КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа№ 927/525/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Сивовід О.П. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.08.2017 року у справі № 927/525/17 (суддя Цимбал-Нарожна М.П.)

за позовом Комунального підприємства "Служба Єдиного замовника"

до Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

про стягнення 35 217,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.08.2017 року позов задоволено частково.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ "Чернігівобленерго" звернулася до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; при цьому Судом неправильного застосовано норми матеріального та процесуального права, враховуючи наступне.

Апелянт зазначає, що позивач не виконав вказані вище вимоги законодавства та не здійснив реєстрацію в ЄРПН податкових накладних у строк, передбачений п. 198.6 ст. 198 ПК України, тим самим позбавив позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ по даних операціях до складу податкового кредиту всього на суму 14 631,52 грн. При цьому на звернення позивача з вимогою виконати приписи чинного законодавства і зареєструвати вчасно податкові накладні Позивач відмовився вчинити такі дії.

При виконанні умов вищезгаданого Договору,Позивач порушив положення Податкового кодексу України, у зв'язку з чим ПАТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» втратило право на отримання податкового кредиту в розмірі 14631,52 грн.

Апелянт обґрунтовує скаргу тим, що так як Позивачем, не було надано Відповідачу рахунку на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, то відповідальність ПАТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», передбачена п. 8.2.1 Договору, не настала.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 року у визначеному складі колегії суддів апеляційна скарга прийнята до провадження, розгляд справ призначено на 11.10.2017 року.

Позивач до судового засідання, що відбулось 11.10.2017 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивач не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивач є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

29.10.2010 року між КП "Служба Єдиного Замовника" (далі-Власник мереж) та ПАТ "Чернігівобленерго" (далі-Користувач) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №1279 (далі -Договір).

Відповідно до п.1.1.-1.2. Договору, Власник мереж зобов'язався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору; передача електричної енергії забезпечується відповідно до Додатків №1-№1/43 "Однолінійна схема", наданого власником мереж з обов'язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії; Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених додатком №2/1-№2/43 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін".

Факт надання послуг підтверджується двосторонніми актами прийому - здачі наданих послуг: від 31.07.2016 року на суму 44452,18 грн., від 31.08.2016 року на суму 44071,50 грн., від 30.09.2016 року на суму 43946,17 грн., від 31.10.2016 року на суму 44668,32 грн., від 30.11.2016 року на суму 43387,13 грн., від 31.12.2016 року на суму 43718,48 грн., що підписані повноважним представниками позивача та відповідача та скріплені їх печатками.

Згідно ч.1 п. 2.4. Договору, Власник мереж зобов'язаний, щомісячно до 05 числа наступного за розрахунковим, надавати Користувачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, два примірники Акта прийому-здачі наданих послуг (додаток №4), оформлених з боку Власника мереж та податкову накладну.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Користувач зобов'язаний здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з додатком №3 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж".

Відповідно до п. 7.1.-7.2. Договору, розрахунковим періодом вважається календарний місяць, в якому Власник мереж здійснює передачу електроенергії Користувачу; вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена в додатку №3 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", розробленому відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 року №691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за №732/15423.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученнями на підстав виставленого Власником мереж рахунка та оформленого акта прийому-здачі наданих послуг у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Відповідачем було частково сплачено заборгованість перед позивачем за надані послуги, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень: №18870 від 30.08.2016 року на суму 44452,18грн., №22969 від 28.10.2016 на суму 29439,98 грн., №23097 від 31.10.2016 року на суму 43946,17 грн., №24879 від 29.11.2016 року на суму 44668,32грн., №26784 від 28.12.2016 року на суму 43387,13 грн..

Позивачем надані відповідачу послуги за Договором, вартість яких відповідно до акту від 31.08.2016 року складає 44071,50 грн.

Станом на час вирішення спору відповідач не сплатив заборгованість по Договору перед позивачем у сумі 14631,52 грн. за отримані послуги на підставі акту прийому-здачі наданих послуг від 31.08.2016 року.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення 14631,52 грн. основного боргу, 16815,22 грн. пені, 390,84 грн. 3% річних, та 3379,88 грн. інфляційних, а всього 35217,46 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань по договору №1279 від 27.10.2010, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість за надані послуги за серпень 2016р. в сумі 14631,52грн.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За юридичною природою вказаний Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, факт надання послуг підтверджується двосторонніми актами прийому - здачі наданих послуг: від 31.07.2016 року на суму 44452,18 грн., від 31.08.2016 року на суму 44071,50 грн., від 30.09.2016 року на суму 43946,17грн., від 31.10.2016 року на суму 44668,32 грн., від 30.11.2016 року на суму 43387,13 грн., від 31.12.2016 року на суму 43718,48 грн., що підписані повноважним представниками позивача та відповідача та скріплені їх печатками.

Судами встановлено, що відповідачем було частково сплачено заборгованість перед позивачем за надані послуги, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень: №18870 від 30.08.2016 року на суму 44452,18 грн., №22969 від 28.10.2016 року на суму 29439,98 грн., №23097 від 31.10.2016 року на суму 43946,17 грн., №24879 від 29.11.2016 року на суму 44668,32грн., №26784 від 28.12.2016 року на суму 43387,13грн.

Станом на час вирішення спору відповідач не сплатив заборгованість по Договору перед позивачем у сумі 14631,52 грн. за отримані послуги на підставі акту прийому-здачі наданих послуг від 31.08.2016 року, що є порушенням ст.ст. 525 Цивільного кодексу України і ст.193 Господарського кодексу України.

Доказів протилежного судам відповідачем не надано.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не своєчасно зареєстровано податкові накладні №29 від 30.04.2016 року на суму 43955,65 грн. та №43 від 31.05.2016 року на суму 43833,47 грн. в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк визначений ст.198 ПК України, колегія судів їх не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Зобов'язання відповідача щодо заборгованості перед позивачем за надані послуги на суму 14631,00грн. виникли на підставі Договору про спільне використання технологічних електричних мереж №1279 від 29.10.2010.

Умови вказаного Договору (розділ 2), не передбачають обов'язок Власника мереж (позивача) подачі податкових накладних до податкового органу.

А отже, порушення позивачем строків подання податкових накладних до податкового органу не може розцінюватись як порушення своїх кредиторських зобов'язань за умовами Договору, виконання яких може вимагати відповідач (боржник) від позивача.

Доводи апелянта стосовно того, що позивачем, не було надано Відповідачу рахунку на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, то відповідальність ПАТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», передбачена п. 8.2.1 Договору, не настала, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Факт невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов'язку оплатити послуги, надані позивачем, оскільки за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги.

При цьому, платіжні реквізити сторін наведені в договорі. Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405).

Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення вимог позивача та стягнення на його користь 14631,00 грн. основної заборгованості.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Також, частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 1.2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. N 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 4.1. Договору, з порушенням терміну, визначеного п.7.3. Договору, Користувач сплачує Власнику мереж пеню в розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної сплати.

Позивач, відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути на його користь пеню у розмірі 0,2% за період з 10.09.2016 по 10.03.2017 року (нарахованої на заборгованість за надані послуги за серпень 2016 року), що становить 5355,14 грн., а також пеню у розмірі 0,2% за період з 10.08.2016 по 26.01.2017 року (нарахованої на заборгованість за надані послуги за липень 2016 року-грудень 2016 року) в сумі 11460,08 грн.

Дослідивши відповідні розрахунки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування пені має бути здійснено з 11 дня з дати вручення рахунку, а тому пеня має нараховуватись у розмірі ставки НБУ та за період з 11.09.2016 по 10.03.2017 року та складає 2067,72грн., за період з 11.08.2016 по 26.01.2017 року складає 4443,59 грн., що в сумі складає - 6511,31 грн., яка вірно задоволена та стягнута на користь позивача в цій частині.

В іншій частині нарахованої позивачем пені суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо його не обґрунтованості, а тому правомірно відмовив в іншій частині.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 10.09.2016 по 01.08.2017 року в сумі 390,84 грн. та інфляційних втрат за період з 10.09.2016 по 01.08.2017 року в сумі 3379,88 грн..

В цій частині суд першої інстанції, також обґрунтовано встановив, що 3% річних та інфляційні мають нараховуватись з 11 дня з дати вручення рахунку, тому апеляційний суд погоджується з перерахунком суду першої інстанції щодо 3% річних за період з 11.09.2017 по 01.08.2017 року та складають 390,47 грн., а інфляційні за період з 11.09.2016 по 01.08.2017 року складають 2346,37 грн., які вірно задоволені судом першої інстанції та підлягають стягненню на користь позивача в зазначеній частині.

В іншій частині нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат суд першої інстанції вірно відмовив.

Таким чином, заперечення відповідача не знайшли підтвердження зібраними у матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене позовні вимоги Комунального підприємства "Служба Єдиного замовника" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції в частині стягнення 23879,74грн. яка складається з 14631,00 грн. основної заборгованості, 6511,37 грн. пені, 390,47 грн. 3% річних та 2346,27 грн. інфляційних

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Чернігівської області від 14.08.2017 року у справі № 927/525/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення господарського суду Чернігівської област від 14.08.2017 року у справі № 927/525/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення господарського суду Чернігівської област від 14.08.2017 року у справі № 927/525/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської област від 14.08.2017 року у справі № 927/525/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/525/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка