РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017Справа №910/13077/17

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Енергорада"

про стягнення 49 412, 96 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сингаївський О.В. - директор.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2017 року Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Енергорада" про стягнення заборгованості в розмірі 49 412, 96 грн. за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13077/17. Розгляд даної справи призначено судом на 27.09.2017 р.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.09.2017 року продовжив строк розгляду спору на 15 днів та оголосив перерву до 11.10.2017 року.

В судовому засіданні 11.10.2017 року оголошено перерву до 18.10.2017 року.

У судовому засіданні 18.10.2017 року відповідач проти позову заперечував, надав усні пояснення та просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Представник позивача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 18.10.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2016 року між Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (орендодавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Енергорада" (орендар) було укладено договір № 816 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір), відповідно до умов якого, орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 13.09.2016 року № 24 та розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.10.2016 року № 578 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт), який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 8-г, для розміщення офісного приміщення.

Згідно п. 2.1 Договору позивач зобов'язався надати відповідачу в оренду нежитлове приміщення, загальною площею 24,60 кв. м, у т.ч. на 1 поверсі 24,60 кв. м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Відповідно до п 3.1 договору орендна плата визначена на підставі методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 року № 415/1280, і становить без ПДВ: 220, 63 грн. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку станом на 13.06.2016 року без ПДВ 5 427, 50 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.7 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків громадської діяльності орендаря не пізніше 15 числа поточного місяця.

Згідно п. 9.1 договору, дана угода є укладеною з моменту підписання його сторонами і діє до 27.02.2019 року.

Позивач, згідно вимог договору, надав відповідачу послуги в повному обсязі за період з 01.03.2016 року по 01.04.2017 року.

Проте, відповідач, на думку позивача, не оплатив орендну плату в сумі 42 439, 06 грн. за вищевказаний період, внаслідок чого у Товариства утворилася вказана заборгованість.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. Так, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір оренди комунального майна, тому до спірних правовідносин слід застосувати спеціальні норми права, які передбачені Законом України "Про оренду державного та комунального майна", далі Закон.

Так, ст. 10 Закону чітко регламентує істотні умови договору оренди, яких сторони досягли при укладенні Договору. Таким чином, відповідно до вимог вказаної статті, як спеціальної норми, та ст. ст. 638, 759 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 283 ГК України, як норм загальних, він вважається укладеним, згідно частини 8 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Частина перша статті 759 ЦК України, як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Стаття 283 ГК України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, а статтею 19 Закону встановлений обов'язок Орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності та в строк, встановлений Договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Відповідно до ст. 29 Закону за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом встановлено, що позивачем нарахована орендна плата за період з 01.03.2016 року по 01.04.2017 року за договором № 816. Проте, даний договір підписано сторонами 20.10.2016 року. Отже, позивач нараховував суму боргу ще до початку дії договору. Водночас, відповідно до п. 3.6 орендна плата сплачується орендарем на рахунок орендодавця, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Як вбачається з матеріалів справи акти приймання-передачі нерухомого майна підписано в день підписання спірного договору.

Крім того, згідно з п. 3.10 договору, зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання договору.

Проте, позивач не надав жодних доказів на підтвердження сплати вищевказаної авансової орендної плати.

Отже, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі з підстав її необґрунтованості.

Решта заявлених вимог, які мають похідний характер, про стягнення пені в сумі 2 891, 95 грн., інфляційних втрат - 3 420, 48 грн. та 3 % річних - 661, 48 грн. також необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Енергорада" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.10.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко