ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 923/141/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Куровського С.В., Удовиченка О.С.
розглянувши касаційну скаргуДержавного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"
на постанову та рішенняОдеського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 Господарського суду Херсонської області від 21.04.2017
у справі Господарського суду № 923/141/17 Херсонської області
за позовомДержавного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"
доПриватного підприємства "Віатранс"
простягнення 15 260, 12 доларів США
за участю в судовому засіданні представника Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" - адвоката Кисельова М.Ю. (довіреність №18-15/42 від 05.10.2017),

В С Т А Н О В И В :

22.02.2017 Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного підприємства "Віатранс" (далі - відповідача) про стягнення 15 260, 12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.02.2017 становить 412 633, 64 грн., заборгованості відповідача, який діяв як експедитор вантажу, за договором №7/92Д на виконання робіт від 18.12.2014 з оплати вартості послуг позивача з перевантаження ячменю на теплохід "Altenavi" у кількості 3 723,606 тонни, на підставі статей 509, 526, 629, 901, 903, 929 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України); судові витрати позивача зі сплати судового збору на суму 6 189, 50 грн. покласти на відповідача (том 1, а.с. 3 - 120).

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 23.02.2017 порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду у судовому засіданні на 14.03.2017, яке неодноразово відкладалося місцевим господарським судом (том 1, а.с. 1).

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.04.2017 (суддя Закурін М.К.) у задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на встановлені обставини припинення зобов'язання відповідача перед позивачем з оплати вартості наданих послуг виконанням, проведеним належним чином в порядку статті 599 ЦК України (том 2, а.с. 193 - 201).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції від 21.04.2017 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на суму 6 808, 45 грн., мотивуючи порушенням місцевим господарським судом положень ЦК України та ГК України про виконання зобов'язань, законодавства, що визначає порядок надання послуг у морських портах України, а також неповнотою дослідження обставин справи та неналежною оцінкою доказів, наданих позивачем на підтвердження обґрунтованості його вимог щодо оплати вартості послуг з перевантаження ячменю на морське судно, наданих позивачем згідно з договором №7/92Д від 18.12.2014 на суму 15 260, 12 доларів США.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 (колегія суддів у складі: головуючого судді - Головея В.М., суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 21.04.2017 залишено без змін (том 2, а.с. 237 - 245).

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями по суті спору, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову апеляційного суду від 07.06.2017 та рішення суду першої інстанції від 21.04.2017, прийняти нове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача, обґрунтовуючи порушенням судами попередніх інстанцій положень статей 525, 526, 629, 632 України, статей 188, 193 ГК України, пункту 13.6. Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №348 від 05.06.2013, та статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Скаржник зазначив про неналежну оцінку судами обставин справи на предмет обґрунтованості заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором на суму 15 260, 12 доларів США, що становить вартість наданих позивачем додаткових послуг з доставки вантажу до вагів для його переважування, щодо яких була відсутня заявка відповідача-клієнта на час виставлення попереднього рахунка №2458 від 05.12.2016; позивач доводить, що включення ним вартості зазначених додаткових послуг до остаточного рахунка №2625 від 26.12.2016 відповідає вимогам пункту 13.6. Правил надання послуг у морських портах України щодо обов'язку замовника відповідно до договору перевалки відшкодувати портовому оператору в повному обсязі його витрати, пов'язані з переміщенням вантажу; при цьому, тарифи на надання послуг з доставки важковагових зернових вантажів до борту судна через авто-ваги та бункерні ваги, які були надані клієнту для забезпечення послуги зі 100% переважування вантажу ячменю, замовленої відповідно до письмової заявки клієнта №1285 від 11.12.2016, були визначені 19.12.2016, тобто на дату фактичного закінчення навантаження судна.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову апеляційного суду від 07.06.2017 та рішення суду першої інстанції від 21.04.2017 на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши представника Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" - адвоката Кисельова М.Ю., дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Статтями 626, 627, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Згідно з частиною 6 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", у разі залучення експедитором до виконання його зобов'язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Отже, при наданні послуг нерезиденту з перевезення вантажів резидент вправі залучити до виконання його обов'язків третю особу на підставі договору про надання послуг та залишатися при цьому відповідальним перед клієнтом за порушення зобов'язань.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 21 Закону України "Про морські порти України" встановлено, що тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Надані позивачем послуги нерезиденту через відповідача-резидента із завантаження зерна ячменю на морське судно, щодо оплати вартості яких виник спір, тарифікуються за вільним цінами (тарифами), встановленими сторонами, оскільки такі послуги не встановлені як обов'язкові відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню".

Відповідно до частини 2 статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, положеннями статей 1, 7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993 передбачено, що у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовуються як засіб платежу іноземна валюта та грошова одиниця України.

Отже, замовник за договором про виконання робіт з перевантаження зерна зобов'язаний розрахуватися з виконавцем за надані йому послуги після прийняття виконання за цінами (тарифами) та у строк, встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 ГК України.

Положеннями статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 18.12.2014 між сторонами спору укладено договір №7/92Д на виконання робіт (далі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги з перевантаження зернових вантажів через зерновий перевантажувальний комплекс, криті склади, плав-ємності, а також забезпечити короткочасне зберігання вантажів для накопичення суднової партії і подальшого його відвантаження на водний або інший вид транспорту (пункт 1.1. договору); в період з лютого 2015 до серпня 2016 до зазначеного договору сторонами неодноразово вносилися зміни та доповнення згідно з додатковими угодами №№1-13 (том 1, а.с. 11 - 44).

Суди встановили, що за змістом договору та додаткових угод вбачається, що за виконання робіт відповідач здійснює оплату відповідно до умов договору (пункт 1.4); види робіт, їх обсяг, умови виконання, вартість, супутні послуги та інші умови стосовно вантажу в межах договору зазначаються в додатках, які є невід'ємною його частиною (пункти 2.3., 2.4.); роботи виконуються позивачем на підставі письмових заявок відповідача в терміни, які письмово узгоджуються сторонами (пункт 3.1.); позивач зобов'язаний організувати розвантаження вантажу з різних видів транспорту та навантажити його на судна своїми силами і засобами, забезпечити приймання і здавання вантажів, ведення його обліку, за письмовою заявкою відповідача проводить зважування вантажу на вагах підприємства (позивача), по факту виконання робіт (надання послуг) складає акт виконаних робіт (наданих послуг) та направляє його відповідачеві для підписання (пункти 4.3.1., 4.3.2., 4.27., 4.28.); відповідач зобов'язаний забезпечувати своєчасність надходження на рахунок позивача платежів за виконані роботи і надані послуги, письмово погоджувати з позивачем місце зберігання (ЗПК, криті склади чи плаваючі ємності), терміни зберігання вантажу, здійснювати оплату наданих послуг відповідно до умов розділу 6 договору, підписати надані йому акти виконаних робіт, а у випадку відмови або неповернення вважається, що акти є погодженими (пункти 5.7., 5.21., 5.26., 5.29.); розрахунки за послуги та їх вартість здійснюються згідно тарифів позивача, діючих на момент надання послуги (виконання робіт) (пункти 6.1., 6.2.1.1.); відповідач здійснює оплату платежів за надані послуги в доларах США (пункт 19.7. додатку №4 до договору); розрахунки проводяться шляхом здійснення попередньої оплати та остаточної оплати згідно з рахунками позивача, остаточна оплата проводиться з урахуванням суми попередньої оплати (пункт 6.2.); остаточний розрахунок здійснюється по кожній судновій партії вантажу після його відвантаження на судно (пункт 6.3.1); послуги, не передбачені договором, надаються підприємством за письмовою заявкою та за рахунок клієнта (відповідача) за тарифами підприємства (позивача), діючими на момент надання послуг (пункт 20 додатку №4 до договору в редакції додаткової угоди №5 від 04.12.2015); термін дії договору - з 01.01.2015 по 31.12.2016 (пункт 11.1. зі змінами відповідно до додаткової угоди №5 від 04.12.2015).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, на виконання умов договору №7/92Д від 18.12.2014 та додаткових угод до нього, відповідач 12.12.2016 надав позивачу Доручення на навантаження №1678 щодо виконання комплексу робіт і послуг по завантаженню на судно "Altenavi" ячменю в кількості 4 238 метричні тонни, належного експортеру - ТОВ "Гермес Лоджистік", а також листом за вих. №1285 від 11.12.2016 надав відповідні інструкції щодо такого навантаження, а саме просив здійснити навантаження через 100%-не зважування ячменю в об'ємі 4 237,790 метричних тонн (том 1, а.с. 59, 65).

Судами встановлено, що позивач виставив відповідачу для оплати попередній рахунок №2458 від 05.12.2016 на суму 29 412, 05 доларів США (з ПДВ), який включав вартість наданих послуг без ПДВ: з перевантаження важких зернових вантажів по варіанту робіт "автомашина (самоскид) - плав-ємність - судно" в кількості 1 375, 42 тонни на суму 7 564, 81 доларів США; з перевантаження важких зернових вантажів по варіанту робіт "автомашина (бортова) - плав-ємність - судно" в кількості 2 324, 1 тонни на суму 13 595, 99 доларів США; перевантаження за комплексною ставкою важких зернових вантажів за варіантом "автомашина (самоскид) - склад - судно" в кількості 538, 27 тонни на суму 2 960, 49 доларів США; зважування вантажів на 30-60 тонних автомобільних вагах підприємства в кількості 4 237, 79 тонни на суму 127, 13 доларів США; видача разової перепустки для в'їзду вантажного автотранспорту сторонніх організацій на територію підприємства в кількості 184 шт. на суму 261, 62 доларів США (том 1, а.с. 45).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 12.12.2016 відповідач платіжним дорученням №9804 сплатив позивачу 20 831, 69 доларів США, вказавши в призначенні платежу "оплата згідно рахунку №2458 від 05.15.2016", а відповідно до карти взаємних розрахунків позивачем було зараховано наявну переплату за іншими зобов'язаннями на суму 8 580, 36 доларів США в якості оплати зазначеного попереднього рахунку, у зв'язку з чим відповідачем сплачено 29 412, 05 доларів США (том 1, а.с. 52-55).

Матеріалами справи підтверджуються та судами встановлено обставини надання позивачем відповідачу послуг, пов'язаних із завантаженням судна "Altenavi", на загальну суму 44 672, 17 доларів США (з ПДВ) на виконання умов спірного договору згідно з актами виконаних робіт (наданих послуг) №1321 та №1580 від 19.12.2016 (том 1, а.с. 50, 51); при цьому, надані позивачем послуги з доставки вантажів та їх зважування в кількості 3 723,606 тонни безпосередньо підтверджуються наряд-завданнями, які долучено до матеріалів справи, а також актом виконаних робіт від 19.12.2016 з перевантаження 3 723, 606 тонни ячменю (том 2, а.с. 39 - 136).

Отже, з матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що позивачем навантажено на судно "Altenavi" 3 723, 606 тонни зерна ячменю відповідно до відомості на навантаження № від 20.12.2016 (том 1, а.с. 60). Зазначена кількість вантажу підтверджена повноважним представником відповідача 19.12.2016 у Дорученні на навантаження №1678, в якому проставлена відповідна відмітка (том 1, а.с. 59).

Також, суди встановили, що з відомості на навантаження № від 20.12.2016 вбачається, що 3 723, 606 тонни зерна ячменю завантажувалося на судно "Altenavi" з теплоходу "Кілія" у кількості 1 492, 736 тонни та зі складів позивача - у кількості 538, 27 тонни, куди вантаж було розміщено початково при завезенні, а також з плав-ємностей ДМ-098 та ДМ-230 у кількості 1 692, 6 тонни, куди вантаж був переміщений у зв'язку з виробничою необхідністю зі складів підприємства; безпосередньо саме переміщення вантажу у кількості 1 692, 6 тонни на плаваючі ємності ДМ-098 та ДМ-230 підтверджується відомостями на переміщення вантажу, а саме відповідно до відомості від 03.09.2016 зі складу №6 переміщено 629 460 тонн на плаваючу ємність ДМ-098, відомості від 05.09.2016 зі складу №4 переміщено 207 140 тонн на плаваючу ємність ДМ-098 та відомості від 03.09.2016 переміщено 856 000 тонн вантажу зі складу №6 на плаваючу ємність ДМ-230 (том 2, а.с. 34 - 38).

Судами встановлено, що сторонами не оспорюється факт розміщення зерна у кількості 1692,6 тонни ячменю при його отримані позивачем для зберігання та перевалки на складах №4 та №6 Порту, що вбачається із проведеного судами аналізу відомостей про переміщення вантажу зі складів №4 та №6 на плаваючі ємності ДМ-098 та ДМ-230, тому такі обставини не потребують доказування в силу частини 1 статті 35 ГПК України.

Суди встановили, що внутрішнє переміщення зерна пов'язане з виробничою необхідністю його збереження за результатами дій правоохоронних органів з передачі 4200 метричних тонн зерна ячменю на відповідальне зберігання Порту.

Матеріалами справи підтверджується та судами встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2016 у справі №766/9570/16-к слідчому та іншим працівникам надано дозвіл на проведення обшуку серед інших осіб - Порту з метою вилучення ячменю, поданого до митного оформлення ТОВ "Гермес Лоджистік" (том 2, а.с. 146 - 147).

Судами встановлено, що з протоколу обшуку від 31.08.2016 вбачається виявлення старшим слідчим з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Херсонській області Поклад А.І. на складах Порту №4 та №6, теплоході "Кілія" та ДМ-272 зерна ячменю, належного ТОВ "Гермес Лоджистік" в кількості 4 200 тонн, яке було вилучено на виконання ухвали суду у кримінальній справі та передане на відповідальне зберігання виконуючому обов'язки начальника складу Калиновській Г.І., про що зроблена відповідна відмітка у названому протоколі, та оформлено Акт приймання-передачі на відповідальне зберігання від 31.08.2016; в подальшому за Актом прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 01.12.2016 (після скасування постанови слідчого про визнання зерна речовим доказом у кримінальному провадженні) 4 200 тонн зерна ячменю повернуто компанії Smart Trade Overseas Соrр. в особі відповідача (том 2, а.с. 148 - 152, 154).

З огляду на встановлене, суди дійшли висновку, що з 31.08.2016 по 01.12.2016 зерно ячменю, експедитором якого виступав відповідач, у кількості 4 200 тонн перебувало на зберіганні позивача поза межами укладеного між ними договору №7/92Д від 18.12.2014, оскільки таке зберігання здійснювалося на підставі дій та рішень правоохоронних органів.

При цьому, суди встановили, що переміщення 1 692, 6 тонни ячменю зі складів на плаваючі ємності та подальша його перевалка на судно "Altenavi" збільшили собівартість наданих позивачем послуг (том 2, а.с. 177).

Судами встановлено, що відповідно до пункту 7.2. договору №7/92Д від 18.12.2014, відповідач несе відповідальність за введення заборон та обмежень на перевезення вантажів, а також несвоєчасний вивіз вантажів з підприємства, виконує повне відшкодування пов'язаного з цим матеріального збитку лише у випадку коли такі обставини пов'язані з його виною та виною залучених ним третіх осіб.

Разом з тим, суди встановили, що позивачем не доведено належними доказами наявності вини відповідача в діях, що стали підставою для передачі зерна на відповідальне зберігання позивачу правоохоронним органом, у зв'язку з чим дійшли висновку, що внутрішнє переміщення 1 692, 6 тонни ячменю на плав-ємності зі складів не замовлялося відповідачем, а тому є неузгодженим з ним відповідно до пункту 3.1. договору, за яким роботи виконуються на підставі письмових заявок клієнта (відповідача) в терміни, які письмово узгоджуються сторонами. Відтак, збільшення вартості послуг по доставці важковагових зернових вантажів до борта судна через авто-ваги Порту (позивача) на суму 7 843, 43 доларів США з ПДВ є позадоговірним, тому у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Розглядаючи позовні вимог в частині стягнення з відповідача вартості наданих позивачем послуг з доставки вантажу до вагів підприємства для його зважування при завантаженні на судно "Altenavi", суди встановили, що листом за вих. №1285 від 11.12.2016 відповідач замовив у позивача послуги по зважуванню зерна в об'ємі 4 237, 79 метричних тонн при завантаженні на судно; при цьому, послузі по зважуванню вантажу передує послуга з його доставки до авто-вагів Порту.

Судами встановлено, що відповідач замовляв послугу з доставки вантажу до авто-вагів Порту виходячи з положень пункту 20 додатку №4 до договору №7/92Д на виконання робіт від 18.12.2014 в редакції додаткової угоди №5 від 04.12.2015, за яким послуги, не передбачені договором, надаються підприємством за письмовою заявкою та за рахунок клієнта за тарифами підприємства, діючими на момент надання послуг. Так, згідно з листом позивача за вих. №3-28/271 від 30.06.2016 послуга по доставці легковагових та важковагових зернових і харчових вантажів до авто-вагів з критих складів підприємства (без урахування зважування) починаючи з 01.07.2016 тарифікувалася за тарифом 0,50 доларів США за одну тонну вантажу (том 1, а.с. 205).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, завантаження судна "Altenavi" (доставка вантажу до борту судна та його зважування) в кількості 3 723, 606 тонни здійснювалося протягом 12 - 18 грудня 2016 року за замовленням відповідача відповідно до нарядів-завдань, однак, 19.12.2016 позивач встановив для відповідача іншу ставку за виконання послуг по доставці вантажу до авто-вагів Порту для зважування відповідно до листа за вих. №3-28/548 від 19.12.2016 та змінив ставки вартості послуг по доставці вантажу для зважування з 0,5 доларів за одну тонну на інші, розрізнивши їх за видами (том 1, а.с. 202, том 2, а.с. 39 - 135).

Суди встановили, що зміна позивачем ставок вартості послуг з доставки вантажу для зважування після фактичного надання таких послуг відповідачу не відповідає положенням пункту 20 додатку №4 до договору №7/92Д на виконання робіт від 18.12.2014 в редакції додаткової угоди №5 від 04.12.2015 та суперечить положенням частини 3 статті 180 ГК України та частини 3 статті 632 ЦК України про те, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З огляду на встановлене, суди дійшли висновку, що нарахування позивачем 16 537, 15 доларів США з ПДВ, частина з яких в розмірі 15 260, 12 доларів США з ПДВ, є предметом спору у даній справі, здійснено поза межами договірних відносин, що склалися між сторонами спору щодо надання послуг з перевантаження зерна ячменю на підставі договору №7/92Д на виконання робіт від 18.12.2014 з урахуванням додаткових угод.

При цьому, суди встановили, що з виставлених позивачем для оплати 44 672, 17 доларів США за рахунком №2625 від 26.12.2016 відповідачу надано послуг лише на суму 28 135, 02 доларів США (з розрахунку: 44 672, 17 доларів США (загальна сума за виставленим остаточним рахунком) - 16 537, 15 доларів США (сума нарахована поза межами договірних відносин) = 28 135, 02 доларів США), а тому, з урахуванням оплати відповідачем на користь позивача 29 412, 05 доларів США (сплачених за платіжним дорученням №9804 від 12.12.2016 на суму 20 831, 69 доларів США та наявної переплати за іншими зобов'язаннями на суму 8 580, 36 доларів США), суди дійшли висновку про припинення зобов'язання відповідача з оплати правомірно нарахованої позивачем вартості наданих ним послуг за договором №7/92Д від 18.12.2014 виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів касаційного суду, переглядаючи справу в касаційному порядку, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові про стягнення заборгованості відповідача, який діяв як експедитор вантажу, за договором №7/92Д на виконання робіт від 18.12.2014 з оплати вартості послуг позивача з перевантаження ячменю на теплохід "Altenavi", вважає їх такими, що зроблені за умов повноти дослідження обставин справи, а доводи позивача про неналежну оцінку судами обставин справи на предмет наявності підстав для задоволення позову з посиланням на докази, прийняті до уваги та спростовані судами, зводяться до намагання переконати касаційний суд здійснити переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції відповідно до статті 1117 ГПК України, а отже, такі доводи є необґрунтованими.

З огляду на таке, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова апеляційного суду від 07.06.2017 та рішення суду першої інстанції від 21.04.2017 у даній справі прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому правові підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 та рішення Господарського суду Херсонської області від 21.04.2017 у справі №923/141/17 залишити без змін.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Куровський

О.С. Удовиченко