РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017Справа №910/13831/17

За позовом Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-

Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої

особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Тімоніна

Олександра Олексійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Бєлкіна М.О., довіреність № 96 від 30.05.2017

від відповідача Кисельов А.В., довіреність № 237 від 10.08.2017

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» про

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тімоніна Олександра Олексійовича не включати грошові кошти у розмірі 2.464.988,20 грн. з поточного рахунку Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» № 746.980 в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк», МФО 320854, до складу ліквідаційної маси;

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тімоніна Олександра Олексійовича перерахувати грошові кошти у розмірі 2.464.988,20 грн. з поточного рахунку Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» № 746.980 в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк», МФО 320854, на поточний рахунок Товариства Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» № 0001 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк», МФО 305299.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13831/17; залучено до участі у справі третьою особою, яка не зачявляє самостійних вимог на предмпт спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; призначено справу до розгляду на 19.09.2017.

Третя особа у поданих 14.09.2017 до відділу діловодства суду поясненнях протии задоволеня позовних вимог заперерчує посилаючись на наступне. Відповідно до рішення Національного банку України № 264-рш/БТ від 24.04.2017 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1684 від 24.04.2017 у ПАТ «Діамантабанк» запроваджено тимчасову адманістрацію. Згідно з рішенням Правління Національного банку України № 394-рш від 22.06.2017 та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2663 від 23.06.2017 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк». Українсько-російське ТОВ «Галіон-Україна» є кредитором ПАТ «Діамантбанк». Після запровадженя у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку з дотмраинням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону. та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відповідач у поданному 19.09.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперерчує посилаючись на наступне. 30.11.2010 між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку № 10-11-30-000198. Умовами договору та ст. 1074 Цивільного кодексу України передбачено право банку відмовити клієнту у наданні послуг або обмежити право розпорядження рахунком у випадках, передбачених законродавстом України. Відпоідно до рішення Національного банку України № 264-рш/БТ від 24.04.2017 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1684 від 24.04.2017 у ПАТ «Діамантабанк» запроваджено тимчасову адманістрацію. Згідно з рішенням Правління Національного банку України № 394-рш від 22.06.2017 та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2663 від 23.06.2017 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк». Випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження шрошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, передбачено спеціальним законом, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач є кредитором банку на якого розповюджується обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не можуть бути задоволені його вимоги під час тимчасової адміністрації у банку. Зазначає, що 10.07.2017 на адресу ПАТ «Діамантбанк» надійшла заява позивача про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог № 120 від 07.07.2017 на загальну суму 2.480.194,76 грн. Тобто позивач реалізував своє право вимоги до банку, як кредитор, в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону. У зв'язку з чим задоволення позовних вимог позивача призведе до порушення черговості задоволення вимог кредиторів банку, що прямо суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який є спеціальним до даних правовідносин. Зазначає, що грошові кошти позивача за догоом банківського рахунку № 10-11-30- 000198 від 30.11.2010 у відповідності до положень ч. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають включенню до складу ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк».

Позивачем в судовому засіданні 19.09.2017 заявлено усне клопотання про оголошення в засіданні суду перерви для надання можливості позивачу ознайомитись з матеріалами справи.

В судовому засіданні 19.09.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 03.10.2017.

Позивачем 19.09.2017 та 27.09.2017 до відділу діловодства суду подані клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення. Представник позивача 27.09.2017 ознайомився з матеріалами справи № 910/13831/17 що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника позивача.

Позивачем 03.10.2017 до відділу діловосдвта суду подано клопотання про витребування у ПАТ «Перший український міжнародний банк» докази, що підтверджують проведення банківських операцій як банком-кореспондентом ПАТ «Діамантбанк» при обслуговуванні банківських операцій за платіжним дорученням № 137 від 21.04.2017, № 138 від 24.04.2017 по перерахунку грошових коштів з банківського рахунку № 746.840 (власник ТОВ УР «Галіон-Україна» ) на банківський рахунок отримувача Компанія «Turboholding Kft.», Hungary, Budapest, повідомити про результат проведення операцій як банком-кореспондентом за вказаними платіжними дорученнями, а також надати відомості щодо деталізованого руху грошових коштів (залишок, надходження, списання, залишок)в розрізі платіжних документів із зазначенням часу по кожній операції по рахунку 0013.840, відкритому у ПАТ «ПУМБ» за період з 21.04.2017 по 25.04.2017.

Суд розглянувши в судовому засіданні 03.10.2017 дане клопотання позивача задовольнив його повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13831/17 від 03.10є.2017 витребувано у ПАТ «Перший український міжнародний банк» докази та відкладено розгляд справи на 17.10.2017.

Третя особа в судове засідання 17.10.2017 не з'явилась.

В судовому засіданні 17.10.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.11.2010 між Українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» (далі - позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (далі - відповідач, банк) укладено договір банківського рахунку № 10-11-30-000/98 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов'язався відкрити клієнту поточний рахунок № 746 (далі - поточний рахунок), на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України; приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунку та проведення інших операцій за пточним рахунком, передбачених чинним законодавством України.

30.11.2010 до договору укладено додаткову угоду № 1 про надання банком клієнту послуг, пов'язаних з проведеням клієнтом безготівкових розрахунків в національній та іноземній валюті з використанням програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк».

На підставі рішення Правління Національного банку України № 264-рш/БТ від 24.04.2017 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 1684 від 24.04.2017 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Старцевій Тетяні Володимирівні строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно.

Повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є подовженими станом до 23.06.2017 згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) № 2075 від 23.05.2017. Згідно з даним рішенням продовжено строк повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни з 24.05.2017 до 23.06.2017 включно.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 394-рш від 22.06.2017 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Діамантбанк».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 2663 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» від 23.06.2017 та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» по 23.06.2019 включно.

В межах обслуговування за договором банківського рахунку 21.04.2017 ПАТ «Діамантбанк» виконало заяву позивача на купівлю валюти № 145 від 20.04.2017 та придбало 93.300,00 доларів США.

Згідно із банківською випискою, наданою відповідачем, на адресу позивача 21.04.2017 в 15 год. 16 хв. платіжним дорученням № 137 з банківського рахунку № 746.840, що належить Українсько-російському ТОВ «Галіон-Україна» (для розрахунків в доларах США), грошові кошти відправлено у сумі 93.300,00 доларів США Компанії «Turboholding Kft.», Hungary, Budapest в оплату за металопродукцію по контракту № Т11 від 12.01.2011.

Таким чином, із 21.04.2017 грошові кошти не обліковувались за банківським рахунком Українсько-російського ТОВ «Галіон-Україна» та були направлені відповідачем за вказаним платіжним дорученням для його виконання.

21.04.2017 дорученням № 2821_2 в 17.55.53 з банківського рахунку позивача № 746.980 списано комісію 3.744,60 грн. за виконання платіжного доручення в іноземній валюті № 137 від 21.04.2017.

Таким чином, банківська послуга за договором банківського рахунку була замовлена та оплачена позивачем у відповідача до введення процедури тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку, і була виконана в частині перерахунку коштів на рахунок банку-кореспондента.

У відповідності до SWIFT-повідомлення за платіжним дорученням № 137 від 21.04.2017 грошові кошти в сумі 93.300,00 доларів США були направлені з банківського рахунку № 746.840, що належить Українсько-російському ТОВ «Галіон-Україна», на банківський рахунок Компанії «Turboholding Kft.», Hungary, Budapest в банку MKB BANK ZRT Budapest через банк - кореспондент відправляючого банку - ПАТ «Перший український міжнародний банк».

Станом на 05.05.2017 відбулось повернення грошових коштів на банківський рахунок № 746.840 Українсько-російського ТОВ «Галіон-Україна» через відмову банка-кореспондента згідно МТ 195 від 25-04-2017, на МТ 103 DD 21042017 Ref. CP 170421.009/. У виписках, наданих банком, вхідний та вихідний залишок коштів на рахунку № 746.840 на 21.04.2017 - 00,00 доларів США, на 24.04.2017 - 00,00 доларів США.

Відповідно до листа ПАТ «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Старцевої Т.В. № 18/бт-ТА від 30.05.2017 зазначено, що 25.04.2017 ПАТ «Діамантбанк» було отримано SWIFT-повідомлення від ПАТ «ПУМБ», в якому йшлося про залишення вищевказаного платежу без виконання. Для виконання даного платежу необхідно було надання нового платіжного доручення за підписом уповноваженої особи на тимчасову адміністрацію. Також в п. 10 листа зазначено, що виконання операцій з виплат переказу коштів, що надійдуть/повернуться на рахунок ТОВ УР «Галіон-Україна» з дня початку виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Діамантбанк» з ринку, має здійснюватись відповідно до чинного законодавства України, зокрема до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відмова банку-кореспондента від виконання платежу надійшла після запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідач не надав письмової відмови в проведенні платежу за платіжним дорученням № 137 від 21.04.2017, як це передбачено п. 2.18 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

Позивач звернувся із зпитом № 82 від 12.05.2017 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни щодо таких питань:

1) Повідомити про причину того, чому кошти за платіжним дорученням № 137 від 21.04.2017 з банківського рахунку № 746.840 не дійшли до отримувача Компанії «Turboholding Kft.», Hungary, Budapest.

2) Повідомити про те, де знаходяться грошові кошти в сумі 93.300,00 дол. США, що були списані за платіжним дорученням № 137 від 21.04.2017 на користь Компанії «Turboholding Kft.», Hungary, Budapest, із зазначенням відомостей про реквізити банківського рахунку, його власника, в т.ч. щодо спеціальних рахунків, та банків-кореспондентів.

3) У разі неможливості виконати платіжне доручення № 137 від 21.04.2017 на перерахування коштів, просимо повернути нашому підприємству УР ТОВ «Галіон-Україна» 93.300,00 дол. США., провівши необхідні валютообмінні операції, шляхом зарахування коштів на банківський рахунок № 746.980.

15.05.2017 з валютного рахунку № 746.840 Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» за розпорядженням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни були списані грошові кошти в сумі 93.300,00 доларів США для обов'язкового продажу іноземної валюти, внаслідок чого зараховано на поточний рахунок позивача № 746.980 грошові кошти в сумі 2.465.113,20 грн., за курсом 26,474312 грн. за один долар США. Стягнуто комісію в сумі 0,20%, що становить 4.941,11 грн.

16.05.2017 з поточного рахунку позивача № 746.980 списано плату за розрахунково-касове обслуговування в сумі 125,00 грн..

17.05.2017 на ім'я Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Діамантбанк» позивачем було направлено лист № 87 та платіжне доручення № 456 від 17.05.2017, що є розпорядженням клієнта про перерахування з його рахунку в гривні № 746.980 грошових коштів в день надходження до банку відповідного платіжного доручення. Вказане платіжне доручення було направлено додатково на виконання платіжного доручення № 137 від 21.04.2017 на користь Компанії «Turboholding Kft.», Hungary, Budapest, оскільки розпорядження клієнта щодо грошових коштів за таким платіжним дорученням не було виконано без зазначення причин такого не виконання.

Обмеження щодо операцій із коштами, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Позивач звернувся до відповідача 20.04.2017 із заявою № 145 на купівлію валюти та здійснення переказу грошових коштів за договором банківського рахунка у період до дня запровадження в банку тимчасової адміністрації, а саме з 24.04.2017, та які обліковувалися на такому рахунку до запровадження процедури тимчасової адміністрації, а кошти надійшли після запровадження в ПАТ «Діамантабанк» процедури тимчасової адміністрації, тому виконання операції не обмежується п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На момент введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» 24.04.2017 на рахунку ТОВ УР «Галіон-Україна» не обліковувались вказані кошти. У відповідності до виписок, що містяться в матеріалах справи, вихідний залишок на 24.04.2017 становив за рахунками: 746.980 - 15.206,56 грн.; 746.840 - 00,00 доларів США; 746.980 - 00,00 доларів США.

Таким чином, надходження грошових коштів 05.05.2017 на банківський рахунок позивача в сумі 2.465.113,20 грн. відбулось після початку процедури виведення ПАТ «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

А тому відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Також позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 07.07.2017 про повернення коштів, що мотивована тим, що через відкликання 23.06.2017 банківської ліцензії ПАТ «Діамантбанк», надання послуг щодо обслуговування за договором банківського рахунку № 10-11-30-000/98 від 30.11.2010 та додаткової угоди № 1 до договору банківського рахунку № 10-11-30-000/98 від 30.11.2010 не є можливим, а тому грошові кошти позивача, що обліковуються на поточному рахунку № 746.980 в сумі 2.464.988,20 грн., мають бути перераховані в семиденний термін на банківський рахунок власника майна (коштів), що відповідає вимогам, встановленим ч. 2. ст. 530 Цивільного кодексу України, яка не була задоволена.

Отже, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, на думку позивача, договірних зобов'язань щодо вчасності виконання платіжних доручень клієнта та неповернення коштів позивача після запровадження процедури ліквідації відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України)). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 341 Цивільного кодексу України розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно вимог ст. 10 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом .

Відповідно до вимог ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

При цьому переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою (п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Спеціальним законом, яким унормовано процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується ФГВФО стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 2 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому під кредиторами банку маються на увазі юридичні або фізичні особи, які мають документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Згідно пункту 8.1. статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Статтею 1092 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

ПАТ «Діамантбанк» в порушення вимог ст. 1073 Цивільного кодексу України не було виконано платіжне доручення за рахунком № 746.980 від 17.05.2017 № 456.

Згідно вимог, встановлених ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації. Мораторій не поширюється на обслуговування поточних операцій, здійснюваних тимчасовим адміністратором.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно вимог ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку можуть вчинятись повноваження, встановлені ч. 2 ст. 37 відповідного закону, а тому можуть бути вчинені дії щодо укладання від імені банку будь-яких договорів (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Таким чином суд дійшов висновку, що грошові кошти позивача в сумі 2.464.988,20 грн., які з дати продажу валютни коштів і станом на час розгляду справи судом існують у формі записів на поточному рахунку позивача в національній валюті України № 746.980, відкритому в ПАТ «Діамантбанк», є власністю позивача і не є активами відповідача, як зазначає відповідач у відзиві, не підлягають включенню до ліквідаційної маси, та мають бути у відповідності до вимог ч. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повернуті власнику таких коштів.

Відповідно до умов договору банківського рахунку предмет договору полягає в наданні фінансових послуг, реалізації банком зобов'язання щодо касового обслуговування, веденнярозрахунків, а також зберігання й облік грошових коштів у безготівковій формі.

Договір банківського рахунка слід розглядати як самостійний вид цивільно-правового договору, оскільки він має свою предметну визначеність (безготівкові кошти), суб'єктний склад (обов'язкова участь банку як послугонадавача), зумовлене цими факторами спеціальне коло обов'язків банку (приймати і зараховувати на рахунок кошти, виконувати розпорядження клієнта про перерахування та видачу відповідних сум та проведення інших операцій за рахунком).

Предметом договору банківського рахунка є надання послуг з розрахунково-касового обслуговування, під якими розуміють послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами (ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»). Банківські операції з рахунком, які можуть вчинятися відповідно до закону, умов договору, банківських правил чи загальноприйнятих норм банківського обороту об'єднують поняттям «операції за рахунком» або «розрахункові банківські операції» (ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). До операцій за рахунком належать зарахування, видача або перерахування грошових коштів, дії банку з здійснення безготівкових розрахунків, вчинення поточних валютних операцій тощо, що грошові кошти, які зберігаються на поточному рахунку повертаються їх власнику.

Згідно п. 1.15 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» ініціатором платежу є особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу. Пунктом 1.30 ст. 1. вказаного закону встановлено, що платіжне доручення є розрахунковим документом, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121).

Відповідно до ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта, а також встановлювати обмеження прав клієнта на розпорядження клієнта грошовими коштами на власний розсуд. Банк має право користуватися грошовими коштами, які містяться на рахунку клієнта, при цьому гарантуючи право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк має обов'язок, а відповідно, клієнту кореспондує право вимоги щодо нарахування процентів за користування коштами, що надходять на рахунок.

Укладення договору банківського рахунка здійснюється відповідно до умов, погоджених сторонами, а також спеціального законодавства, зокрема, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003. Відповідно до п. 1.9 Інструкції договір банківського рахунка укладається у письмовій формі.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять від клієнта або від третіх осіб, а також видавати на вимогу клієнта необхідні йому суми. При цьому банк може використовувати кошти, що є на рахунку, на власний розсуд, у тому числі як кредитні ресурси для інших осіб. Однак у будь-якому випадку, банк повинен забезпечити клієнту можливість безперешкодно розпоряджатися коштами на його рахунку. Банк приймає зобов'язання виконувати доручення клієнта про здійснення платежів і про отримання коштів, які належать клієнту. Сторонами договору банківського рахунку є банк або інша фінансова установа та клієнт.

В силу приписів ч.ч. 2-3 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Відповідно до п. 2.1 Глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004, підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Законодавчо встановлено граничну суму розрахунків готівкою підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня в розмірі 10 000 гривень (пункт 1 постанови Правління Національного банку України № 210 від 06.06.2013 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою»).

В силу приписів п. 2 ч. 3, ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів - це банківські послуги. Банк - це юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Клієнтом за договором може виступати будь-яка особа, яка звернулася з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 Цивільного Кодексу України).

Частина 2 ст. 1066 Цивільного Кодексу України встановлює право банку використовувати грошові кошти на рахунку клієнта. Зокрема, вказані кошти можуть використовуватися банком для виплати процентів за вкладами іншим клієнтам або надання кредитних ресурсів. При цьому банк повинен своєчасно задовольнити вимогу клієнта щодо розпорядження коштами на рахунку. За загальним правилом, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з п. 8.1 ст. 8 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346) банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж зазначені, строки виконання доручень клієнтів.

Слід зазначити, що п. 1.24 ст. 1 Закону № 2346 визначено, що переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону № 2346 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно п. 7.1.2. ст. 7 Закону № 2346 встановлено, що поточний рахунок є таким рахунком, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Таким чином предметом договору банківського рахунку є розрахунково-касове обслуговування, під яким у відповідності до п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розуміються послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Таким чином, позивачем для здійснення власної господарської діяльності зобов'язаний був відкритий в банку поточний рахунок для проведення операцій з грошовими коштами в безготівковій формі та отримання з боку банку послуг щодо розрахунково-касового обслуговування.

Поточний рахунок в банку згідно вимог ст. 7 Закону № 2346 не передбачає можливості зберігання коштів як вкладу з метою отримання прибутку, а використовується клієнтом-юридичною особою виключно як спосіб використання платіжних інструментів для ініціювання переказів.

Таким чином, поточні рахунки позивача № 746.840, № 746.980, № 746.840, що були відкриті в ПАТ «Діамантбанк» використовувались ним як спобіб реалізації проведення безготівкових розрахунків в межах звичайної господарської діяльності, для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Аналіз п. 7.1.1. та 7.1.2. ст. 7 Закону № 2346 вказує на те, що за договором банківського рахунку, що передбачає відкриття поточного рахунку, клієнт не передає банку повноваження на набуття права управління коштами на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору, як це є за договором банківського вкладу.

Порушення прав позивача відбулось внаслідок невиконання відповідачем розпорядження власника банківського рахунку щодо перерахування належних коштів, що було вчинено внасділок невиконання платіжних доручень, поданих позивачем, та невиконаних протягом дії тимчасової адміністрації в банку.

Така позиція відображає встановлене в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 908/503/15-г щодо застосування п. 1 ч. 5 ст. 36 та п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині того, що позивач набув право на вільне необмежене розпорядження грошовими коштами як власним майном, що надійшли на його поточний рахунок до моменту запровадження процедуру ліквідації банку, який є відповідачем, з урахуванням того, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації. При цьому обмеження щодо задоволення вимог кредиторів на період процедури ліквідації банку щодо особливого порядку, передбаченому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дотриманням принципів черговості, не поширюються на правовідносини, що становлять предмет спору, оскільки вони є пов'язаними із застосуванням наслідків неможливості виконання умов договору банківського рахунку через відкликання банківської ліцензії та запровадження процедури ліквідації відповідача, а тому призводить до того, що грошові кошти, які зберігаються на поточному рахунку позивача мають бути повернені їх власнику.

Позивач є власником грошових коштів на поточному рахунку відкритому ним в банку, який ним відкритий в банківський установі для мети зберігання коштів та здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів, щодо грошових коштів, яким він володіє, і його право власності в силу ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, є непорушним.

Згідно вимог ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в процедурі ліквідації майно, щодо якого банк є користувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

В розумінні вимог ст.ст. 190, 192 Цивільного кодексу України грошові кошти охоплюються поняттям речі та майна. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які існують у формі записів на поточному рахунку позивача, відкритому в ПАТ «Діамантбанк».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» метою цього закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Означений закон визначає клієнтом банку будь-яку фізичну чи юридичну особу, що користується послугами банку.

Таким чином, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає захист прав та інтересів клієнтів банків, яким є позивач по відношенню до відповідача, через виникнення між ними правовідносин на підставі договору банківського рахунку по відкриттю та обслуговуванню поточних рахунків та проведенню розрахунково-касового обслуговування поточної діяльності.

В письмових поясненнях на позовну заяву третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказує на те, що керуючись нормами ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду на ліквідацію відповідача не може задовольнити вимоги до затвердження реєстру акцептованих вимог.

Відповідно до відомостей на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб http://www.fg.gov.ua, що є офіційним джерелом інформації, а інформація на ньому оприлюднена вважається загальновідомою та публічною, опубліковано повідомлення від 20.09.2017 про те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 4077 від 11.09.2017 було затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк».

Таким чином, на момент розгляду справи вже є виконаною вимога про те, що в межах процедури ліквідації банку, вчиняються дії, встановлені згідно зі ст. 49, 50, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 46 Закну України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Згідно ч. 3 ст. 46 Закну України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Позовна вимога про повернення коштів, що перебувають на поточному рахунку позивача, є додатковим зобов'язанням, яке виникло в межах здійснення ліквідаційної процедури.

Закінченням технологічного циклу вважається дата зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 2.3 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012). Порядок завершення банківської операції щодо клієнта на зарахування коштів містяться в пункті 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного бьанку України № 22 від 21.01.2004.

Нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено, що у випадку, якщо Фонд гарантування не самостійно виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час ліквідації банку, а призначає уповноважену особу на здійснення ліквідації банку, якій делеговано Фондом гарантування відповідні повноваження, сама така Уповноважена особа Фонду наділена компетенцією вчиняти дії із задоволення вимог кредиторів, в тому числі, але не обмежуючись цим, здійснювати повернення майна власнику щодо якого банк є користувачем.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 2.464.988,20 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Ліквідаційна маса - усі види майнових активів (майно та майнові права) банку, які належать йому на праві власності на день відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідації.

Отже, кошти позивача в розмірі 2.464.988,20 грн. у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивач. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Однак, позивачем не доведено суду в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідача щодо можливого включення коштів в сумі 2.464.988,20 грн. до ліквідаційної маси банку.

Зважаючи на викладене, вимоги Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-А, ) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тімоніна Олександра Олексійовича перерахувати грошові кошти у розмірі 2.464.988 (два мільйона чотириста шістдесят чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. 20 коп. з поточного рахунку Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» (49051, м. Дніпро, вул. Вінокурова, 22, ) № 746.980 в Публічному акціонерному товаристві «Діамантбанк», МФО 320854, на поточний рахунок Товариства Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» № 0001 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк», МФО 305299.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-А, ) на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Галіон-Україна» (49051, м. Дніпро, вул. Вінокурова, 22, ) 35.375 (тридцять п'ять тисяч триста сімдесят п'ять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 24.10.2017.

СуддяВ.В.Сівакова