ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2017 р. Справа № 917/748/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 20 квітня 2017 року

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім "Комунальна техніка" (вх.№ 2856П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від "27" липня 2017 р. у справі № 917/748/17

за позовом Маківської сільської ради Маківської обєднаної територіальної громади, с. Маків, Хмельницька область,

до ТОВ "Торговий дім "Комунальна техніка", м. Кременчук,

про стягнення 205174,09 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 р. Маківська сільська рада Маківської обєднаної територіальної громади звернулась з позовом про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Комунальна техніка" 205174,09 грн. штрафних санкцій по договору №3 від 19.06.2016р. про закупівлю товарів.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.07.2017 (суддя Паламарчук В.В.) позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ "Торговий дім "Комунальна техніка" на користь Маківської сільської ради Маківської обєднаної територіальної громади 205174,09 грн. штрафних санкцій, 3077,61 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Судові витрати покласти на позивача.

Так, в апеляційній скарзі заявник зазначає, що позивач посилаючись на п. 7.2. договору нарахував штрафні санкції за період 21.12.2016 по 05.05.2017 року, які відповідач вважає не можуть бути задоволені судом з огляду на те, що з причин за яку жодна із сторін договору не відповідає, а саме у зв'язку відсутністю можливості поставити на митну територію України автомобільного шасі МАЗ - 5340, відповідач не мав жодної можливості виконати взяті на себе зобов'язання, про що було повідомлено позивача шляхом телефонних перемовин та у листі № 65-17 від 17.01.2017р. (направлено на електронну адресу позивача) та запропоновано укласти відповідну додаткову угоду. Так, відповідач вважає, що зобов'язання щодо поставки товару є припиненим у розумінні ст. 607 Цивільного Кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 23.10.2017 р.

Позивач 23.10.2017 р. надано за вх. № 10710 клопотання про залучення до матеріалів справи в обгрунтування понесених позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором копію платіжного доручення та копію довідки Маківської сільської ради від 18.10.2017 р.

В судове засідання, призначене на 23.10.2017 р. представник відповідача не зявився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене до матеріалів справи (арк.. справи 81), будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 19 вересня 2016 р. між Маківською сільською радою Маківської сільської обєднаної територіальної громади (замовник) та ТОВ Торговий дім Комунальна техніка (постачальник) було укладено договір № 3 про закупівлю товарів (далі - договір).

Згідно п.1.1., п.1.2., п.1.3. договору постачальник зобовязується у 2016 р. поставити замовнику товари визначені в специфікації, а замовник - прийняти і оплатити такі товари. Найменування товару - Автомобілі спеціальної призначеності (код ДК 021:2015- 34144000-8 Мототранспортні засоби спеціального призначення) (Сміттєвоз), код Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-2010-29.10.5. Найменування товару: Сміттєвоз ВЛІВ МЕДІУМ 18-19 MZ 5340, постачається з повним устаткуванням, що визначено документацією з конкурсних торгів та відмінним технічним станом, придатним до використання за призначенням. Вказаний товар визначено в Додатку №1 до договору Специфікація.

Відповідно до п.5.1., п.5.2. договору товар повинен бути поставлений замовнику протягом 10 календарних днів з дня отримання заявки від замовника, але в будь-якому випадку до 20.12.2016 р. Місце поставки товарів: с. Маків Дунаєвецького району Хмельницької області.

В п. 6.3.1 договору зазначено, що постачальник зобовязаний забезпечити поставку товару у строки, визначені цим Договором.

Однак, в порушення своїх зобовязань за договором та положень чинного законодавства ТОВ Торговий дім Комунальна техніка не було поставлено Маківській сільській раді Маківської сільської обєднаної територіальної громади Сміттєвоз ВЛІВ МЕДІУМ 18-19 MZ 5340 згідно договору.

Відповідно до п.3.1. договору та додатку №1 до нього Специфікація на закупівлю Автомобілі спеціальної призначеності (код ДК 021:2015-34144000-8 Мототранспортні засоби спеціального призначення) (Сміттєвоз), код Державне класифікатора продукції та послуг ДК 016-2010-29.10.5, сума товару становить 1989600,00 грн. з ПДВ.

В п.7.2. договору вказано, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобовязань при закупівлі товарів за бюджетні кошти (прострочення поставки більше ніж на 10 робочих днів) постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожний день затримки. Сплата штрафних санкцій не звільняє Постачальника від виконання прийнятих на себе зобовязань по договору.

Тому, позивач на суму непоставленого товару 1989600,00 грн. нарахував штрафні санкції на рівні подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.12.2016 р. по 05.05.2017 р.

З урахуванням суми непоставленого товару та подвійної облікової ставки НБУ, розмір штрафних санкцій станом на 05.05.2017 р. включно складає 205174,09 грн. а саме:

1. з 21.12.2016 р. облікова ставка НБУ - 14 % річних: 1989600х(2х14):100x114:365 = 173994,61 грн.

2. з 14.04.2017 р. облікова ставка НБУ - 13 % річних: 1989600х(2х13):100x22:365 = 31179,48 грн.

Всього сума штрафних санкцій складає: 205174,09 грн. (173994,61 грн. +31179,48 грн. =205174,09 грн.).

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 205174,09 грн. - штрафні санкції.

Як свідчать матеріали справи, 27.01.2017 р. позивач звернувся до відповідача з претензією №02-26/27/2017 про виконання зобовязань, однак отримав відмову, що підтверджується листом відповідача №250-17 від 23.02.2017 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають праві наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Також, згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на суму непоставленого товару 1989600,00 грн. нарахував штрафні санкції на рівні подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.12.2016 р. по 05.05.2017 р.

З урахуванням суми непоставленого товару та подвійної облікової ставки НБУ, розмір штрафних санкцій станом на 05.05.2017 р. включно складає 205174,09 грн. а саме:

1. з 21.12.2016 р. облікова ставка НБУ - 14 % річних: 1989600х(2х14):100x114:365 = 173994,61 грн.

2. з 14.04.2017 р. облікова ставка НБУ - 13 % річних: 1989600х(2х13):100x22:365 = 31179,48 грн.

Всього сума штрафних санкцій складає: 205174,09 грн. (173994,61 грн. +31179,48 грн. =205174,09 грн.).

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Колегія суддів здійснивши розрахунок заявлених сум і дійшла висновку про їх обґрунтованість.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 205174,09 грн. штрафних санкцій.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, на те, що відповідач не мав жодної можливості виконати взяті на себе зобов'язання за договором є безпідставними, оскільки у п. 7.2. договору вказано, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобовязань при закупівлі товарів за бюджетні кошти (прострочення поставки більше ніж на 10 робочих днів) постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожний день затримки. Сплата штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання прийнятих на себе зобовязань по договору. Отже, позивачем правомірно нараховані штрафні санкції, у відповідності до договору та норм чинного законодавства.

Крім того, відповідно до пункту 11.2 договору всі зміни й доповнення до даного договору здійснюються з урахуванням вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" та повинні бути виконані в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано належного документального підтвердження розірвання договору з позивачем.

Щодо заявленої відповідачем «неможливості виконання зобовязання у звязку із відсутністю необхідних елементів товару на ринку», колегія суддів зазначає, що дане заперечення прямо суперечить закону.

Так, відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання відповідача на те, що його контрагентами не поставлене автомобільне шасі, не є підставою для звільнення від відповідальності.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім "Комунальна техніка" на рішення господарського суду Полтавської області від 27.07.2017 р. у справі № 917/748/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 27.07.2017 р. у справі № 917/748/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.