ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Справа № 916/3180/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка В.Я.,
суддів:Коваленка В.М., Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргуУправління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради
на рішеннягосподарського суду Одеської області від 13.03.2017 року
та постановуОдеського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 року
у справі № 916/3180/16 господарського суду Одеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"
до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне фінансове управління Одеської обласної державної адміністрації
про стягнення 129 779 грн. 03 коп.
за участю представників сторін:

від Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" - адвокат Беліменко О.О., договір про надання правової допомоги від 09.06.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - Одеська філія ПАТ "Укртелеком", позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 129 779, 03 грн., посилаючись на неналежне виконання умов договору про відшкодування витрат за надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян № 41П від 20.01.2015 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.03.2017 року у справі № 916/3180/16 (головуючий суддя - Смелянець Г.Є., суддя - Малярчук І.А., суддя - Никифорчук М.І.) позов задоволено у повному обсязі; стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради на користь Одеської філії ПАТ "Укртелеком" заборгованість в сумі 129 779, 03 грн.; здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 року у справі № 916/3180/16 (головуючий суддя - Лисенко В.А., суддя - Гладишева Т.Я., суддя - Ярош А.І.) апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради залишено без задоволення. Рішення господарського суду Одеської області від 13.03.2017 року у справі № 916/3180/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Одеської області від 13.03.2017 року та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 року у справі № 916/3180/16, Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з Одеської філії ПАТ "Укртелеком" на користь Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради судовий збір.

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема ст. ст. 4, 23, 43, 47, 97 Бюджетного кодексу України.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/3180/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Коваленко В.М., суддя - Поляков Б.М. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2017 року в матеріалах справи).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.09.2017 року у справі № 916/3180/16 прийнято касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради на рішення господарського суду Одеської області від 13.03.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 року у справі № 916/3180/16 до провадження. Призначено розгляд касаційної скарги у засіданні колегії суддів Вищого господарського суду України на 17.10.2017 року.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 26.01.2015 року між сторонами у справі укладено договір про відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян № 41П (далі - Договір), за умовами якого позивач на пільгових умовах надає телекомунікаційні послуги (встановлення телефону, абонплата за користування телефоном) громадянам м. Ізмаїл, які мають пільги згідно чинному законодавству України (Додаток № 1 до цього Договору), а відповідач фінансує протягом поточного року витрати позивача за надані пільги з телекомунікаційних послуг за період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року на пільгових умовах громадянам м. Ізмаїл, які мають пільги згідно чинного законодавства України (Додаток № 1 до цього Договору), в межах бюджетних призначень відповідно до Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456VІ (п. 1.2 Договору).

У пункті 2.1. Договору передбачено, що фінансування по наданню послуг громадянам, які відповідно до чинного законодавства мають пільги по оплаті за встановлення телефону та користування ним, здійснюється Замовником, шляхом безпосереднього перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця - Одеської філії ПАТ "Укртелеком", на підставах наданих Виконавцем розрахунків видатків за формою № 2-пільга та актів звірки розрахунків за формою № 3-пільга.

Умовами п. 3.1 п. п. 3.1.2 Договору встановлено, що Виконавець зобов'язується надавати до Замовнику щомісячно:

а) до 5-го числа місяця наступного за звітним періодом Акт виконаних робіт, з вказаною сумою, яка підлягає компенсації, де окремим рядком зазначені додаткові роботи, якщо вони мали місце та поіменні списки громадян по категоріям пільг, що користуються пільгами відповідно;

б) в останній робочий день місяця акти звірки розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою № 3-пільга "Акти звірки розрахунків за надані послуги, на які надаються пільги", затверджені наказом Мінпраці та соціальної політики України від 28.03.2003 року № 83, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 року;

в) кошторис на додаткові роботи, якщо вони мале місце;

г) до 25-го числа розрахунки у паперовому та електронному вигляді щодо вартості послуг електрозв'язку громадянам, які мають право на пільги по абонплаті за користування місцевим телефонним зв'язком та встановлення квартирних телефонів, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою № 2-пільга "Розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг", затвердженою наказом Мінпраці України від 04.10.2007 року № 535 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг" 2-пільга", та Інструкції про порядок її заповнення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 року.

Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 Договору визначено, що замовник зобов'язується перераховувати Виконавцю компенсацію за надані телекомунікаційні послуги (встановлення телефону, абонплата за користування телефоном) громадянам, які користуються пільгами згідно чинному законодавству України (Додаток № 1 до цього Договору). Щомісячно в останній робочий день місяця разом з Виконавцем складати акти звірки розрахунків за надані телекомунікаційні послуги (встановлення телефону, абонплата за користування телефоном) громадянам, які користуються пільгами згідно чинному законодавству України (п.п. 3.2.2 п. 3.2 Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що надання телекомунікаційних послуг (встановлення телефону, абонплата за користування телефоном) здійснюється згідно діючим Граничним тарифам на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, затвердженим рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України № 612 від 02.09.2014 року і зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 12.09.2014 року за № 112/25898 з урахуванням ПДВ. Виконавець несе відповідальність перед Замовником за правильність нарахування сум відшкодування за надані телекомунікаційні послуги громадянам, які користуються пільгами, та відповідність звіту вимогам чинного законодавства України (п. 5.2 Договору).

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що за домовленістю сторін цей Договір набуває чинності з 01.01.2015 року та діє до 30.06.2015 року, та вважається пролонгованим до проведення остаточних розрахунків.

24.06.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору № 41П про відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян, згідно з якою п. 1.2. Договору доповнений абзацем другим:

"Замовник при надходженні субвенції з Державного бюджету України місцевому бюджету відповідно до Бюджетного кодексу (2456-V від 08.07.2010 року) в межах бюджетних призначень відшкодовує Виконавцю витрати за надані пільги з телекомунікаційних послуг з окремим категоріям громадян за період з 01.07.2015 року до 31.12.2015 року на підставі наданих Замовником списків пільговиків, які мають право на пільги в зазначений період".

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що доповнений п. 3.2.4 "Щомісячно до 25 числа надавати Замовнику списки пільговиків, які мають право на пільги у період з 01.07.2015 року до 31.12.2015 року (п.3 Додаткової угоди)". Пункт 5.1 Договору викладений в наступній редакції: "Термін дії договору встановлюється з 01.01.2015 року до 31.12.2015 року та вважається пролонгованим до проведення остаточних розрахунків".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем на виконання умов укладеного з позивачем договору надавалися телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян та надавались відповідачу розрахунки щодо вартості послуг, згідно з формою "2-пільга", що підтверджується Актом звіряння розрахунків від 31.12.2015 року, згідно з яким позивачем за грудень 2014 - листопад 2015 нараховано 512 414, 95 грн., а відповідачем фактично профінансовано 382 498, 39 грн. Кредиторська заборгованість, яка утворилася у поточному році складає 129 779, 03 грн.

27.01.2016 року позивач направив відповідачеві лист № 29 з вимогою погасити заборгованість за надані послуги пільговим категоріям громадян.

Листом від 08.06.2016 року за № 4185/02 відповідач повідомив, що з Державного бюджету не виділені субвенції на проведення розрахунків з підприємствами - надавачами послуг зв'язку, а тому акти звірки не складаються, не приймається кредиторська заборгованість та не можливо зареєструвати фінансові зобов'язання в органах Держказначейства. У разі виділення субвенції з Державного бюджету на погашення заборгованості за надані пільги з послуг зв'язку буде підписано договір про відшкодування витрат та буде прийнята кредиторська заборгованість.

Оцінюючи вимоги позивача щодо стягнення боргу, суди попередніх інстанцій виходили з такого.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу.

Ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язанням, у відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст представленого договору про відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян № 41П, з якого виникли взаємні права та обов'язки сторін, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором надання телекомунікаційних послуг та підпадає під правове регулювання норм Закону України "Про телекомунікації" та Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ № 295 від 11.04.2012 року.

За приписами п. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" визначено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Як передбачено п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ № 295 від 11.04.2012 року, установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Пунктом 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 року (далі - Порядок) передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Пунктом 5 вищезазначеного Порядку встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Пунктом 6 вищезазначеного Порядку визначено, що фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі: до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20.

Пунктом 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002 року передбачено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; компенсації особам, які згідно із ст. ст. 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 202 ГК України, яка кореспондується зі ст. 599 ЦК України, визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зобов'язання з надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян м. Ізмаїл у 2015 році позивачем виконане у повному обсягу, тоді як відповідачем грошові зобов'язання в сумі 129 779, 03 грн. з оплати вартості виконаних робіт виконані не були, внаслідок чого у відповідача утворилася кредиторська заборгованість в розмірі 129 779, 03 грн., що підтверджується відповідним актом від 31.12.2015р., який в силу умов укладеного між сторонами договору та вимог п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМУ від 29.01.2003 року № 117, є належним доказом наявності факту наданих пільговикам телекомунікаційних послуг та їх вартості.

Відповідач підтверджує наявність заборгованості саме в розмірі 129 779, 03 грн. та не заперечує цей факт.

Будь-яких доказів протилежного або припинення відповідних грошових зобов'язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Натомість, відповідач посилався на те, що є державною установою, яка фінансується виключно з державного бюджету України. Оскільки, відповідач не отримав від органів Державної казначейської служби коштів на оплату вартості на проведення відшкодування за надані пільги з телекомунікаційних послуг та оплату заборгованості, яка утворилась станом на 01.01.2016 року за спірним договором, то строк виконання його обов'язку щодо оплатити вартості виконаних робіт ще не настав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що законом саме на відповідача покладено відповідальність за неналежне виконання обов'язків по розрахунках за виконанні роботи позивачем за договором.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 96 ГК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до вимог договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 229 ГК України та ч. 1 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суди попередніх інстанцій вказали на те, що за приписами ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15.05.2012 року у справі № 11/446.

Виходячи з чого, суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків, що відсутність бюджетних коштів та неперерахування їх відповідачу органами державного казначейства України не виправдовує невиконання обов'язків відповідачем та не є підставою для звільнення його від здійснення розрахунків з позивачем.

У відповідності до ст. 1117 ГПК України перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи, зі здійсненням перевірки застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 13.03.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 року у даній справі є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 13.03.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 року у справі № 916/3180/16 залишити без змін.

Головуючий: Погребняк В.Я.
Судді: Коваленко В.М.
Поляков Б.М.