ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року Справа № 916/99/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого:Удовиченка О.С.
суддів:Катеринчук Л.Й., Куровського С.В.
розглянувши касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва

на постанову та на рішення Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 господарського суду Одеської області від 01.03.2017

у справі№ 916/99/17 господарського суду Одеської області
за позовомКвартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва
доПриватного підприємства "Артек-Союз"
простягнення 215 638, 68 грн.,
в судовому засіданні взяли участь представники :
Приватного підприємства "Артек-Союз"Ніжніченко О.А.

В С Т А Н О В И В :
В січні 2017 Квартирно - експлуатаційний відділ м. Миколаєва (далі КЕВ м. Миколаєва) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства "Артек-Союз" (далі ПП "Артек-Союз") про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, спожиті в процесі надання послуг з харчування в сумі 215638,68 грн. за період січень - березень 2014 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2012 між КЕВ м. Миколаїва та ПП"Артек-Союз" були укладені договори №98 та №99 про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування. Після закінчення строку дії зазначених договорів (31.12.2013) позивачем продовжувались надаватися відповідачу послуги з теплопостачання, загальна вартість яких становить 215 638,68 грн., що підтверджується довідками про спожиту теплову енергію. Посилаючись на Закон України "Про житлово-комунальні послуги" позивач вважає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а тому просив стягнути з відповідача 215 638,68 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, спожиті в процесі надання послуг з харчування.
Рішенням господарського суду Одеської області від 01.03.2017 (суддя Демешин О.А.), яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 (колегія суддів: Будішевська Л.О., Таран С.В., Мишкіна М.А.) у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва відмовлено у повному обсязі.
Судові рішення мотивовані тим, що в спірний період між сторонами були відсутні договірні відносини, а виставлені позивачем рахунки за спожиту ПП "Артек-Союз" теплову енергії є необґрунтованими, оскільки розраховані на підставі тарифів, які не затвердженні уповноваженим органом.
Квартирно - експлуатаційний відділ м. Миколаєва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 01.03.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017, прийняти нове рішення, яким стягнути з ПП "Артек-Союз" на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 215638,68 грн., здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема: ст.19, ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст. 43, 101 ГПК України.
Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2011 між Квартирно - експлуатаційним відділом м. Миколаєва та ПП "Артек-Союз" укладено договори про використання нерухомого майна 1П 24П., відповідно до яких ПП "Артек-Союз" зобов`язується:
- забезпечувати збереження майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому технічними, санітарними та екологічними нормами;
- нести відповідальність за дотримання правил експлуатації інженерних мереж, протягом 30 робочих днів після підписання договору укласти прямі договори на постачання комунальних послуг га енергоносіїв з постачальними організаціями, а у разі технічної неможливості щодо укладення прямих договорів, укласти з балансоутримувачем майна договори про відшкодування витрат балансоутримувача за надані комунальні послуги та енергоносії.
Судами встановлено, що на виконання наведених договорі, 07.03.2012 між Квартирно - експлуатаційним відділом м. Миколаєва та ПП "Артек-Союз" укладено договори про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування № 98 та № 99.
Відповідно до розділу 1 цих договорів, ПП "Артек-Союз" сплачує Квартирно - експлуатаційному відділу м. Миколаєва вартість теплової енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, що надаються на підставі додаткової угоди від 29.12.2011 №10 до договору харчування від 01.03.2012 №286/2/12/6 про закупівлю послуг харчування для кожної військової частини, до площ яких має доступ відповідач, згідно наказу Міністра оборони України від 28.12.2011 № 846.
До зазначених договорів сторонами укладалися додаткові угоди, відповідно до яких строк дії договорів від 07.03.2012 № № 98, 99 пролонгований до 31.12.2013.
Підставою звернення Квартирно - експлуатаційного відділу м. Миколаєва до господарського суду за захистом свого порушеного права стала несплата відповідачем вартості спожитої теплової енергії за січень березень 2014 року в сумі 215 638,68 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій послалися на приписи ст.ст. 14, 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.632 ЦК України, ст.13 Закону України "Про теплопостачання" та виходили з того, що розрахунок вартості спожитої теплової енергії здійснювався позивачем на умовах договорів від 07.03.2012 № 98 та № 99, термін дії яких сплив 31.12.2013. В той час, як приписами ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. У разі відсутності тарифу, визначеного договором, згідно ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Враховуючи факт відсутності доказів затвердження уповноваженим органом у встановленому порядку тарифів на теплопостачання та відсутності договору, на підставі яких міг би здійснюватися розрахунок заборгованості відповідача, суди були позбавлені можливості зробити висновок щодо правильності здійснення позивачем розрахунку заборгованості.
Колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
Нормами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Аналогічні положення містить ст. 175 ГК України.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини.
Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Споживач, відповідно до п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
В той же час нормою п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором покладено на виконавця.
Зі змісту ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" вбачається, що укладання договору на постачання теплової енергії є обов`язковим.
Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі Правила), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Таким чином, правовідносини між сторонами у справі повинні ґрунтуватися на договорі про надання послуг на постачання теплової енергії, оскільки підставою для стягнення вартості послуг з теплопостачання є саме невиконання умов договору.
Матеріали справи не містять доказів вжиття позивачем будь-яких заходів щодо укладення із відповідачем договору про надання послуг з теплопостачання. Крім того, позивачем не надано доказів затвердження тарифів на теплопостачання органом, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання, а тому тарифи на підставі яких позивачем самостійно розраховано заборгованість відповідача не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору за відсутності між сторонами договірних відносин.
Доводи заявника касаційної скарги, викладені в касаційній скарзі, даного висновку не спростовують.
Відповідно до ч.1 ст.11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 та рішення господарського суду Одеської області від 01.03.2017 є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.
Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 та рішення господарського суду Одеської області від 01.03.2017 у справі №916/99/17 залишити без змін.

Головуючий О.С. Удовиченко

Судді Л.Й. Катеринчук

С.В. Куровський