ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2017 р. Справа № 917/884/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є. , суддя Білецька А.М.

За участю представників сторін:

позивача-Васильєвої Н.О.,за довіреністю від 15.02.2017р. №10-74/1910;

відповідача - не з'явився; ;

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2724 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 08.08.2017 р. у справі № 917/884/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Велико-Кохнівської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", Полтавська область, м. Кременчук,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК"Лінк Телеком", Полтавська область, м. Кременчук,

про стягнення 104750,92 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Велико-Кохнівської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Лінк Телеком" про стягнення 95395,90 грн., в тому числі: 95368,84 грн. заборгованості за договором від 20.12.2016 р. № 60 про тимчасове використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10 кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ та нараховані на неї за період прострочення з 26.04.2017 р. по 30.04.2017 р. 24,26 грн. пені і 2,80 грн. 3% річних.

04.07.2017 р. позивач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 104191,40 грн. заборгованості за договором від 20.12.2016 р. № 60 про тимчасове використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10 кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ та нараховані на неї за період прострочення з 26.04.2017 р. по 02.07.2017 р. 500,17 грн. пені, 1362,41 грн. штрафу 59,35 грн. 3% та 88,56 грн. інфляційних втрат.

Суд першої інстанції прийняв заяву про уточнення позовних вимог в частині стягнення 104191,40 грн. заборгованості, 500,17 грн. пені та 59,35 грн. 3 % річних, відхиливши заяву в частині стягнення штрафу та інфляційних втрат з підстав недодержання при поданні цих вимог вимог статті 58 Господарського процесуального кодексу України щодо обєднання в одній позовній заяві позовних вимог, звязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 08.08.2017 р. у справі № 917/884/17 (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційна компанія "Лінк Телеком" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Велико-Кохнівської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 104191,40 грн. основного боргу, 500,17 грн. пені, 59,35 грн. 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема, на те, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач в повному обсязі виконав свої зобовязання за ОСОБА_1 щодо надання відповідачеві в користування місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10 кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ, безпідставно пославшись на підтвердження цього на ОСОБА_1 розміщення ТКМ та/або ЕМ та узгодження договірної ціни, який є Додатком №1 до ОСОБА_1, оскільки зазначений ОСОБА_1 підтверджує не факт розміщення ТКМ та/або ЕМ на місцях, а лише встановлює місця їх майбутнього використання відповідачем.

Крім цього відповідач посилається на те, що господарський суд першої інстанції не дослідив обставин, які свідчать про відсутність технічної можливості використання відповідачем відповідно до умов ОСОБА_1 місць для розміщення ТКМ та/або ЕМ, у звязку з ненаданням позивачем на вимогу відповідача технічних умов на розміщення волокно-оптичного кабелю спільним підвішуванням на опорах в м. Кременчуці та Кременчуцькому районі, які необхідні для розробки та погодження проектної та технічної документації, що є обовязковою передумовою для здійснення використання місць на опорах.

Також відповідач зазначає, що крім наведених обставин, невикористання ним місць на опорах для розміщення ТКМ та/або ЕМ підтверджується ненаданням позивачем суду жодного документу, який підтверджує таке використання, зокрема актів приймання послуг, складання яких передбачено умовами ОСОБА_1 і т. ін.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення ухвали суду про прийняття апеляційної скарги до провадження), не скористався своїм правом на участь в ньому, у зв'язку з чим, враховуючи достатність матеріалів справи для вирішення спору, справа розглядається за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, законність, обгрунтованість рішення, та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, повторно розглянувши справу, встановлено наступне.

20 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго", позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційна компанія "Лінк Телеком", відповідачем укладено Договір №60 про тимчасове використання місць на опорах ПЛ - 0,22 -0,38-6-10 кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ (далі - Договір).

ОСОБА_2 до предмету ОСОБА_1 (пункт 1.1.) Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (позивач), як власник місць на опорах ПЛ - 0,22 - 0,38 - 6 -10 кВ надає право власнику телекомунікаційних мереж та/або електричних мереж (далі - ТКМ та/або ЕМ), яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "Лінк Телеком" (відповідач), використовувати місця на опорах ПЛ - 0,22 - 0,38 - 6 -10 кВ для розміщення на них ТКМ (телекомунікаційні мережі) та/або ЕМ (електричні мережі), що належать відповідачеві на праві власності чи користування. Перелік та адреса опор наведені в Додатку № 1 до ОСОБА_1 від 01.12.2015 p., який є невід'ємною частиною ОСОБА_1.

Згідно з п. 1.3. ОСОБА_1 надання місць на опорах ПЛ - 0,22 - 0,38 - 6 -10 кВ для розміщення на них ТКМ (телекомунікаційні мережі) та/або ЕМ (електричні мережі) оформлюється представниками сторін ОСОБА_1 розміщення ТКМ та / або ЕМ та узгодження договірної ціни, який є додатком № 1до ОСОБА_1.

У відповідності до п. 3.1.6. ОСОБА_1 власник ТКМ та/або ЕМ зобов'язаний сплачувати вартість послуг в порядку і в строки, передбачені ОСОБА_1.

Позивач на виконання умов ОСОБА_1 надав відповідачу у користування місця на опорах ПЛ - 0,22 - 0,38 - 6 -10 кВ для розміщення на них ТКМ (телекомунікаційні мережі) та/або ЕМ (електричні мережі), що підтверджується підписаним сторонами відповідно до пункту 1.3. ОСОБА_1 від 20.12.2016 року №60 про розміщення ТКМ та/або ЕМ та узгодження договірної ціни використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення ТКМ та/або ЕМ (а.с. 11).

Пунктом 2.1. ОСОБА_1 сторони узгодили розмір плати за користування місцями на опорах ПЛ - 0,22 - 0,38 - 6 -10 кВ, яка складає 1135,34 грн. з ПДВ на місяць.

ТОВ "ТК "Лінк Телеком", у відповідності до п. 2.4. ОСОБА_1 (з урахуванням підписаного сторонами протоколу розбіжностей до ОСОБА_1) розрахунки за ОСОБА_1 проводяться щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ПАТ "Полтаваобленерго" в розмірі, що встановлений в п. 2.1. ОСОБА_1, не пізніше 25 числа місяця, в якому надані послуги.

Пунктом 2.7 ОСОБА_1 передбачено, що власник ПЛ(позивач) щомісячно, не пізніше 5-го числа наступного місяця надає власнику ТКМ та/або ЕМ підписаний зі своєї сторони акт наданих послуг за попередній місяць.Відповідач у випадку відсутності мотивованих зауважень повертає позивачеві підписаний акт наданих послуг протягом семи календарних днів, наступних за датою його отримання.

Позивачем листами від 01.03.2017, 04.04.2017, 05.05.2017р. (а.с.19-24) направлені відповідачеві підписані позивачем акти наданих послуг за спірний період-з лютого 2016 р. по березень 2017 р. разом з рахунками на оплату: №90702101, №90702102, №90702109, №90702111, №90702112, №90702113, №90702091, №90702095, №90702099, №90702100 від 23.02.2017року; № №90702115, №90702117, №90702121, №90702118 від 23.02.2017року, №90703507, №90703511, №90703512 від 01.03.2017р., №90709962 від 04.04.2017, та №90709929 від 04.04.2017 р.

Відповідач зазначені рахунки на загальну суму заборгованості 104191,40 грн. не оплатив, акти наданих послуг не повернув та своїх зауважень щодо цих актів не висловив.

Це стало підставою звернення позивача з позовом до суду у даній справі.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається також на те, що він листом за №1278 від 28.03.2017 року просив позивача надати технічні умови на розміщення волоконно-оптичного кабелю спільним підвішуванням на опорах в м. Кременчуці та Кременчуцькому районі, однак технічних умов не отримав, а тому не мав технічної можливості користуватися опорами позивача; згідно з підписаним протоколом розбіжностей до ОСОБА_1 власник ПЛ (позивач)щомісячно надає власнику ТКМ та/або ЕМ(відповідачеві) підписаний акт надання послуг за попередній місяць, однак жодного акту приймання послуг позивачем не надано. Зважаючи на це, відповідач посилається на те, що він фактично не користувався опорами позивача через відсутність технічної можливості для цього, а позивач не надав суду жодного документу, який підтверджує виконання сторонами умов укладеного ОСОБА_1 та фактичне надання послуг відповідачу, за які він повинен був сплачувати кошти.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивач в повному обсязі виконав свої зобовязання за ОСОБА_1 щодо надання відповідачеві місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення ТКМ та/або ЕМ , що підтверджується ОСОБА_1 від 20.12.2016 року №60 про розміщення ТКМ та/або ЕМ та узгодження договірної ціни використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення ТКМ та/або ЕМ. Проте, відповідач свої зобовязання за ОСОБА_1 щодо плати за користування місцями у спірний період в сумі 104191,40 грн. не виконав, у звязку з чим зазначена заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача разом із нарахованими на неї за період прострочення у відповідності до 4.2. ОСОБА_1 пенею в сумі 500,17 грн. та відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України 59,35 грн. 3% річних

Викладені вище висновки господарського суду першої інстанції, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

ОСОБА_2 до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 174 Господарського кодексу України, серед підстав виникнення господарських зобовязань передбачено господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором оренди, визначення якого міститься у ч. 1 статті 283 Господарського кодексу України та ч. 1 статті 759 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

ОСОБА_2 до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

ОСОБА_2 до статті 33 Господарського процесуального господарського кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказамии є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів.

ОСОБА_2 до цієї статті господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу Україн судами першої інстанції» наголошено, що будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості.

Належності доказів - спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

ОСОБА_2 до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як зазначено вище, позивач на виконання умов ОСОБА_1 надав відповідачеві у користування місця на опорах ПЛ - 0,22 - 0,38 - 6 -10 кВ для розміщення на них ТКМ (телекомунікаційних мереж) та/або ЕМ (електричних мереж), що підтверджується підписаним сторонами відповідно до пункту 1.3. ОСОБА_1 від 20.12.2016 року № 60 про розміщення ТКМ та/або ЕМ та узгодження договірної ціни використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення ТКМ та/або ЕМ (а.с. 11).

Доводи відповідача щодо того, що зазначеним актом підтверджується не факт розміщення ТКМ та/або ЕМ на місцях, а лише встановлено місця їх майбутнього використання відповідачем не відповідають обставинам справи, оскільки в пункті 1.3. ОСОБА_1 сторони прямо зазначили підтвердження зазначеним ОСОБА_1 саме факту надання місць для розміщення на них відповідачем ТКМ та/ або ЕМ та виходячи з назви і суті цього документу, він складений сторонами саме як акт, тобто документ на підтвердження факту виконання позивачем свого обовязку з надання місць в користування та розміщення на них відповідачем ТКМ та/або ЕМ, а не як перелік місць, які передбачено надати в користування.

Як пояснив суду в судовому засіданні представник позивача, при складанні зазначеного ОСОБА_1 ним вчиняються фактичні дії із встановлення ТКМ та /або ЕМ відповідача на орендовані ним місця, зокрема вимірюється навантаження об'єктів відповідача на кожну опору орендованих місць і т. ін.

ОСОБА_2 до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

ОСОБА_2 до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ОСОБА_2 до статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як зазначено вище, умовами ОСОБА_1 передбачено обовязок відповідача здійснювати плату за користування наданими йому позивачем місцями для розміщення них ТКМ та/ або ЕМ відповідача в розмірі, передбаченому п. 2.1. ОСОБА_1.

Позивачем надіслано відповідачеві рахунки на оплату за користування місцями за спірний період з лютого 2016 р. по березень 2017 р., розмір якої визначено відповідно до п. 2.1. ОСОБА_1

Разом з рахунками позивачем відповідно до п. 2.7. відповідачеві надіслано акти надання послуг, які відповідач у випадку відсутності своїх мотивованих зауважень зобовязаний протягом семи днів з дати отримання підписати і повернути позивачеві.

Передбачивши зазначений обов'язок зі складання таких актів, сторони в ОСОБА_1 помилково кваліфікували такі акти як акти про надання послуг, оскільки відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України послугою є процес вчинення певної дії чи діяльності, корисний результат якої споживається в процесі її надання і є невіддільним від виконавця, тоді як, зазначалося вище, спірний Договір за своєю правовою природою є договором найму(оренди), оскільки його предметом є надання майна в користування.

Таким чином, зазначені акти за своєю суттю є актами, які складаються на підтвердження факту надання майна в користування в певному місяці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов'язання за ОСОБА_1 виконав лише частково, здійснивши плату за користування місцями за березень 2011 р. відповідно до виставленого позивачем рахунку, а інші виставлені позивачем рахунки за спірний період на загальну суму 104191,40 грн. не сплатив, акти наданих послуг не повернув та своїх зауважень щодо цих актів не висловив.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього обовязку здійснювати плату за користування місцями через технічну неможливість використання місць, у звязку з ненаданням позивачем відповідачеві технічних умов є безпідставними, зважаючи на наступне.

ОСОБА_2 до ч. 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як зазначено вище, фактичне встановлення відповідачем ТКМ та/ або ЕМ підтверджується складеним відповідно до п. 1.3. ОСОБА_1 розміщення ТКМ та/або ЕМ та узгодження договірної ціни, який є Додатком №1 до ОСОБА_1.

ОСОБА_2 підписаний сторонами без зауважень (а.с. 11).

За змістом п. 3.1.2 ОСОБА_1, обов"язок розроблення та погодження проектної документації покладено на власника ТКМ та/або ЕМ, тобто на відповідача.

Зазначена документація розробляється на підставі наданих позивачем технічних умов.

Відповідач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що надані йому відповідно до ОСОБА_1 розміщення від 20.12.2016року (Додаток №1 до договору) місця на опорах за адресами, зазначеними в цьому акті, фактично не могли ним використовуватися у спірному періоді, в тому числі через ненадання позивачем щодо таких місць технічних умов.

Також відповідачем не надано доказів ненадання позивачем на вимогу відповідача технічних умов стосовно саме тих місць, які є обєктом ОСОБА_1 №60 від 20.12.2016 р. про тимчасове використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ

Лист від 28.03.2017 р. вих.№1278 (а.с. 50), на який посилається у відзиві відповідач не містить посилання на те, що він стосуються виконання саме умов ОСОБА_1 №60 від 20.12.2016 р. про тимчасове використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ , в той час як з матеріалів справи, зокрема з переписки сторін вбачається, що ними укладалося кілька подібних договорів з іншими номерами. В зазначеному листі відповідач просить позивача надати технічні умови на розміщення волокно-оптичного кабелю в Кременчуцькому районі, без зазначення як номеру (номерів) договору(договорів), так і адрес таких місць.

Крім цього, як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, пунктом 2.3. ОСОБА_1 передбачено, що нарахування плати за послуги починається з дати, зазначеної у п.7.1 ОСОБА_1, тобто з 01.02.2016 р., а тому виникнення у відповідача зобов'язання по оплаті за користування місцями відповідно до умов ОСОБА_1 не ставиться в залежність від будь-яких інших обставин. ОСОБА_2 до положень ч. 6 статті 762 Цивільного кодексу України підставою для звільнення від плати за користування може бути лише обставини, які призводять до неможливості використовувати місця, за які відповідач не відповідає.

Проте, відсутність технічних умов та відповідної проектної документації не є обставинами, які свідчать про неможливість використання відповідачем місць, оскільки встановлення на них ТКМ та/або ЕМ фактично відбулося, а відповідач не висловив своїх зауважень на акти наданих послуг за спірний період, як це передбачено п. 2.7 ОСОБА_1, в тому числі щодо технічної неможливості використовувати місця за спірним ОСОБА_1. До того ж, відповідачем сплачено плату за користування місцями за березень 2011 року, що додатково в сукупності з наведеними обставинами підтвердждує фактичне використання ним орендованих місць у спірному періоді.

Встановлення відповідачем на місцях ТКМ та/або ЕМ без проектної документації пунктом 3.1.15 ОСОБА_1 кваліфіковано як самовільне розміщення, яке надає право позивачеві на демонтаж самовільно розміщених ТКМ та/ або ЕМ. Проте, сторони не підтверджують та в матеріалах справи відсутні докази демонтування ТКМ та/або ЕМ за спірним ОСОБА_1, а самовільне розміщення останніх не передбачено законом та ОСОБА_1 як підстава для звільнення від плати за користування місцями.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахованих на суму основного боргу 500,17 грн. пені та 59,35 грн. 3 % річних, господарський суд першої інстанції також дійшов правомірного висновку про їх задоволення, зважаючи на наступне.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було наведено вище, відповідач не виконав свій обовязок із здійснення плати за користування місцями, який настав з 01.02.2016р.

Таким чином, відповідач є боржником по договору, який прострочив виконання грошового зобовязання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

ОСОБА_2 до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

ОСОБА_2 до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

ОСОБА_2 до статей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2. ОСОБА_1 сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати послуг, передбаченого п. 2.3. ОСОБА_1, власник ТКМ та/або ЕМ сплачує власнику ПЛ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобовязання, позивачем відповідно до наведених умов ОСОБА_1 та норм чинного законодавства нараховано на суму основного боргу та заявлено до стягнення 500,17 грн. пені за період прострочення з 26.04.2017 року по 02.07.2017 р.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивачем на підставі зазначеної норми правомірно заявлено до стягнення 59,35 грн. 3% річних за період прострочення з 26.04.2017 року по 02.07.2017 року за зобов'язаннями за квітень, травень 2017 року (окремо по кожному рахунку).

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від від 08.08.2017 р. у справі № 917/884/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Білецька А.М.