Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" жовтня 2017 р. Справа № 906/706/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 03.03.2017

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галактік" (с. Станішівка Житомирського району)

про стягнення 31822,03 грн

Позивач звернувся з позовом до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галактік" про стягнення 31822,03 грн, з яких: 20028,40 грн основного боргу, 398,37 грн 3% річних, 1816,79 грн інфляційних витрат, 3569,95 грн пені, 6008,52 грн штрафу 30%.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив покладені на нього зобов'язання відповідно до договору транспортного експедирування в міжнародному сполучені № RC-005812 від 16.12.2016.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у позовні й заяві.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. 23.10.2017 на адресу суду повернулась ухвала, яка надсилалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки вся поштова кореспонденція надсилалася відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне та можливе прийняти рішення у справі за відсутності представника відповідача, за наявними в ній матеріалами (відповідно до ст.75 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВС Логістика" (експедитор/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Галактік" (замовник/відповідач) укладений договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні № RC-005812 (надалі - договір) (а.с. 8-9).

За умовами п.1.1 договору експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок замовника організувати виконання визначених договором транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні, пов'язаних з перевезенням та митним оформленням вантажу (далі-послуги) у відповідності з умовами, узгодженими сторонами у заявках до даного договору, які є невід'ємною частиною договору, а замовник зобов'язується оплачувати надані експедитором послуги.

Відповідно п. 6.1 договору, розмір плати за надані експедитором послуги при кожному окремому перевезенні та митному оформленні вантажів визначається у заявці до договору.

Платежі здійснюються замовником у національній валюті України згідно наданих експедитором рахунках-фактурах протягом 7 календарних днів з дати виставлення відповідного рахунку-фактури (п. 6.2 договору).

Так, на підставі заявки № DSV000028840, позивачем було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу, що підтверджується CMR №478874 (а.с. 10-11).

Крім того, сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 10300 від 26.12.2016 на суму 31828,40 грн (а.с. 13).

Відповідно, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 10659 від 26.12.2016 (а.с.12).

В результаті неналежного виконання зобов'язання щодо оплати за надані послуги, у відповідача перед позивачем рахується заборгованість в сумі 20 028,40 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначені Законом України від 01.07.2004 №1955-IV "Про транспортно-експедиторську діяльність" (далі -Закон)

Згідно зі ст.1 Закону транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор є суб'єктом господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиційних послуг, визначених договором транспортного експедирування, а транспортно-експедиторською послугою є робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень.

Питання укладення договору транспортного експедирування визначено також в ст.929 Цивільного кодексу України.

В частині першій даної статті зазначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (частина 3 ст.929 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 12 Закону також встановлено обов'язок клієнта у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 20028,40 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

За порушення умов договору, первісним позивачем за період з 03.01.2017 по 26.07.2017 нараховано пеню в сумі 3569,95 грн та штраф в сумі 6008,52 грн

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п. 5.6 договору, за несвоєчасну оплату послуг експедитора, замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення та штраф у розмірі 30% від суми заборгованості за користування цими коштами.

Згідно розрахунку позивача (правильність якого перевірена судом) розмір пені та штрафу, відповідно, становить 3569,95 грн та 6008,52 грн, підлягають задоволенню.

Також, за порушення умов договору, позивачем нараховано за період з 03.01.2017 по 26.07.2017 3% річних в сумі 398,37 грн та за період з січня 2017 по липень 2017 1816,79 грн інфляційних нарахувань.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п.1.12 Постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013).

Також, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, суд не погоджується з наведеними позивачем розрахунками інфляційних втрат.

Відповідно п. 3.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються о к р е м о за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає м і с я ц ь.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови).

Враховуючи вищевикладене, господарським судом здійснено перерахунок інфляційних втрат.

Інфляційні втрати, які підлягають стягненню становлять:

- на суму заборгованості 31828,40 грн за січень 2017 в сумі 350,11 грн;

- на суму заборгованості 26828,40 грн за лютий 2017 в сумі 268,28 грн;

- на суму заборгованості 20028,40 грн за березень 2017 в сумі 360,51 грн, за квітень 2017 в сумі 180,26 грн, за травень 2017 в сумі 260,37 грн, за червень 2017 в сумі 320,45 грн, за липень 2017 в сумі 40,06 грн.

Отже, загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню становить 1780,04 грн.

Враховуючи викладене в частині стягнення 36,75 грн інфляційних втрат слід відмовити, як необґрунтовані.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 20028,40 грн боргу; 398,37 грн 3% річних; 1780,04 грн інфляційних; 3569,95 грн пені; 6008,52 грн штрафу. В решті позову відмовити.

Витрати щодо сплати судового збору, відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, покладаються на сторін спору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Галактік" (12430, Житомирська область, Житомирський район, с. Станішівка, вул. Корольова, 28, код 37997070) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" (03148, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних,7 літ.Д, 38857571):

- 20028,40 грн боргу;

- 398,37 грн 3% річних;

- 1780,04 грн інфляційних;

- 3569,95 грн пені;

- 6008,52 грн штрафу;

- 1598,15 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.10.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - відповідачу (рек.)