ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 923/8/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Куровського С.В., Удовиченка О.С.
розглянувши касаційну скаргу ПАТ "АрселорМіттал Берислав"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017
у справі Господарського суду № 923/8/17 Херсонської області
за позовомТОВ "Магнум"
доПАТ "АрселорМіттал Берислав"
простягнення 58 032, 96 грн.
у судовому засіданні взяли участь представники :

ПАТ "АрселорМіттал Берислав": адвокат Ботвінко О.А. (довіреність №161 від 06.07.2017, договір №15 про надання правової допомоги від 21.09.2017),
ТОВ "Магнум":адвокат Романченко М.В. (довіреність №25-09-17/1 від 25.09.2017, договір про надання правової допомоги від 09.10.2017).
В С Т А Н О В И В :

31.12.2016 шляхом направлення поштового відправлення ТОВ "Магнум" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до ПАТ "АрселорМіттал Берислав" (далі - відповідача) про стягнення 58 032, 96 грн., з яких 36 297, 65 грн. основного боргу за договором №8 на виконання комплексу робіт по розробці корисних копалин від 07.04.2014, що становить вартість неоплачених відповідачем робіт, виконаних позивачем у квітні-травні 2014 року, 19 903, 46 грн. інфляційних втрат та 1 832 грн. - 3% річних, на підставі статей 526, 549, 625, 837, 853, 882 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України); судові витрати позивача покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог (том 1, а.с. 3 - 46).

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 05.01.2017 порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду у судовому засіданні на 24.01.2017, яке двічі відкладалося ухвалами суду (том 1, а.с. 1, 61 - 62, 68 - 69).

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.03.2017 (суддя Литвинова В.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення ним робіт саме на виконання укладеного з відповідачем-замовником договору №8 на виконання комплексу робіт по розробці корисних копалин від 07.04.2014 (том 1, а.с. 92 - 96).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції від 02.03.2017 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати позивача, пов'язані з розглядом апеляційної скарги, покласти на відповідача, мотивуючи порушенням місцевим господарським судом положень ЦК України про виконання зобов'язань, неповнотою дослідження обставин справи та неналежною оцінкою доказів, наданих позивачем на підтвердження обґрунтованості його вимог щодо оплати відповідачем вартості комплексу робіт з видобування, сортування і переробки вапняку до необхідної фракції, виконаних позивачем згідно з договором №8 від 07.04.2014.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 (колегія суддів у складі: головуючого судді - Аленіна О.Ю., суддів: Богатиря К.В., Таран С.В.) апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Господарського суду Херсонської області від 02.03.2017 у даній справі скасовано частково та викладено його резолютивну частину в такій редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнум" 24 234 грн. 47 коп. основного боргу, 19 053 грн. 40 коп. інфляційних втрат, 1 756 грн. 94 коп. три проценти річних.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магнум" 1 069 грн. 30 коп. судового збору за подання позовної.

В решті позову відмовити.".

Стягнено з відповідача на користь позивача 1 176, 23 грн. судового збору за подання апеляційної скарги; доручено місцевому господарському суду видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів (том 1, а.с. 156 - 167).

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову апеляційного суду від 12.06.2017, а рішення суду першої інстанції від 02.03.2017 залишити в силі, обґрунтовуючи порушенням судом апеляційної інстанції положень статей 11, 526, 882 ЦК України, статей 174, 179, 193 ГК України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та статей 33, 34, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Скаржник зазначив про неналежну оцінку судом апеляційної інстанції обставин справи на предмет обґрунтованості заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором на виконання комплексу робіт з видобування вапняку, так як позивачем-виконавцем не надано доказів надіслання відповідачу-замовнику актів виконаних робіт, обумовлених спірним договором, та актів щодо транспортування фракції 0-25 (відходи) та утилізації шару глини, як документів, що є підставою для проведення розрахунку за виконані роботи; при цьому, акт розрахунку послойного завантаження вагонів за 21.05.2014, акт №МА-0000014 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.05.2014 та рахунок-фактура №МА-0000019 від 21.05.2014, які апеляційним судом оцінено як належні докази виконання позивачем обумовлених договором №8 від 07.04.2014 робіт, не містять посилання на спірний договір та визначений ним предмет договору, що не узгоджується з вимогами законодавства про бухгалтерський облік щодо форми та змісту первинних документів, які фіксують факти здійснення господарської операції. Також, скаржник доводить помилковість висновків апеляційного суду про прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт на загальну суму 24 234, 47 грн., які зроблено з огляду на встановлені судом обставини надіслання відповідачем-замовником на адресу позивача-виконавця відмови від підписання акта №МА-0000014 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.05.2014 лише у грудні 2014, тобто із значним пропуском строку у три дні для його розгляду замовником, оскільки чинним законодавством не передбачено правових наслідків ненаправлення чи несвоєчасного направлення замовником відмови від підписання акта виконаних робіт на адресу виконавця та не встановлено принципу мовчазної згоди щодо прийняття виконання у правовідносинах між замовником та виконавцем при виконанні робіт з добування, переробки та перевезення корисних копалин.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши представників ПАТ "АрселорМіттал Берислав" - адвоката Ботвінка О.А. та ТОВ "Магнум" - адвоката Романченко М.В., дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Статтями 626, 627, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Отже, договір, який укладається на виконання комплексу робіт з добування, сортування, переробки та транспортування корисних копалин, є змішаним договором та містить елементи як договору про надання послуг, так і договору підряду.

Згідно з частинами 1, 3 статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Положеннями статті 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, замовник за змішаним договором про виконання комплексу робіт з розробки корисних копалин зобов'язаний розрахуватися з виконавцем (підрядником) за надані ним послуги (виконані роботи) після прийняття виконання у встановлені договором строки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 ГК України.

Положеннями статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 07.04.2014 між відповідачем (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір №8 на виконання комплексу робіт по розробці корисних копалин (далі - договір №8 від 07.04.2014), за умовами якого замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобов'язання щодо виконання комплексу робіт з видобування вапняку Старосільського родовища Архангельської ділянки Херсонської області згідно "Плану гірничих робіт на 2014 рік", а саме, як визначено пунктами 1.1.1. - 1.1.9. договору, - добування вапняку, його дроблення та сортування, транспортування самоскидами на залізничну станцію Блакитна Одеської області, завантаження вапняку у вагони тощо; зазначений договір вступає в силу з 07.04.2014 і діє до 30.12.2014 та може бути пролонгований за домовленістю сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди (пункти 1.1., 6.1., 6.2. договору) (том 1, а.с. 11 - 24).

Суди встановили, що пунктами 3.3.3., 4.8., 5.1.-5.4. договору сторони спору визначили, що виконавець зобов'язується прийняти виконані роботи за актом виконаних робіт; у разі відсутності зауважень до якості виконаних робіт замовник зобов'язаний підписати акт протягом трьох робочих днів; оплата виконаних робіт здійснюється шляхом прямого перерахування грошових коштів відповідачем на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10 банківських днів з моменту підписання відповідного акта виконаних робіт; здача і приймання виконаних робіт здійснюється шляхом надання позивачем відповідачу відповідних актів, які відповідач розглядає та підписує протягом 3-х робочих днів; у разі відмови від підписання відповідач повинен надати письмову мотивовану відмову від підписання не пізніше 3-х календарних днів після спливу терміну передбаченого цим пунктом на розгляд такого акта.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, на виконання умов договору №8 від 07.04.2014 позивач здійснив комплекс робіт з видобування, переробки вапняку, транспортування продукції на станцію Блакитна Одеської області та її навантаження до залізничних вагонів в обсязі 390,4 тонни на загальну суму 24 234, 47 грн., про що складено акт розрахунку послойного завантаження вагонів за 21.05.2014 та відомість по відвантаженню вагонів відповідачу, а також акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №МА-0000014 від 21.05.2014 та виставлено виконавцем рахунок-фактуру №МА-0000019 від 21.05.2014, які замовник отримав поштою 01.07.2014 (том 1, а.с. 25 - 27, 29 - 30).

Однак, відповідач відмовився від підписання акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не провів з позивачем розрахунку за виконані роботи (надані послуги) без будь-яких зауважень щодо якості робіт, що стало підставою для звернення позивача, як виконавця, до суду з позовом про стягнення із замовника 36 297, 65 грн. заборгованості за спірним договором з урахуванням зміни вартості палива та зміни курсу долара США на момент подання позову, виходячи із встановлених пунктом 4.5. договору паливної та валютної частин вартості робіт, та нарахованих на суму основного боргу 19 903, 46 грн. інфляційних втрат та 1 832 грн. - 3% річних.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив із встановлених обставин ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним комплексу робіт з розробки корисних копалин за замовленням відповідача саме на виконання умов договору №8 від 07.04.2014, так як в наданих позивачем на підтвердження виконання своїх зобов'язань за спірним договором акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №МА-0000014 від 21.05.2014, акті розрахунку послойного завантаження вагонів за 21.05.2014 та рахунку-фактурі №МА-0000019 від 21.05.2014 відсутні посилання на укладений між сторонами спору договір №8 від 07.04.2014, що не узгоджується з вимогами законодавства про бухгалтерський облік до форми та змісту первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

При цьому, місцевим господарським судом відхилено, як належний доказ виконання позивачем обумовленого договором комплексу робіт з розробки корисних копалин, наданий позивачем в судовому засіданні 02.03.2017 рахунок-фактуру №МА-0000019 від 21.05.2014 з даними про номер та дату спірного договору, з посиланням на обставини ненадання позивачем доказів направлення відповідачу-замовнику зазначеного рахунка-фактури як документа, на підставі якого відповідачем-замовником проводиться розрахунок за надані позивачем послуги (виконані роботи) (том 1, а.с. 89).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пунктів 1.1., 4.1. договору №8 від 07.04.2014 позивач зобов'язався виконати комплекс робіт, перелік яких наведено в договорі, однак, в направлених позивачем на адресу відповідача акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №МА-0000014 від 21.05.2014 та рахунку-фактурі №МА-0000019 від 21.05.2014 зазначено не комплекс робіт, а лише їх частину - "добування, переробка вапняку, транспортування продукції на ст. Блакитна, навантаження до залізничних вагонів згідно акта розрахунку послойного завантаження вагонів за 21.05.2014". З огляду на таке, зазначені акт та рахунок-фактуру оцінено місцевим господарським судом як неналежні докази виконання позивачем робіт (надання послуг) саме за договором №8 від 07.04.2014.

Також, судом першої інстанції встановлено обставини повернення відповідачем-замовником виконавцю без підписання акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №МА-0000014 від 21.05.2014 та рахунку-фактури №МА-0000019 від 21.05.2014 листом №417 від 12.12.2014, що свідчить про непогодження відповідачем обсягу виконаних (наданих) позивачем робіт (послуг) та їх неприйняття у виконавця, у зв'язку з чим місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов'язку з оплати вартості робіт (послуг) за спірним договором на користь позивача (том 1, а.с. 57).

Апеляційний суд, переглядаючи справу в повному обсязі, не погодився із здійсненою судом першої інстанції оцінкою доказів у справі, частково скасував прийняте ним рішення від 02.03.2017 та частково задовольнив позовні вимоги на суму основного боргу в розмірі 24 234, 47 грн. та на суму інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 20 810, 34 грн.

Апеляційним судом встановлено, що 21.05.2014 представниками позивача та відповідача складено та підписано без зауважень та заперечень акт розрахунку пошарового завантаження вагонів, в якому зазначено, що 21.05.2014 відвантажено 17 вагонів продукції згідно з такою шихтовкою: 1-й шар 4 ковші, 2-й шар 4 ковші, 4-й шар 6 ковшів + дозування (всього 70,8 тонни на 17 вагонів); загальна вага відвантаженої продукції склала 1189,3 тонни. Отже, зважаючи на те, що дозування здійснювалось 1-м шаром, загальна розрахункова вага завантаженого 1-го шару, виготовленого позивачем, склала 390,4 тонни (319,6+70,8) (том 1, а.с. 29).

Матеріалами справи підтверджується та судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі зазначеного акта позивачем складено акт №МА-0000014 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.05.2014, в якому зазначено, що позивачем проведено роботи з добування, переробки вапняку, транспортування продукції на ст. Блакитна, навантаження до залізничних вагонів згідно з актом розрахунку пошарового завантаження вагонів від 21.05.2014 в розмірі 390,4 тонни на загальну суму 24 234, 47 грн., а також виставлено рахунок-фактуру №МА-0000019 від 21.05.2014 на суму 24 234, 47 грн. (том 1, а.с. 25, 26). Зазначені документи позивач направив відповідачу-замовнику поштовим відправленням, яке відповідач отримав 01.07.2014 через уповноважену особу (том 1, а.с. 27..

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, в порушення вимог пунктів 3.3.3., 5.4. спірного договору, відповідач протягом 3-денного строку для перевірки та підписання замовником актів виконаних робіт чи надання мотивованої відмови від їх підписання як не прийняв виконаних робіт шляхом підписання акта №МА-0000014 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.05.2014, так і не надав позивачу обґрунтованої письмової відмови від підписання зазначеного акта; при цьому, лише 12.12.2014 відповідач направив на адресу позивача лист №417, за змістом якого не погодився з обсягом фактично виконаних позивачем робіт та відмовився від підписання акта здачі-прийняття робіт (надання послуг).

З огляду на встановлені обставини отримання відповідачем-замовником акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунку-фактури з розрахунком вартості виконаних позивачем робіт (наданих послуг), невиконання замовником обов'язку щодо підписання зазначеного акта чи надання позивачу мотивованої відмови від його підписання у встановлений спірним договором строк та направлення на адресу позивача заперечень щодо обсягу виконаних робіт зі спливом більше п'яти місяців з дати отримання акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт (наданих послуг) без будь-яких зауважень та настання в нього обов'язку щодо проведення розрахунку з позивачем за виконані роботі (надані послуги) згідно з договором №8 від 07.04.2014 на суму 24 234, 47 грн. відповідно до виставленого позивачем рахунку-фактуру №МА-0000019 від 21.05.2014.

При цьому, апеляційним судом відхилено доводи позивача про те, що вартість виконаних ним робіт (наданих послуг) за замовленням відповідача становить 36 297, 65 грн. у зв'язку із зміною вартості палива та курсовою різницею на момент пред'явлення позовних вимог, оскільки такі доводи не відповідають вимогам пункту 4.5. договору №8 від 07.04.2014 про те, що паливна частина (59%) та валютна частина (30%) вартості робіт розраховуються на дату складання акту виконаних робіт, тому їх подальше корегування позивачем не узгоджується з умовами спірного договору щодо розрахунків між сторонами.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за спірним договором, суд апеляційної інстанції виходив із власного арифметичного перерахунку заявлених позивачем до стягнення з відповідача спірних сум та підставності застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі 24 234, 47 грн. за період з 14.07.2014 по 12.12.2016 та стягнення з відповідача 19 053, 40 грн. інфляційних втрат та 1 756, 94 грн. - 3% річних.

Доводи відповідача про непідтвердження позивачем належними та допустимими доказами факту виконання ним робіт (надання послуг) саме відповідно до умов договору №8 від 07.04.2014, зважаючи на відсутність даних про спірний договір у наданих позивачем акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №МА-0000014 від 21.05.2014 та рахунку-фактурі №МА-0000019 від 21.05.2014 на суму 24 234, 47 грн., апеляційний суд відхилив з огляду на встановлені обставини проведення відповідачем-замовником розрахунку з позивачем-виконавцем за виконані роботи (надані послуг) з розробки корисних копалин на підставі акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №МА-0000012 від 20.05.2014 та рахунку-фактури №МА-0000016 від 20.05.2014, які також не містять даних про укладений між сторонами договір; при цьому, доказів існування між сторонами спору будь-яких інших договірних зобов'язань відповідачем суду не надано (том 1, а.с. 84 - 86).

Також, апеляційним судом відхилено, як необґрунтовані, доводи відповідача про те, що роботи з навантаження до залізничних вагонів у відповідності до відомості від 21.05.2014 вже були сплачені відповідачем на користь позивача з огляду на встановлені обставини проведення відповідачем такої оплати на підставі рахунку-фактури №МА-0000016 від 20.05.2014 на суму 336 061, 79 грн. та акта №МА-0000012 від 20.05.2014, так як позовні вимоги у даній справі обґрунтовано складенням позивачем акта №МА-0000014 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.05.2014 та виставлення відповідачу рахунку-фактури №МА-0000019 від 21.05.2014 на суму 24 234, 47 грн. (том 1, а.с. 25 - 26, 84 - 86).

Колегія суддів касаційного суду, переглядаючи справу в межах предмета касаційного оскарження, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову про стягнення вартості виконаних робіт (наданих послуг) за договором на виконання комплексу робіт по розробці корисних копалин, вважає їх такими, що зроблені за умов повноти дослідження обставин справи, а доводи відповідача про неналежну оцінку апеляційним судом обставин справи на предмет відсутності підстав для задоволення позову з посиланням на докази, прийняті до уваги та спростовані судом апеляційної інстанції, зводяться до намагання переконати касаційний суд здійснити переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції відповідно до статті 1117 ГПК України, а отже, такі доводи є необґрунтованими.

З огляду на таке, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у даній справі прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому правові підстави для її зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ПАТ "АрселорМіттал Берислав" залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 у справі №923/8/17 залишити без змін.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Куровський

О.С. Удовиченко