ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.2017 Справа № 920/785/17

За позовом заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області (с. Бездрик, Сумський район, Сумська область)

до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» (с. Бездрик, Сумський район, Сумська область)

про стягнення 49 750 грн. 10 коп.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача - не зявився,

від відповідача - ОСОБА_1,

від прокуратури ОСОБА_2

У засіданні брав участь секретар судового засідання Мудрицька С.Ю.

Суть спору: Прокурор просить суд, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.10.2017, стягнути з відповідача на користь позивача упущену вигоду в розмірі 34393 грн. та індексацію у сумі 15357 грн. 10 коп., які спричинені не укладенням договору про пайову участь у розвитку інфраструктури с. Бездрик за будівництво котельні на лушпинні соняшника паропродуктивного 6т/год, за адресою: вул. Зарічна, 1, с. Бездрик, Сумський район, Сумська область.

Прокурор подав заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить суд стягнути з відповідача 25795 грн. упущеної вигоди та 11517 грн. 94 коп. індексації.

Суд приймає вищезазначену заяву до розгляду, оскільки право на її подання передбачено ст.ст. 22, 29 ГПК України.

Представник прокуратури усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених вимог з урахуванням поданої заяви.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

Позивач подав пояснення, де зазначив, що розмір пайової участі складає 25795 грн.

Відповідач у відзиві від 05.09.2017 проти позовних вимог заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти основної суми боргу в розмірі 25795 грн. не заперечує, однак заперечує проти суми індексації, оскільки до суми упущеної вигоди не застосовуються норми ст. 625 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з декларацією про готовність обєкта до експлуатації за

№ СМ 84 зареєстрованою Управлінням ДАБІ у Сумській області від 09.04.2015, зафіксовано факт нового будівництва відповідачем котельні на лушпинні соняшника паропродуктивністю 6 т/год, за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Бездрик, вул. Зарічна, 1.

Згідно частин 1, 2, 3, 5, 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обовязок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обовязок повязаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Відповідач до позивача з відповідною заявою не звертався, договір пайової участі не укладав., кошти пайової участі до бюджету не сплачував.

З огляду на вищезазначене, прокурор звернувся до суду, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, з позовом про стягнення із відповідача упущеної вигоди в розмірі 25795 грн. та індексу інфляції, який становить 11517 грн. 94 коп., оскільки несплата пайового внеску відповідачем на розвиток інфраструктури с. Бездрик завдає майнову шкоду позивачу та державі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки:

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

Судом встановлено, що замовником будівництва є відповідач.

Частинами 2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частиною 9 статті 40 цього Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

За змістом положень частини 1 статті 40 цього Закону порядок пайової участі у розвитку встановлюють органи місцевого самоврядування.

26.02.2013 рішенням 29 сесії 6 скликання Бездрицькою сільською радою Сумського району Сумської області затверджено порядок «Пайової участі замовників у розвитку інфраструктури села Бездрик» (надалі Порядок).

З огляду на викладене, аналіз положень частин 2, 3, 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень Порядку дає підстави для висновку, що обовязок добровільно ініціювати укладення договору про пайову участь у зазначений строк покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обовязок повязаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Не укладення такого договору у вказаний вище період часу, законодавством не визначається правовою підставою звільнення забудовника від обов'язку укласти відповідний договір та, відповідно, від обов'язку сплатити пайовий внесок.

Як вже зазначалось, згідно з декларацією про готовність обєкта до експлуатації за № СМ 84 від 09.04.2015 зафіксовано факт закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію обєкта.

Однак до 09.04.2015 відповідач не виконав покладеного на нього вищезазначеним законодавством обовязку щодо укладення договору про пайову участь і не звертався до позивача з приводу укладення такого договору.

З огляду на це, ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття обєкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобовязання, яке прямо передбачено чинним законодавством.

При цьому, невиконання такого зобовязання не звільняє замовника будівництва від обовязку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Аналогічна правова позиція вказана у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 справа № 3-1323гс16, від 01.02.2017 справа № 3-1441гс16, які повинні бути враховані при прийнятті даного рішення, відповідно до ст. 82 ГПК України.

Частинами 5, 6 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва обєкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для нежитлових будівель та споруд.

У свою чергу, п.3.2. Порядку встановлено, що для будівництва нежитлових будівель та споруд розмір пайової участі 2 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Таким чином, в результаті невиконання свого обовязку щодо укладання договору пайової участі, в порушення вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, відповідач не сплатив 25795 грн.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач був позбавлений права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 справа №3-1553гс16, від 12.07.2017 справа №3-729гс17, які повинні бути враховані при прийнятті даного рішення, відповідно до ст. 82 ГПК України.

Відповідач не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури с. Бездрик, що свідчить про його бездіяльність (протиправну) - не вчинення передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору. Оскільки договір не укладено, то сума 25795 грн. (збитки) є упущеною вигодою, яку б позивач міг отримати при укладанні відповідного договору, а тому між вищезазначеною упущеною вигодою (наслідками) та бездіяльністю відповідача є безпосередній причинно-наслідковий звязок.

Враховуючи все вищезазначене та те, що представник відповідача суму основного боргу не заперечує, суд дійшов висновку, що є правомірною та такою, що підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 25795 грн. упущеної вигоди.

Крім того, прокурор, з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 11517грн. 94 коп., нарахований за період з 09.04.2015 по 30.07.2017.

Суд дійшов висновку, що вищезазначена вимога підлягає задоволенню, оскільки:

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічні розяснення стосовно застосування норми ст. 625 ЦК України міститься в Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 по справі № 6-113цс14.

Відповідно до ст. 82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

Тому в даному випадку суд враховує та застосовує правові висновки Верховного Суду України, викладені у зазначених постановах, саме з питанння можливості застосування до правовідносин щодо відшкодування шкоди (упущеної вигоди) положень ст. 625 ЦК України.

Оскільки, з відповідача на користь позивача судом стягнуто 25795 грн. упущеної вигоди, обовязок з оплати вищезазначеної суми виник в силу встановлених вищезазначеним законодавством вимог, а таке зобовязання зводиться до сплати грошей, а відтак є грошовим зобовязанням, то збитки (упущена вигода) підлягають відшкодуванню з урахуванням офіційного індексу інфляції.

У звязку з цим підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача упущеної вигоди з урахуванням індексу інфляції, який становить 11517грн. 94 коп. (період з 09.04.2015 по 30.07.2017).

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору здійснені прокурором, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» (вул. Зарічна, 1, с. Бездрик, Сумський район, Сумська область, 42350, код 00375160) на користь Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області (вул. Жовтнева, 2, с. Бездрик, Сумський район, Сумська область, 42350, код 05383313) 25795 грн. упущеної вигоди, 11517 грн. 94 коп. інфляційних втрат.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумський завод продовольчих товарів» (вул. Зарічна, 1, с. Бездрик, Сумський район, Сумська область, 42350, код 00375160) на користь прокуратури Сумської області (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м. Суми, 40000, код 03527891, р/р 2983 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172, код 03527891) 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.10.2017.

Суддя ОСОБА_3