ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року Справа № 910/23487/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Нєсвєтової Н.М.,
Карабаня В.Я.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 14.02.2017
та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017
у справі№ 910/23487/16 Господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
простягнення 3976,55 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися,

від відповідача: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення коштів у розмірі 3976,55 грн.

Позов обґрунтовано тим, що Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» (змінено на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна») на підставі договору добровільного страхування автотранспорту №CAS0022756 від 18.12.20113 внаслідок настання страхової події дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, тому до позивача відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільну відповідальність власника/водія транспортного засобу «Mitsubishi», державний реєстраційний номер 67033СК з вини водія якого трапилось ДТП застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 у справі № 910/23487/16 (суддя Турчин С.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 (у складі колегії суддів: Тищенко А.І.-головуючого, Майданевича А.Г., Отрюха Б.В.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 25395057) 3976,55 грн. страхового вішкодування; 1378,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 910/23487/16, і прийняти нове рішення, яким розмір задоволених позовних вимог зменшити із 3976,66 грн. до 813,39 грн.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що в м. Комсомольську на вул. Дніпровська, 76 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Mitsubishi», державний реєстраційний номер 67033 СК та «Renault», державний реєстраційний номер АА6139КТ.

Відповідно до довідки № 9375090 дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «Mitsubishi», державний реєстраційний номер 67033 СК Білоусом М.А. п. 2.3 А. Правил дорожнього руху України.

Вину Білоуса М.А. у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 14.04.2014 встановлено постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.04.2014 (справа № 534/912/14-п).

Відповідно до вказаної постанови Білоуса М.А. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент ДТП, на підставі договору добровільного страхування автотранспорту №CAS0022756 від 18.12.2013, який укладений між Приватним акціонерним товариством із іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» (змінено на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна») (страховик) та Комсомольським філіалом ТОВ з ІІ «Цеппелін Україна ТОВ» (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням наземного транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер АА 6139 КТ застраховано у позивача (строк дії договору з 01.01.2014 по 31.12.2014).

Відповідно до звіту № Е № 53/04/14 від 07.05.2014 «Про оцінку вартості розміру збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер АА 6139 КТ» вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 15649,33 грн., вартість ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 10593,37 грн.

Відповідно до рахунку на оплату № СП001199 від 29.04.2014 вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача транспортного засобу становить 14756,53 грн.

Згідно із страховим актом № від 13.05.2014 за вказаним страховим випадком позивачем визначено, що виплаті підлягає страхове відшкодування у розмірі 13756,53 грн.

Позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 13756,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 000030679 від 15.05.2014.

На момент ДТП, цивільно-правову відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Mitsubishi», державний реєстраційний номер 67033СК застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4757873, термін дії із 21.12.2013 по 20.12.2014.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Позивачем 22.10.2014 направлено на адресу відповідача регресну вимогу про сплату 13756,53 грн. страхового відшкодування.

Відповідачем частково сплачено позивачу 9779,98 грн. страхового відшкодування. Не відшкодованим залишилось страхове відшкодування у розмірі 3976,55 грн. (13756,53 - 9779,98).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна», суд першої інстанції із яким погодився апеляційний господарський, виходив із положень ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», якими передбачено, що до позивача в межах фактичних затрат перейшло право вимоги до відповідача. Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на суму 13756,53 грн., суди вважають обґрунтованою вимогу позивача про стягнення несплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 3976,55 грн., у межах фактичних затрат.

Колегія суддів Вищого господарського суду України з такими висновками судів, з огляду на наступне.

За змістом статті 980 ЦК, статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Відповідно до статті 999 ЦК, статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України «Про страхування», статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судами встановлено, що у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Відповідно до частини другої статті 999 ЦК до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно із положеннями статті 1192 ЦК України із урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані із відновлювальним ремонтом транспортного засобу із урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, із евакуацією транспортного засобу із місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу із урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу із урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Всупереч вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного, об'єктивного розгляду обставин справи в їх сукупності судами не досліджено заперечення відповідача про обмеженість його відповідальності, зокрема, в наслідок необхідності врахування коефіцієнту фізичного зносу при розрахунках суми відшкодування.

Судами не досліджено на користь кого позивачем сплачено страхове відшкодування.

У матеріалах справи не міститься поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4757873, який укладений між Білоусом О.М. та ПрАТ «СК «Провідна», на який посилаються суди у рішенні та постанові.

Судами не досліджено додаток № 1 до вказаного договору № CAS0022756 від 18.12.2013 щодо застрахованого об'єкта - транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер АА 6139 КТ.

Судами не надано належну оцінку звіту № Е № 53/04-14 від 07.05.2014 щодо вартості відновлювального ремонту із урахуванням зносу транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер АА 6139 КТ - 10593,37 грн.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином рішення та постанова підлягають скасуванню, які прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення у справі, а справа № 910/23487/16 підлягає передачі на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і відповідно до вимог чинного законодавства вирішити спір.

Відповідно до частини 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 910/23487/16 частково задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 910/23487/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Нєсвєтова Н.М. Карабань В.Я.