ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа № 922/1616/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 28.04.2016; ОСОБА_2 - особисто

першого відповідача - не з'явився

другого відповідача - ОСОБА_3, договір про надання правової допомоги № 70 від 31.05.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (вх.№2305Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 04.07.2017 по справі №922/1616/17

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_5, м.Куп'янськ

до Управління економіки Куп'янської міської ради, м. Куп'янськ

Фізичної особи підприємця ОСОБА_4, м. Куп'янськ

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року до господарського суду Харківської області з позовом до Управління економіки Куп'янської міської ради (далі - перший відповідач) та ФОП ОСОБА_4 (другий відповідач) звернувся ФОП ОСОБА_5 (позивач) про визнаня недійсним укладений між першим та другим відповідачем договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 21.12.2015 №184.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2017 (суддя Погорєлова О.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним укладений між Управлінням економіки Куп'янської міської ради та ФОП ОСОБА_4 договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 21.12.2015 №184. Стягнуто з Управління економіки Куп'янської міської ради на користь ФОП ОСОБА_5 800,00 грн. судового збору. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_5 800,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, другий відповідач ОСОБА_7 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04.07.2017 у справі №922/1616/17 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, заявник апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення, на його думку, прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права, при невідповідності висновків, викладених в рішенні обставинам справи.

Перший відповідач, Управління економіки Куп'янської міської ради, також висловив свою позицію по справі, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому повністю погоджується з її доводами, просить апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 задовольнити.

22.08.2017 до канцелярії Харківського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від 1-го відповідача Управління економіки Куп'янської міської ради про зупинення провадження у справі №922/1616/17 в зв'язку з неможливістю її розгляду до вирішення касаційної скарги по справі №628/961/16-а, що розглядається Вищим адміністративним судом України на постанову Куп'янського міського районного суду Харківської області від 04.10.2016, якою було скасовано рішення №500 Куп'янського виконавчого комітету від 15.12.2015 про введення в дію рішення конкурсного комітету від 27.10.2015.

В судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_4 також просить зупинити провадження у справі.

Позивач, ФОП ОСОБА_5 у письмових пояснення висловив заперечування проти зупинення провадження у справі №922/1616/17.

Колегія суддів в ході судового засідання дійшла висновку про відхилення заявленого 1-м відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі №922/1616/17 з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку неможливість розгляду даної справи без вирішення справи №922/1616/17 заявником клопотання не обґрунтована.

Представник першого відповідача не скористався наданим процесуальним правом брати участь в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте 1-й відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника 1-го відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи 2-го відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 27.10.2015 було проведено засідання конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м.Куп'янськ, результати якого відображені у відповідному протоколі (а.с. 71-82).

27.10.2015 рішенням конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників у відповідності до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.12.2008 та згідно Протоколу засідання конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників від 27.10.2015 було визнано переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_4 та надано право здійснювати перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті: №6 «Промбуд-3-м-н.Ювілейний» у м.Куп'янськ.

15.12.2015 на підставі рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради №500 «Про введення в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників» було введено в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників від 27.10.2015 та доручено Управлінню економіки Куп'янської міської ради укласти відповідний договір з переможцем конкурсу - ФОП ОСОБА_4.

21.12.2015 між Управлінням Куп'янської міської ради (Організатор, 1-й відповідач по справі) та ФОП ОСОБА_4 (Перевізник, 2-й відповідач по справі) укладено договір №184 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом у відповідності до рішення №500.

За умовами даного договору організатор надає перевізникові право на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування №6 на умовах конкурсу «Промбуд-3-м-н.Ювілейний", а перевізник зобов'язується надавати ці послуги на умовах, передбачених цим договором, Законом України «Про автомобільний транспорт» зі змінами та доповненнями, постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», наказом Міністерства транспорту України від 15.07.2013 №480 «Про затвердження Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом», рішеннями Куп'янської міської ради та її виконавчого комітету та іншими законодавчими та нормативно-правовими актами у сфері автомобільного транспорту.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що ФОП ОСОБА_5 був учасником у зазначеному засіданні конкурсного комітету, але через непогодження з відповідним рішенням та діями, він оскаржив їх до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області

Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04.10.2016 у справі №628/961/16-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017 позов гр.ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Куп'янської міської ради було задоволено.

- визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Куп'янської міської ради №366 від 15.09.2015 «Про затвердження маршрутної мережі транспорту загального користування м.Куп'янська» в частині встановлення у маршрутній мережі транспорту загального користування м. Куп'янська (додаток до вказаного рішення) у графі маршрут №6 «Промбуд-3 - м-н Ювілейний" вимог: пасажиромісткість від 20 пасажирів, категорія комфортності та клас транспорту М3, клас II.

- визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради №367 від 15.09.2015 «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» з додатком 1 в частині проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування по маршруту №6 «Промбуд-3- м-н. Ювілейний» із визначенням категорії, класу автобусу та кількості місць для сидіння: М3, клас II, від 20 (пас. місць), режиму руху експресний та звичайний режими руху та визначенням умов конкурсу на маршрут №6 «Промбуд-3 - м-н Ювілейний».

- визнано протиправними дії Виконавчого комітету Куп'янської міської ради, Управління економіки Куп'янської міської ради та конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників виконавчого комітету Куп'янської міської ради з призначення, організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м.Куп'янська, за об'єктами конкурсу: маршрут № 6 Промбуд-3- м-н.Ювілейний та маршрут №14 Цукрокомбінат - м-н. Ювілейний, який відбувся 27.10.2015р.

- визнано протиправними та скасовано рішення Виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 15.12.2015 №500 «Про введення в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників».

Звертаючись із позовною заявою до господарського суду Харківської області, позивач зазначив, що встановлені судами у справі №628/961/16-а обставини, свідчать про те, що права позивача як учасника конкурсу були порушені, а обставини, які передували укладенню спірного договору, вимогам закону не відповідають та скасовані у судовому порядку. Договір №184 від 21.12.2015 унеможливлює призначення та проведення нового конкурсу щодо того ж об'єкту та позбавляє позивача прийняти в ньому участь на рівних, передбачених законом, умовах, в зв'язку з чим ФОП ОСОБА_5 просить визнати його недійсним.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, якими було визнано недійсним договір на перевезення пасажирів №184 від 21.12.2015, зазначив, що встановлені судами у справі №628/961/16-а обставини, свідчать, що права позивача, як учасника конкурсу за об'єктом маршрут №6 Промбуд-3 - м-н. Ювілейний, який відбувся 27.10.2015, були порушені, а обставини які передували укладенню спірного договору, вимогам закону не відповідають та скасовані у судовому порядку.

Звертаючись з апеляційною скаргою, 2-й відповідач зазначив, що на його думку висновок суду першої інстанції про те, що підставою для укладення спірного договору з ФОП ОСОБА_4 є рішення виконкому Куп'янської міської ради від 15.12.2015 №500, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки 2-й відповідач діяв у відповідності до Рішення конкурсного комітету.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» розтлумачено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 №18-рп/2004 24. «Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам».

Підстави для визнання правочину недійсним унормовані статтею 215 Цивільного кодексу України, за приписами якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним судом.

У відповідності зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одні із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього кодексу.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1).

На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Матеріали справи свідчать про те, що підставою для укладення спірного договору є рішення Виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 15.12.2015 №500 «Про введення в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників».

Проте, Куп'янським міськрайонним судом Харківської області при розгляді справи №628/961/16-а досліджувались обставини порушення прав та інтересів позивача. У постанові Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04.10.2016 у справі № 628/961/16-а дії Виконавчого комітету Куп'янської міської ради та Управління економіки Куп'янської міської ради з призначення, організації та проведення конкурсу судом визнані не правомірними, упередженими, недобросовісними, дискримінаційними, нерозсудливими, вчиненими всупереч використанню повноважень з метою, з якою це повноваження надано, без дотримання принципу рівності перед законом та без урахування права позивача на участь у процесі прийняття рішення.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, як це передбачено статтею 35 Господарського процесуального кодексу України.

Спеціальним законом, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту є Закон України «Про автомобільний транспорт».

Зокрема, статтею 43 зазначеного Закону передбачено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Проте в даному випадку конкурс був проведений на неконкурентних засадах з порушенням рівних умов доступу до участі в ньому, внаслідок чого ФОП ОСОБА_5, як особа, яка подала конкурсні документи за об'єктом конкурсу, всупереч вимогам антиконкурентного законодавства та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, був незаконно позбавлений можливості прийняти в ньому участь, як це було встановлено судами у справі №628/961/16-а.

Таким чином, законна можливість укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міському автобусному маршруті загального користування можлива при наявності сукупності юридичних фактів (фактичного складу), які включають, зокрема, призначення, організацію, проведення конкурсу з перевезення пасажирів, затвердження результатів конкурсу уповноваженим органом, виключно за наявності яких можливе укладення вказаного договору. Укладення договору за відсутності вказаних фактичних обставин чи їх юридичній нікчемності є незаконним.

Отже, матеріалами справи підтверджується той факт, що права позивача, як учасника конкурсу за об'єктом маршрут №6 Промбуд-3 - м-н. Ювілейний, який відбувся 27.10.2015, були порушені, а обставини які передували укладенню спірного договору, вимогам закону не відповідають та скасовані у судовому порядку.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Частиною 1 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, доводи апеляційної скарги 2-го відповідача не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що наведені 2-м відповідачем доводи в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, а господарський суд Харківської області дав належну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для скасування рішення господарського суду Харківської області від 04.07.2017 по справі №922/1616/17 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарсько процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.07.2017 по справі №922/1616/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.