КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. Справа№ 911/1562/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

позивача не з'явився

відповідача Бурий В.В., Василенко Т.М.

третьої особи не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Фастівське лісове господарство"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2017 по справі

№ 911/1562/17 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця"

до Державного підприємства "Фастівське лісове господарство"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Регіональної філії "Південно-західної залізниці" Виробничого підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень в особі залізничної станції "Фастів"

про стягнення 41 447,50 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.07.2017 по справі №911/1562/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Фастівське лісове господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" 41447 грн 50 коп. штрафу та 1600 грн 00 коп. судового збору.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, Державне підприємство "Фастівське лісове господарство" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищезазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Фастівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2017 по справі № 911/1562/17 до свого провадження та призначено до розгляду 17.10.2017 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 05.09.2017).

17 жовтня 2017 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 17.10.2017 з'явились представники відповідача.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з'явились.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представники позивача та третьої особи повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача та третьої особи.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили скасувати оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

29 листопада 2016 року відповідачем зі станції Фастів І Південно-західної залізниці по відправці № 33518275 відправлено вагон № 59023838 з вантажем "древесина топливная для технологических нужд". Станція призначення - Перечин Львівської залізниці, одержувач - ТОВ "Перечинський ЛХК".

З прибуттям вантажу на станцію ст. Здолбунів та одночасному його зважуванні на електронно-тензометричній вазі складено акт загальної форми № 1805 від 30.11.2016, відповідно до якого виявлено комерційну несправність, з підозрою на завантаження вагону понад його вантажопідйомність. Так, виявлено: брутто 100200 кг, згідно з актом загальної форми тара 33000 кг, вага вантажу 59950 кг, вантажопідйомність 60000 кг, що більше на 7250 кг та вантажопідйомністю на 7200 кг, в зв'язку з чим, вагон відчеплено для перевірки.

Місцевим господарським судом встановлено, що внаслідок відсутності на станції Здолбунів двохплатформенних ваг, 02 грудня 2016 року частину вантажу з вагона № 59023838 перевантажено у вагон № 68778612 - тара вагона перевірена, 20100 кг. Обидва вагони відправлено на станцію Рівне для визначення загальної маси вантажу, про що складено акт загальної форми від 02.12.2016 № 553.

Як вбачається з комерційного акта АА № 06281/12 від 04.12.2016, складеного відповідно до ст. 22 Статуту залізниць, загальна вага вантажу завантаженого відправником у вагон № 59023838 нетто 69150 кг, що більше документа на 9200 кг та вантажопід'ємністю на 9 150 кг, що загрожує безпеці руху поїздів, згідно з ПТЕ р. 15 п.15.27. Результати контрольного переважування вантажу зазначено у книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах.

Справність важільних та тензометричних ваг підтверджується копіями паспортів на вагу тензометричну ДВ-200000р та тензометричну вагу ТВВ-150-50-20 з відмітками про проходження оглядів та калібруваннях.

В обох зважуваннях підтвердився факт більшої маси вантажу, ніж вказано в накладній та завантаження вагона більше вантажопідйомності, що загрожувало безпеці руху поїздів (згідно з ПТЕ р. 15 п. 15.27).

04 грудня 2016 року на ст. Фастів І відправлено телеграфне повідомлення № 43 для повідомлення вантажовідправника про виявлену розбіжність та затримку вагону через невідповідність маси вантажу, зазначеній у накладній фактичній масі вантажу, а також про завантаження вагону понад вантажопідйомність.

Також, на ст. Рівне складено акти загальної форми № 2155 від 03.12.2016 про прибуття вагона на ст. Рівне та № 2175 від 05.12.2016 про нарахування платежів за проведені роботи під час контрольного переважування вагонів.

10 грудня 2016 року вагони № 59023838 та № 68778612 прибули на ст. Перечин, про що складено пам'ятку про подавання вагонів № 460. 23 грудня 2016 року вагони забрано з під'їзної колії, а вантаж видано вантажоодержувачу ТДВ "Перечинський лісохімкомбінат", про що складено пам'ятку про забирання вагонів № 658.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію від 27.01.2017 про добровільну сплату штрафу, однак відповідач мотивованої відповіді не надав, штраф не оплатив.

Згідно зі ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1 Цивільного кодексу (далі ЦК) України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, та наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Оформлення накладної має здійснюватися відповідно до Правил оформлення перевізних документів (Наказ Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644).

Згідно з п. 28 «Правил приймання вантажів до перевезення», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Правилами перевезень вантажів, а саме п. 1.1. розділом 4 «Правила оформлення перевізних документів», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Відповідно до цих Правил, накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Пунктом 1.2. Правил оформлення перевізних документів встановлено, що накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Пунктами 4.1., 4.3. цих же правил встановлено, що заповнення накладної під час перевезення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі складання акта в графі 49 "Відмітки залізниці" залізницею зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено. Пунктом 5.5. цих же Правил встановлено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі, визначеному статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Правилами складання актів (ст. 129 Статуту) встановлено, що:

п. 1 - при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 N 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за N 165/3458);

п. 2 - комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин, зокрема, як невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах;

п. 8. - комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу. Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів;

п. 10. - комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці (пункт 10 із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 р. N 138);

п. 12. - якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи міститься комерційний акт АА №06281/12 від 04.12.2016, у якому зазначено, що на основі акта загальної форми проводилось зважування вагона №59023838 та вагона №68778612 з вантажем - деревина топливна на 150 тонній тензометричній вагонній вазі та виявлено невідповідність маси вантажу, зазначеній у накладній фактичній масі вантажу, а також про завантаження вагону понад вантажопідйомність.

При цьому, посилання апелянта на необхідність визначення маси вантажу іншим способом (відповідно до Коефіцієнтів переводу щільних кубометрів деревини в тонни або на кранових вагах) колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 Правил приймання вантажів до перевезення маса лісоматеріалів і дров визначається відправником зважуванням та в окремих випадках умовно. Лісоматеріали й дрова, маса яких визначається умовно, повинні пред'являтися до перевезення із зазначенням у накладній таких відомостей: у разі перевезення в спеціальних контейнерах або в пакетах - кількості контейнерів або пакетів; у разі перевезення з використанням верхньої звуженої частини обрису навантаження ("шапки") - кількості основних штабелів, їх висоти і кількості штабелів, укладених у "шапці"; у разі перевезення лісоматеріалів і дров у критих вагонах - кількості штабелів; в інших випадках - кількості штабелів і їх висоти.

Згідно з п. 22 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Таким чином, зазначена умова щодо видачі вантажів не містить імперативного припису щодо перевірки маси вантажу саме таким способом, яким остання визначалась на станції відправлення, а отже, зважування вантажу на станції у зручний та облаштований для цього спосіб на 150 тонній тензометричній вагонній вазі, не суперечить вказаній нормі.

Так, порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, що за своїм змістом кореспондується зі ст. 37 Статуту залізниць України.

Відповідно до п. 7 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Отже, зважування на вагонних вагах є одним із передбачених Правилами способів визначення маси вантажу.

При цьому, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Разом з тим, залізниця, користуючись правом, передбаченим статтею 24 Статуту, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Частини 1, 2 статті 24 Статуту залізниць України визначають, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Посилання апелянта, що останній не замовляв послуги щодо перевірки маси вантажу є безпідставними, оскільки стаття 24 Статуту надає залізницям право перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у залізничній накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, у тому числі і після прибуття вантажу на станцію призначення.

Стаття 122 Статуту залізниць України встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі визначеному статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин та види штрафних санкцій визначено главами 24, 26 ГК України. За їх змістом, зокрема, відповідно до норм статей 216, ч. 1, 217 ч.ч. 1, 4, 218 ч.ч. 1, 2, 230 ч. 1, 232 ч. 3 ГК України, господарську санкцію у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що зазначений комерційний акт АА № 06281/12 від 04.12.2016 є належним доказом обставин, які є підставою для покладення відповідальності на суб'єкта відносин перевезення вантажів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування штрафу в п'ятикратному розмірі тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги в розмірі 41447,50 грн.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Фастівське лісове господарство" та скасування рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2017 по справі №911/1562/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Фастівське лісове господарство" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2017 по справі №911/1562/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №911/1562/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

Н.Ф. Калатай