РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2017 р. Справа № 924/587/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Латуж" на рішення господарського суду Хмельницької області від 18.08.17 р.

у справі № 924/587/17 (суддя Заверуха С.В. )

позивач ОСОБА_2 міська рада

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Латуж"

про стягнення збитків завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів у розмірі 49 350,24 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3В.( пред. дов у справі)

відповідача - не з'явився

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.08.2017 р. у справі № 924/587/17 ( суддя Заверуха С.В.) позов ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Латуж" про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів у розмірі 49 350,24 грн. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Латуж" (Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Ужгородська, буд. 194 А) на користь ОСОБА_2 міської ради (р/р 0002, МФО 815013, , одержувач коштів: УК у м. Хмельницькому/м. Хмельницький/ 24060300, банк одержувача: ГУ ДКСУ у Хмельницькій області, призначення платежу - інші надходження (відшкодування збитків)) 49 350,24 грн. (сорок дев'ять тисяч триста п'ятдесят гривень 24 коп.) збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Латуж" на користь ОСОБА_2 міської ради 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положеннями ст.ст. 12, ч.ч.1,2 ст. 93, ч.1 ст. 116, ч.1 ст. 120, ч.1 ст. 124, ст.125, ч.2 ст.152, ч.2 ст. 152, ст. 157, ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України , п.3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 " Про деякі питання практики розгляду у спорах , що виникають із земельних відносин" , ч.2 п.3 ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр" та прийшов до висновку, що не оформлення документів на право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться належне відповідачу нерухоме майно, є доведеним фактом та виникло з вини відповідача внаслідок його бездіяльності, що свідчить про протиправну поведінку останнього та причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та майновою шкодою. Позовні вимоги відповідають нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи, підтверджені належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню. В свою чергу, доказів добровільного відшкодування збитків в сумі 49350,24 грн. матеріали справи не містять.

Не погодившись з постановленим рішенням , ТзОВ "Латуж" звернувся з апеляційною скаргою, в якій ,серед іншого, вказує, що оскільки право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 міською радою не зареєстроване , вона не може бути об"єктом цивільних прав. На думку апелянта, позивач не забезпечив реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі , що в свою чергу унеможливлює укладення договору оренди земельної ділянки. Зазначає ,що земельна ділянка належить до державної ,а не до комунальної власності.

Вказує , що з матеріалів справи не вбачається вчинення позивачем або його виконавчим органом дій, спрямованих на спонукання ТОВ»Латуж» укласти договір оренди, та відсутній причинний зв»язок між бездіяльністю ТОВ «Латуж» по неукладенню договору оренди та наявністю упущеної вигоди ОСОБА_2 міської Ради. Крім того, на думку апелянта, не вбачається обов»язку на ініціювання укладення договору оренди саме з боку ТОВ « Латуж» .

Просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 18.08.2017 р. у справі № 924/587/17 та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 міської ради не надійшло,що відповідно до ч.2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

В судове засідання представник апелянта не з"явився, разом з тим надіслав засобами електронного зв"язку клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання. Крім того, просить забезпечити проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила щодо заявленого клопотання апелянта. Просила рішення господарського суду Хмельницької області від 18.08.2017 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши заявлене клопотання апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Так, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 року явка представників сторін у судове засідання не визнана обовязковою, відповідач про розгляд справи дізнався 04.10.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення(а.с. 109) , мав можливість до судового засідання подати необхідні на його думку документи, заперечення при їх наявності.

ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторін в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та апелянтом не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його представника в судове засідання та доказів неможливості забезпечити явку іншого представника , враховуючи обмеженість строків розгляду справи, справа розглядається без представника відповідача (апелянта) за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника позивача,дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення , судова колегія вважає, що апеляційна скарга ТзОВ "Латуж" не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим судом та підтверджено матеріалами справи, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Латуж" 29 квітня 2013р. зареєстровано за № 1 обєкт нерухомого майна - будівля картинної галереї, офісних приміщень та приміщення банку літ „А-6 площею 1793,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Шевченка, 6/1 та належить останньому на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2013 року .

Для обслуговування даного нерухомого майна відповідач використовує земельну ділянку площею 344м.кв. по вул.Шевченка,6/1 в м.Хмельницькому без правовстановлюючих документів.

Згідно листа ДПІ у місті Хмельницькому № 26893/9/22-25-12-03 від 24.11.2016р. ТОВ "Латуж" орендна плата /земельний податок за період 2013-2016 роки за користування земельною ділянкою не сплачувалась.(а.с.13)

Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів управління земельних ресурсів та земельної реформи ОСОБА_2 міської ради звернувся листом № 3215/02-01-15 від 01.11.2016р. до ТОВ "Латуж" з вимогою здійснити заходи щодо належного оформлення права користування земельною ділянкою по вул. Шевченка, 6/1 у м. Хмельницькому. У разі невиконання вищевказаних вимог ОСОБА_2 міська рада розглядатиме питання щодо нарахування збитків за неодержаний дохід у розмірі мінімальної ставки орендної плати, визначеної згідно Податкового кодексу України, з урахуванням фактичного терміну використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землю.(а.с. 14)

В подальшому, 10.01.2017р. представниками департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів та управління земельних ресурсів та земельної реформи складено акт обстеження земельної ділянки по вул. Шевченка, 6/1. Обстеження земельної ділянки проведено у звязку з необхідністю нарахування збитків за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Крім того, в результаті обстеження встановлено також, що дана земельна ділянка не огороджена.(а.с.15)

За наслідком перевірки, Департаментом архітектури, містобудування та земельних ресурсів управління земельних ресурсів та земельної реформи ОСОБА_2 міської ради надіслано на адресу ТОВ "Латуж" повідомлення № 204/02-0115 від 19.01.2017р. про розгляд комісією питання щодо відшкодування збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки.(а.с. 17)

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 18-28-99.4-9899/0/15-16 від 31.10.2016р., наданого управлінням Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що знаходиться по вул. Шевченка, 6/1 у м. Хмельницькому площею 437 кв.м становить: 2013-2014рр. 658860,00 грн.; 2015 рік 823108,00 грн.; 2016 рік 1178980,00 грн.

Згідно розрахунку розміру збитків ТОВ "Латуж" у вигляді неодержаного доходу від орендної плати за землю за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. розмір збитків становить 49350,24 грн. При цьому взята за основу фактична зайнята площа земельної ділянки під об'єктом нерухомості, яка складає 344 кв.м.

27.01.2017р. відбулось засідання комісії для визначення збитків власникам землі та землекористувачам, яке оформлено протоколом засідання, на якому розглядалось питання про визначення збитків, завданих територіальній громаді м. Хмельницького внаслідок використання ТОВ "Латуж" земельної ділянки без правовстановлюючих документів. На засіданні прийнято рішення про нарахування збитків ТОВ "Латуж" здійснювати у розмірі мінімальної ставки орендної плати, визначеної згідно Податкового кодексу України з урахуванням фактичного терміну використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землю, але не більше трьох років.(а.с.21-24)

Отже, за результатами засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, був складений акт визначення розміру збитків від 30.01.2017р. Згідно цього акту розмір збитків, заподіяних відповідачем внаслідок використання земельної ділянки площею 0,0344 га за адресою: м. Хмельницький, вул. Шевченка, 6/1 без правовстановлюючих документів, становив за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. 49350,24 грн.(а.с. 33)

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 139 від 23.02.2017р. вказаний акт був затверджений.(а.с.34)

На адресу відповідача було направлено повідомлення № 662/02-01-15 від 03.03.2017р. про сплату збитків, разом з тим останнє залишене відповідачем без реагування.(а.с.35-36)

З огляду на не сплату відповідачем збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, ОСОБА_2 міська рада звернулась до суду з відповідним позовом.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин такі положення чинного законодавства.

Загальні підстави позадоговірної відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно статті 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 120 ЗК України, які кореспондуються з ст. 377 ЦК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В свою чергу, Верховним Судом України у справі № 6-253цс16 від 13.04.2016р. зроблений висновок, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частиною 1 ст. 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Положеннями ст. 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та згідно ст. 126 ЗК України оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З матеріалів справи вбачається , що відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю "Латуж", є з 29.04.2013 р. власником будівлі картинної галереї, офісних приміщень та приміщення банку літ „А-6 площею 1793,1 кв.м., які розташовані за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Шевченка, 6/1, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, в порушення вищенаведених норм закону відповідач в період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., за який позивачем заявлені до стягнення збитки, належним чином не оформив право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться належне останньому нерухоме майно. Доказів протилежного відповідачем не подано ні суду першої ,ні суду апеляційної інстанції .

Як зазначалось вище у даній постанові, 27.01.2017р. відбулось засідання комісії для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, яке оформлено протоколом засідання, на якому було вирішено, зокрема, затвердити збитки в сумі 49350,24 грн., завдані територіальній громаді м. Хмельницького землекористувачем ТОВ "Латуж" внаслідок використання ним земельної ділянки площею 0,0344 га по вул. Шевченка 6/1 без правовстановлюючих документів.

Так, згідно акту визначення розміру збитків від 30.01.2017р. комісія для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановила, що земельна ділянка, яку використовує землекористувач, розташована в м. Хмельницькому по вул. Шевченка, 6/1, площа 0,0344 га. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки (437 кв.м.) складає: 2014р. - 658860,00 грн., 2015р. - 823108,00 грн., 2016р. - 1178980,00 грн. Термін використання земельної ділянки складає з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. Розмір збитків, завданих територіальній громаді відповідно до фактичного використання земельної ділянки становить 49350,24 грн.

Судом також враховується, що розмір збитків визначено комісійно за актом від 30.01.2017р. про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання ТОВ "Латуж" земельної ділянки площею 0,0344 га по вул. Шевченка, 6/1 у м. Хмельницькому, який затверджений рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради за № 139 від 23.02.2017р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначене рішення у встановленому порядку не оскаржене та не визнане незаконним,як і дії посадових осіб щодо визначення розміру збитків.

Згідно ст. 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За приписами ч. 1 і ч. 2 ст. 21 Закону України від 06.10.1998р. № 161-XIV „Про оренду землі (із змінами і доповненнями) за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі орендар вносить орендодавцеві платіж - орендну плату за землю.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Аналогічна норма закріплена у ст. 16 Закону України Про оренду землі.

При цьому ,статтями 152, 156, 157 Земельна кодексу України установлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій (п. 5 Порядку).

За змістом положень ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 224 ГК, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи право користування спірною земельною ділянкою відповідачем не оформлено. Відсутність договору оренди землі позбавляє міську раду, як орендодавця, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід в розмірі орендної плати.

Вищий господарський суд України в Постанові Пленуму від 17.05.2011р. № 6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин (із змінами і доповненнями) у п. 3.8. вказав, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та встановлено під час апеляційного перегляду справи, відповідачем не наведено об'єктивних обставин або перешкод для укладення передбаченого нормами земельного законодавства договору оренди землі, а також обставин, які б підтверджували вчинення ним дій, спрямованих на укладення такого договору, оскільки саме на землекористувача покладається обов'язок вчинення певних дій, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Невиконання вказаного обов'язку є підставою для стягнення з землекористувача збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаної орендної плати за землю), завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.Наведене узгоджується і з позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 17.02.2016р. у справі № 3-1160г15.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства та матеріали справи, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта ТОВ "Латуж" щодо не вчинення позивачем дій по оформленню договору оренди та відсутності причинного зв'язку між завданою шкодою та бездіяльністю ТОВ "Латуж".

Щодо доводів апелянта про суб'єкта власності земельної ділянки, колегія суддів відзначає таке.

Так, відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку, виданого управлінням Держгеокадастру у Хмельницькому районі, станом на 31.12.2016 р. власником (користувачем) земельної ділянки по вул. Шевченка, 6/1 в м. Хмельницькому є управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури містобудування та земельних ресурсів м. Хмельницький.(а.с.20) Разом з тим, згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 14.08.2017р. власником земельної ділянки площею 0,0437 га, кадастровий номер :01:007 по вул. Шевченка, 6/1 є ОСОБА_2 міська рада.(а.с.73) .

Окрім того, з п.1.7 договору купівлі-продажу від 29.04.2013 р., вбачається,що земельна ділянка площею 0,0437 га, з кадастровим номером :01:007:0004 знаходиться у комунальній власності. (а.с.63)

Наведене спростовує твердження апелянта про те,що земельна ділянка належить до державної власності.

В свою чергу, позивач просить суд стягнути завдані збитки в розмірі 49350,24 грн., розраховані за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. Даний розрахунок здійснений з врахуванням площі земельної ділянки (344 м2) та нормативно грошової оцінки даної площі земельної ділянки за визначений період 2014-2016 роки.

Перевіривши зазначений розрахунок, колегія суддів прийшла до висновку, що він є арифметично вірним та узгоджується з обставинами справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інставнції про те, що бездіяльність відповідача ,яка полягає у не оформленні документів на право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться належне відповідачу нерухоме майно, є доведеним фактом та свідчить про протиправну поведінку останнього та причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та майновою шкодою.

Таким чином, доводи апелянти не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, а відповідно, позовні вимоги відповідають нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи, підтверджені належними і допустимими доказами та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 Про судове рішення, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга ТОВ "Латуж" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2017року у справі № 924/587/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Латуж" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.