ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.2017 Справа № 904/7025/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові енергозберігаючі технології", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс", м. Житомир

про визнання договору поставки № 49/13 від 24.12.2013 р. недійсним

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № б/н від 01.06.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № б/н від 25.09.2017 року

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові енергозберігаючі технології" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс" (далі відповідач) про визнання недійсними Договір поставки № 49/13 від 24.12.2013 року, Специфікацію № 1 від 24.12.2013 р. до Договору поставки № 49/13 від 24.12.2013 р., які укладені між відповідачем та позивачем, з моменту їх укладення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2017 р. (суддя Воронько В.Д.) у справі № 904/7025/17 порушено провадження і розгляд справи призначено у судовому засіданні на 18.07.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2017 р. матеріали справи № 904/7025/17 надіслано за територіальною підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

ОСОБА_3 суду Дніпропетровської області від 21.07.2017 р. № 904/7025/17/37014 витребувано справу № 904/7025/17 з Господарського суду Житомирської області, у зв'язку з надходженням апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові енергозберігаючі технології" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2017 р. у справі № 904/7025/17, для її подальшої передачі до Дніпропетровського апеляційного господарського суду у відповідності до п. 3 ст. 91 ОСОБА_3 процесуального кодексу України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 р. ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2017 р. у справі № 904/7025/17 скасовано, справу повернуто до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2017 р. справу № 904/7025/17 прийнято до провадження судді Рудовської І.А. та розгляд призначено у судовому засіданні на 20.09.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2017 р. розгляд справи відкладено на 02.10.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017 р. продовжено строк розгляду справи до 16.11.2017 р. та розгляд справи відкладено на 17.10.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2017 р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено.

В судовому засіданні 17.10.2017 року розгляд справи здійснювався з проведенням в режимі відеоконференції з Житомирським окружним адміністративним судом за участю представників сторін.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.10.2017 р. проти позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов (а.с. 64-66).

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 ОСОБА_3 процесуального кодексу України в судовому засіданні 17.10.2017 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нові енергозберігаючі технології" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Кемікалс" (покупець) укладений Договір поставки № 49/13 (далі Договір), за умов п. 1.1. якого продавець (постачальник) зобовязується поставити та передати у власність покупця олію соняшникову нерафіновану, що відповідає вимогам ДСТУ 4492:2005 (надалі іменується товар), а покупець зобовязується оплатити та прийняти такий товар.

Найменування, асортимент, ціна вартість, кількість товару зазначається сторонами в Специфікаціях до Договору, які є невідємною частиною даного Договору (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору постачальник поставляє товар партіями, відповідно до умов поставки товару, що визначаються сторонами в Специфікаціях до Договору за Міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року.

Якщо інше не буде визначено сторонам у специфікаціях/ додаткових угодах до Договору, постачальник здійснює поставку товару/партії після повної оплати товару/партії товару покупцем, але не пізніше ніж 1 лютого 2014 року (п. 3.2. Договору).

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що постачальник зобовязується надавати покупцю наступні документи: рахунок - фактуру; накладну на товар; посвідчення якості з зазначенням дати виготовлення; товарно транспортну накладну.

Згідно Специфікації № 1 від 24.12.2013 р. до Договору постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти й оплатити соняшникову нерафіновану олію (надалі товар) у кількості 200 тонн +/- 10 %. Ціна однієї тонни товару 8 000,00 грн. з ПДВ.

Загальна вартість товару за цією Специфікацією складає 1 600 000,00 грн. з ПДВ +/- 10 %.

Як зазначає позивач у позові, підписи у Договорі поставки № 49/13 від 24.12.2013 року та Специфікації № 1 від 24.12.2013 року до Договору поставки № 49/13 від 24.12.2013 року проставлені від імені директора ТОВ "Нові енергозберігаючі технології" ОСОБА_4 та скріплені печаткою товариства є підробними та такими, що не відповідають дійсності, тому позивач звернувся до господарського суду з вимогою про визнання Договору поставки № 49/13 від 24.12.2013 року, та Специфікацію № 1 від 24.12.2013 р. до Договору поставки № 49/13 від 24.12.2013 р. недійсними, що є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1, ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

В силу вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

На виконання вимог Договору та Специфікації №1 до Договору 24.12.2013 року позивачем виставлений відповідачу рахунок-фактуру № НЕ-0000007 на суму 1 600 000,00 грн. (а.с. 71), який відповідачем повністю сплачений, що підтверджується платіжним дорученням № 1268 від 25.12.2013 р. (а.с. 72).

Окрім того, між позивачем та відповідачем складено Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.08.2015 р., в якому підтверджено заборгованість позивача перед відповідачем у розмірі 1 600 000,00 грн. (а.с. 73).

Таким чином, посилання позивача на недійсність спірного Договору поставки та Специфікації № 1 до Договору поставки є безпідставним.

За приписами п. 3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин. в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

Окрім того, ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Згідно долучених до матеріалів справи доказів (рахунку-фактури, платіжного доручення та акту звірки), які підтверджують реальне виконання відповідачем зобов'язань за спірним Договором поставки, а відтак спростовується наявність у сторін договору умислу щодо недосягнення правового результату.

Таким чином, всі істотні умови Договору поставки № 49/13 від 24.12.2013 р. та Специфікації № 1 до Договору поставки № 49/13 від 24.12.2013 р. погоджено його сторонами у передбаченому законом порядку, про що свідчить підписи директорів та печатки підприємств ТОВ "Нові енергозберігаючі технології" та ТОВ "Юнайтед Кемікалс".

Враховуючи наведене, вказаний Договір поставки та Специфікація № 1 до нього не суперечать вимогам чинного законодавства та моральним засадам суспільства, особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин спрямовано на настання правових наслідків.

В клопотаннях позивача про витребування доказів, суд вважає відмовити у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо клопотання позивача про призначення судової експертизи, суд вважає відмовити в задоволенні клопотання, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 41 ОСОБА_3 процесуального кодексу України судова експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Як роз'яснено у п.п. 2, 5, 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Про призначення судової експертизи виноситься ухвала, в якій, крім відомостей, передбачених частиною другою статті 86 ГПК України, зазначаються, зокрема: обставини справи, які мають значення для проведення судової експертизи; підстави та мотиви призначення судової експертизи, об'єкти експертного дослідження (предмети, матеріали, документи тощо), які надаються судовому експерту.

Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об'єктам і матеріалам, які направляються на експертизу.

Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Однак, запитання, які позивач просить поставити на вирішення експертизи не встановлять фактичних даних, що входять до предмета доказування по даній справі та відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях щодо дослідження вчиненого підпису на спірному Договорі поставки та Специфікації № 1 до Договору поставки ОСОБА_4 та відтиску печатки ТОВ "Нові енергозберігаючі технології", у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2 ОСОБА_3 процесуального кодексу України правом на звернення до господарського суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу наділені підприємства та організації, права та інтереси яких дійсно порушені.

Відповідно до ст. 43 ОСОБА_3 процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги поданими суду доказами. Обовязок доказування згідно зі ст. 33 ОСОБА_3 процесуального кодексу України покладено на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, суд вважає доводи позивача викладені у позовній заяві безпідставними, не доведеними та необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з підстав наведених судом з вищевикладеного, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 49 ОСОБА_3 процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 47, 33, 34, 36, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України 20 жовтня 2017 р.

20.10.2017