 коп., судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.10.2017

Суддя С.В. Масловський