РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017Справа №910/15281/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Собин"

до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "УКРАГРОЛІЗИНГ"

про стягнення 50 000,00 грн.

Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивача Малеванчук І.В. за договором
від відповідачаГриголінський С.О. за дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про стягнення 50 000,00 грн. заборгованості за надані послуги по зберігання майна по договору відповідального зберігання №10-13-109з/551 від 24.10.2013 за період з липня по серпень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/15281/17 та призначено розгляд справи на 10.10.2017.

06.10.2017 до суду від позивача надійшли документи по справі.

Також, 06.10.2017 позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 75 000,00 грн., а саме за послуги із зберігання майна у липні, серпні та вересні 2017 року по договору відповідального зберігання №10-13-109з/551 від 24.10.2013. Вказана заява прийнята судом.

06.10.2017 до суду від позивача надійшло клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу, відповідно до якого просить включити до складу судових витрат витрати, понесені позивачем на правову допомогу , компенсацію витрат на правову у розмірі 4500,00 грн. з урахуванням заяви про уточнення, покласти на відповідача. Клопотання прийняте судом до розгляду.

У судовому засіданні 10.10.2017 оголошувалась перерва до 17.10.2017 відповідно до ст.77 ГПК України.

10.10.2017 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи по справі, на вирішення якої просив поставити питання:

- яка загальна площа складського приміщення в якому розміщені речові докази у кримінальному провадженні № 0000149, які є предметом договору відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24/10.2013р., укладеного між Національною акціонерною компанією «Украгролізинг» та ТОВ «Собин»;

- яка закрита площа приміщення/приміщень в якому/яких розміщені речові докази у кримінальному провадженні № 0000149, які є предметом договору відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013р., укладеного між Національною акціонерною компанією «Украгролізинг» та ТОВ «Собин»;

- яка площа відкритої площадки, на якій розміщені речові докази у кримінальному провадженні № 0000149, які є предметом договору відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013р., укладеного між Національною акціонерною компанією «Украгролізинг» та ТОВ «Собин»;

- чи могла б закрита площа приміщення/приміщень в якому/яких розміщені речові докази у кримінальному провадженні № 0000149, які є предметом договору відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013р.,

укладеного між Національною акціонерною компанією «Украгролізинг» та ТОВ «Собин» бути більш раціонально використана без завдання шкоди зазначеним речовим доказам;

- чи могла б площа відкритої площадки, на якій розміщені речові докази у кримінальному провадженні № 0000149, які є предметом договору відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013р., укладеного між Національною акціонерною компанією «Украгролізинг» та ТОВ «Собин» бути більш раціонально використана без завдання шкоди зазначеним речовим доказам.

Відповідач подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи посилаючись на те, що службовими особами ТОВ «Собин» в період дії договору шляхом обману завищувались площі, на якій зберігались майно, надано недостовірну інформацію щодо забезпечення електроенергією приміщень, де зберігається майно, у зв'язку з чим існують об'єктивні підстави вважати, що заборгованість компанії відповідача незаконно завищена, пояснив, що спеціальні знання потрібні для правильного вимірювання приміщень/майданчику у яких/на якому знаходяться речові докази у справі за заявою відповідача про підробку офіційних документів службовими особами ТОВ «Собин», у якій наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000073 від 23.02.2016.

За результатами розгляду вказаного клопотання у судовому засіданні 17.10.2017 суд прийшов до висновку про відмову в його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012р., судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Предметом розгляду у даній справі є господарські відносини між позивачем та відповідачем щодо відповідального зберігання майна по договору № 10-13-109з/551 від 24.10.2013р., а не дослідження умов та раціональності зберігання, використання площі позивачем для зберігання доказів у кримінальному провадженні № 0000149.

Також 10.10.2017 відповідачем подано три клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державну аудиторську службу України, як органу контролю, що проводив ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ «НАК «Украгролізинг» за період з 01.01.2013 по 31.08.2016 (акт №07-23/1 від 07.11.2016) та виявив зайві витрати компанії, та в подальшому може вимагати від відповідача повернення зайво сплачених коштів за договором відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013р., Кабінет Міністрів України, оскільки у статутному капіталі Компанії відповідача є корпоративні права держави, а також прокуратуру Київської області, оскільки витрати, пов'язані із зберіганням речових доказів повинні здійснюватися прокуратурою Київської області (внаслідок зміни підслідності), а не за рахунок Компанії.

За наслідком розгляду клопотань відповідача про залучення третіх осіб до участі у справі у судовому засіданні 17.10.2017, суд відмовив у їх задоволенні у зв'язку з безпідставністю доводів заявника, що рішення у даній справі вплине на права та обов'язки вказаних осіб, припущення щодо ймовірності здійснення контролю діяльності відповідача та стягнення коштів Державною аудиторською службою України також не заслуговують на увагу суду.

13.10.2017 позивачем подано заперечення щодо задоволення клопотань відповідача та уточнення клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу, відповідно до якої просить покласти компенсацію витрат позивача на правову допомогу у розмірі 4500,00 грн. на відповідача. Уточнення прийнято судом до розгляду.

Заперечуючи проти позову відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджує, що договір відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013р. не набрав чинності, є неукладеним з огляду на відсутність будь-якого акту приймання-передачі, який би свідчив про передачу поклажодавцем речових доказів у кримінальному провадженні №0000149 від 03.04.2013 та їх прийняття на зберігання ТОВ «Собин», стверджує про недостовірність розрахунку витрат позивача на зберігання майна, та укладення спірного договору під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах для відповідача, а тому в силу закону вважає правочин недійсним, вказує, що прокуратура Київської області, яка здійснює розслідування у кримінальному провадженні №0000149 повинна була зберігати та нести витрати пов'язані із зберіганням речових доказів. Зазначає, що впродовж 18 місяців після припинення договору відповідального зберігання відповідач вчиняв всі можливі дії по поверненню майна, яке перебувало на зберіганні, тому стягнення коштів вважає незаконним та безпідставним в розумінні ч.2 ст. 218 ГК України.

17.10.2017 відповідач подав клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Клопотання судом задоволено.

У судовому засіданні 17.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Собин» (далі - зберігач, позивач, ТОВ «Собин») та Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (далі - поклажодавець, відповідач, ДПАТ «НАК «Украгролізинг») укладено договір відповідального зберігання № 10-13-109з/551 (далі - Договір), відповідно до якого за актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання речові докази у кримінальному провадженні від 03.04.2013 року № 0000149 у кількості, визначеному у додатках до договору «Перелік майна, яке передається на відповідальне зберігання».

Відповідно до п. 1.2 договору майно знаходитиметься на зберіганні за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, буд. 38.

Згідно з п. 1.3 договору майно, яке передається на зберігання, постановою слідчого Слідчого управління фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у м. Києва від 14.08.2013 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні від 03.04.2013 року № 0000149.

Майно знаходитиметься на зберіганні за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, буд. 38 (пункт 1.2 договору);

Відповідно до розділу 3 договору поклажодавець зобов'язаний:

- забрати у зберігача майно до закінчення строку дії договору (підпункт 3.1.2 пункту 3.1 договору);

- сплачувати зберігачу послуги за договором з розрахунку 19 891,00 грн. за один місяць відповідно до виставлених рахунків (підпункт 3.1.3 пункту 3.1 договору в редакції додаткового договору №3/315 від 02.06.2014 року);

Відповідно до п. 6.1 договору в редакції додаткового договору №5/666 від 31.12.2014 року, цей договір набуває чинності з дати підписання акту приймання -передачі майна і діє до 31.06.2015р.

Остаточний розмір оплати встановлено Додатковим договором № 5/666 від 31.12.2014 року у сумі 25 000,00 грн. за один місяць відповідно до виставлених рахунків.

Як встановлено з матеріалів справи, за період з листопада 2013 року по липень 2015 року позивачем були надані відповідачу послуги по відповідальному зберіганню майна, про що представниками сторін підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі робіт та надання послуг, а відповідачем оплачені послуги, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких долучені до матеріалів справи.

В подальшому Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/25267/15, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року та Вищого господарського суду України від 15.03.2016 року, за позовом ТОВ «Собин» до ДПАТ «НАК «Украгролізинг» про стягнення 75 000,00 грн. за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року та за зустрічним позовом ДПАТ «НАК «Украгролізинг» до ТОВ «Собин» про визнання недійсним договору, первісні позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» на користь ТОВ «Собин» 75 000,00 грн. боргу, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 у справі № 910/3018/16, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 року та Вищого господарського суду України від 18.10.2016 року, позовні вимоги ТОВ «Собин» задоволено в повному обсязі та стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» на користь ТОВ «Собин» 175 000,00 грн. за період зберігання майна з листопада 2015 року по травень 2016 року включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 у справі № 910/18870/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» на користь ТОВ «Собин» 175 000,00 грн. заборгованості за період зберігання майна з червня 2016 року по грудень 2016 року включно, 6 500,00 грн. витрат на послуги адвоката та 2 625,00 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі № 910/2864/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 року, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» на користь ТОВ «Собин» 50 000,00 грн. заборгованості за період зберігання майна з січня 2017 року по лютий 2017 року включно, 3 200,00 грн. витрат на послуги адвоката та 1 600,00 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 у справі № 910/7607/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 року, стягнуто з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» на користь ТОВ «Собин» 100 000,00 грн. заборгованості за період зберігання майна з березня 2017 року по червень 2017 року включно, 4 000,00 грн. витрат на послуги адвоката та 1 600,00 грн. судового збору.

Вказані рішення господарського суду мотивовані невиконанням відповідача своїх зобов'язань щодо оплати вартості наданих позивачем послуг за спірний період по договору

відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач звернувся із вимогами у даній справі про стягнення з відповідача 75 000,00 грн. заборгованості за надані послуги по зберіганню за договором відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013 за період з липня 2017 по вересень 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, листом за вих.№ 27 від 02.08.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити оплати 25 000,00 грн. за фактичне зберігання майна по договору № 10-13-109з/551 від 24.10.2013 та направив для підписання Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) з відповідального зберігання майна № 169 від 31.07.2017 за липень 2017 на суму 25000,00 грн., рахунок на оплату № 134 від 01.07.2017. Вказаний лист, згідно опису вкладення в цінний лист та фіскального чеку надісланий на адресу ДПАТ «НАК «Украгролізинг» від 02.08.2017, проте залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Листом за вих.№ 32 від 01.09.2017 року ТОВ «Собин» звернулося до відповідача з вимогою здійснити оплату 25 000,00 грн. за фактичне зберігання майна по договору № 10-13-109з/551 від 24.10.2013 та направив для підписання Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) з відповідального зберігання майна № 196 від 31.08.2017 за серпень 2017 на суму 25000,00 грн., рахунок на оплату № 151 від 01.08.2017. Вказаний лист, згідно опису вкладення в цінний лист та фіскального чеку надісланий на адресу ДПАТ «НАК «Украгролізинг» від 01.09.2017, проте залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Листом за вих.№ 35 від 02.10.2017 року ТОВ «Собин» звернулося до відповідача з вимогою здійснити оплату 25 000,00 грн. за фактичне зберігання майна по договору № 10-13-109з/551 від 24.10.2013 та направив для підписання Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) з відповідального зберігання майна № 219 від 30.09.2017 за вересень 2017 на суму 25 000,00 грн., рахунок на оплату №173 від 01.09.2017. Вказаний лист, згідно опису вкладення в цінний лист та фіскального чеку надісланий на адресу ДПАТ «НАК «Украгролізинг» від 02.10.2017, проте залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Як стверджує позивач, підписані ним та надіслані ДПАТ «НАК «Украгролізинг» акти надання послуг, не повернуто ТОВ «Собин» та оплату за період з липня 2017 року по вересень 2017 року включно не здійснено.

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за вказаний період складає 75 000,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Пунктом 3.1.2 Договору визначено, що поклажодавець зобов'язаний забрати у зберігача майно до закінчення строку дії договору.

Як вбачається з п. 6.1 Договору (в редакції Додаткового договору № 5/666 від 31.12.2014 року), він діє до 31.06.2015 року.

Згідно з п. 2.1.6 Договору повернення майна поклажодавцю здійснюється за актом приймання-передачі.

Доказів повернення зберігачем поклажодавцю майна за актом приймання-передачі суду надано не було.

Частиною 3 ст. 946 ЦК України передбачено, що якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи зазначені норми, поклажодавець зобов'язаний оплатити надані зберігачем за весь час зберігання майна послуги, навіть після завершення дії договору, якщо поклажодавець таке майно не забрав.

Докази повернення відповідачем майна зі зберігання, що було б підставою для звільнення його від обов'язку оплати спірної суми, суду не подано.

Посилання відповідача на відсутність будь-якого акту приймання-передачі, який би свідчив про передачу поклажодавцем речових доказів у кримінальному провадженні №0000149 від 03.04.2013 та їх прийняття на зберігання ТОВ «Собин та обов'язок прокуратури Київської області нести відповідні витрати на зберігання майна, не приймається судом до уваги, оскільки вказаним твердженням вже неодноразово було надано оцінку господарським судом, зокрема при розгляді справи № 910/7607/17.

Щодо стверджування відповідача що впродовж 18 місяців після припинення договору відповідального зберігання він вчиняв всі можливі дії по поверненню майна, яке перебувало на зберіганні, суд відзначає наступне.

У п.4.1.2 договору передбачено, що сторона не вважається винною і не несе відповідальність за порушення договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі ст. 218 ГК особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

У відзиві на позовну заяву відповідач не навів обставин, які б були підставою для звільнення його від обов'язку здійснювати оплату за фактичне зберігання майна по договору на заявлену суму, в розумінні ч.2 ст.218 ГК України.

Посилання відповідача на невиконання ТОВ «Фаворит-2004» зобов'язань по договору відповідального зберігання № 10-12-87/508 від 12.11.2012 в частині передачі ПАТ «Украгролізинг» в добровільному порядку майна, що знаходилось на зберіганні на складі, власником якого є ТОВ «Собин», неможливість повернення майна через визнання його речовим доказом у кримінальному провадженні не є обставинами звільнення від відповідальності відповідно до ч.2 ст. 218 ГК України.

Умовами п.6.5 договору визначено, що цей договір вважається достроково розірваний з моменту належного оформлення сторонами відповідного додаткового договору до цього договору, якщо інше не встановлено у самому додатковому договорі, цьому договорі або чинному в Україні законодавстві.

Доказів розірвання правовідносин сторін, у т.ч. у період з липня по вересень 2017 року, суду не надано.

Крім того, у п.4.2 сторонами не визначено, від якого саме виду відповідальності звільняється позивач.

Щодо стверджувань позивача про завищення вартості плати за відповідне зберігання, надання позивачем недостовірних відомостей та їх включення у вартість оплати не приймаються судом до уваги, оскільки додатковий договір № 5/666 від 31.12.2014 до договору зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013, яким збільшено розмір плати зберігачу до 25 000,00 грн. за один місяць відповідно виставлених рахунків, підписаний заступником голови правління ПАТ «Украгролізинг» та скріплений печаткою підприємства.

Докази розірвання, визнання недійсним додаткового договору № 5/666 від 31.12.2014 у матеріалах справи відсутні.

Оплата відповідачем послуг після укладення змін до договору у т.ч. в частині зміни вартості наданих послуг свідчить про схвалення поклажодавцем та виконання умов договірних відносин.

Стверджування відповідача про недійсність договору ,у зв'язку з тим, що він укладений під впливом тяжких обставин, на явно невигідних для себе умовах, вже були предметом зустрічного позову по справі № 910/25267/15.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/25267/15 від 10.11.2015, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 та Вищого господарського суду України від 15.03.2016, в задоволенні зустрічного позову ДПАТ «НАК «Украгролізинг» до ТОВ «Собин» про визнання недійсним договору № 10-13-109з/551 від 24.10.2013 відмовлено повністю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що відповідачем не наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчать про звільнення відповідача від обов'язку оплати заявлених до стягнення 75 000,00 грн. плати за фактичне зберігання майна по договору № 10-13-109з/551 від 24.10.2013 за період з липня по вересень 2017 року.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а у доведеності їх переконливості, що відповідачем зроблено не було.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги зі зберігання майна за період з липня 2017 року по вересень 2017 року у сумі 75 000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Позивач у даній справі заявив клопотання про покладення на відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги № 03/07/17 від 03.07.2017, укладений між ТОВ «Собин» та Малеванчуком Ігорем Володимировичем (далі - адвокат), предметом якого є надання правової допомоги адвокатом клієнту щодо захисту прав та інтересів клієнта по Договору відповідального зберігання № 10-13-109з/551 від 24.10.2013 року, укладеного між ДПАТ «НАК «Украгролізинг» (поклажодавцем) та ТОВ «Собин» (зберігач); рахунок-фактуру №02/10 від 02.10.2017 на суму 4500,00 грн., акт № 02/10/17 від 02.10.2017 року прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 03/07/17 від 03.07.2017 року на суму 4 500,00 грн., який підписано сторонами вказаного договору, банківську виписку на суму 4 500,00 грн. з призначенням платежу: «оплата послуг згідно з договором про надання правової допомоги № 03/07/17 від 03.07.2017р.»

З наданих матеріалів вбачається, що Адвокат Малеванчук Ігор Володимирович діє на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 03.03.2014 року № 1103, профайл адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України не містить даних щодо зупинення чи припинення ним адвокатської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 року № 7 передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-то: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За загальним правилом, відповідно до ч. 6 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, з урахуванням обставин справи, зокрема тих, що адвокат Малеванчук І.В. особисто приймав участь у всіх судових засіданнях, ним було складено позовну заяву, заяви про збільшення позовних вимог, заперечення на клопотання відповідача, а також враховуючи ціну позову, розумну необхідність у здійсненні таких витрат, суд визнає обґрунтованими і співрозмірними заявлені витрати з оплати послуг адвоката та стягнення з відповідача на користь позивача 4 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 16-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Собин» (08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, буд. 38, ) 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) грн. заборгованості, 4 500 (чотири тисячі п'ятсот) грн. витрат на послуги адвоката та 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.10.2017

Суддя О.М. Ярмак