ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Справа № 913/1253/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Данилової М.В.,
Ходаківської І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛКОМ"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 28.03.2017
у справі№ 913/1253/16
Господарського суду Луганської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛКОМ" (далі ТОВ "ЕЛКОМ")
до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (далі ПАТ "АМК")
простягнення 22018,08грн
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:Лукашов В.В. (дов. від 12.05.2017), Лукашова С.В. (дов. від 12.05.2017); не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Луганської області (суддя Секірський А.В.) від 13.12.2016, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Зубченко І.В., судді: Ломовцева Н.В., Скакун О.А.) від 28.03.2017, у справі №913/1253/16 в позові відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ "ЕЛКОМ" просить скасувати ухвалені по справі судові акти та направити справу на новий розгляд до місцевого господарського суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.267, 525, 526, 530, 611, 625, 837 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.32, 36, 43, 53 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників скаржника, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов до висновку, що касаційна скарга не належить до задоволення з огляду на таке.

ТОВ " "ЕЛКОМ" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до ПАТ "АМК" про стягнення боргу у розмірі 10854,00грн, 3% річних у розмірі 1229,47грн та 9934,61грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №027/1-1497 від 15.12.2011 щодо розрахунку за виконані позивачем роботи.

Судами встановлено таке.

15.12.2011 між ПАТ "АМК" (замовник) та ТОВ "ЕЛКОМ" (підрядник) був укладений договір №027/1-1497 (далі договір).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору підрядник зобов'язується виконати монтаж та наладку електрообладнання по складу гранульованого магнія і відділенню підготовки магнієвого реагенту комплексу об'єктів ділянки випалу вапняку комплексу конвертерного цеху ПАТ "АМК " та інші роботи по мірі надходження проектно-кошторисної документації. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити прийняті роботи.

Згідно з п.2.1. договору вартість робіт за договором встановлюється конкретно для кожного виду робіт, встановленого проектно-кошторисною документацією, та оформлюється у вигляді договірної ціни на окремий вид робіт, або комплекс робіт, оформленої сторонами у вигляді додаткової угоди до даного договору, яка є його невід'ємною частиною, в якій окрім договірної ціни обумовлюються терміни виконання робіт та платежі за виконані роботи.

До договору №027/1-1497 від 15.12.2011 сторонами було підписано Додаткову угоду №1 від 24.02.2012, Додаткову угоду №2 від 10.05.2012 та Додаткову угоду №3 від 15.05.2012, якими сторони визначили вартість робіт за кожною додатковою угодою та загальну вартість договору.

Згідно п.3.1. договору поточна оплата здійснюється замовником у безготівковому порядку в національній валюті України щомісяця згідно з актом виконаних робіт (ФКБ-2в та ФКБ-3), підписаним сторонами, протягом 10 банківських днів.

За умовами п.3.2. договору розрахунок здійснюється замовником після підписання акта приймання-передачі виконаних робіт, враховуючи усунення виявлених в процесі приймання недоліків.

Пунктом 3.4 договору сторони визначили, що оплату за виконані роботи замовник здійснює за актами форми КБ-2в з урахуванням фактично виконаних робіт та забезпеченням підрядником норм виробітку.

Відповідно до п.10.3. договір діє з моменту його підписання та до 31.12.2012.

Договір та Додаткові угоди до нього підписані з обох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

Попередні судові інстанції встановили, що підрядником (позивачем) в межах договору №027/1-1497 від 15.12.2011 виконані роботи, зокрема, за спірними актами, на загальну суму 10854,00грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання будівельних робіт №29 від 08.11.2012, №31 від 08.11.2012 та №53 від 28.03.2013. Факт виконання визначених в актах робіт відповідачем не заперечується.

Втім, зазначені роботи не були оплачені відповідачем, що і стало підставою для звернення ТОВ "ЕЛКОМ" до господарського суду з цим позовом.

Вирішуючи спір у справі, попередні судові інстанції встановили факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань відносно розрахунку за виконанні роботи, та пославшись на приписи ст.ст.525, 526, 530, 837 ЦК України і умови п.3.1. договору, дійшли висновків щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором №027/1-1497 від 15.12.2011. Разом з тим, встановивши, що позовна давність пропущена позивачем, і за оцінкою судів за відсутності поважних причин такого пропуску, на підставі поданої відповідачем відповідної заяви, суди відмовили в позові саме з підстав спливу позовної давності.

Суд касаційної інстанції враховує, що висновки судів попередніх інстанцій оскаржуються виключно щодо застосування наслідків спливу позовної давності та вважає, що приймаючи рішення та постанову в справі, суди не припустились порушення або неправильного застосування вимог законодавства, з огляду на таке.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).

Враховуючи приписи ст.257 ЦК України, а також умови п.3.1. договору, попередні судові інстанції вірно встановили, що перебіг позовної давності по актам №29 та №31 за жовтень 2012 року від 08.11.2012 розпочався 23.11.2012 та закінчився 23.11.2015, а перебіг позовної давності по акту №53 за березень 2013 року від 28.03.2013 розпочався 12.04.2013 та закінчився 12.04.2016.

Поряд з цим, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою 11.11.2016 про що свідчить відбиток поштового штемпелю, наявний на конверті, в якому надійшла позовна заява, тобто зі спливом позовної давності.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За приписами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо)

З огляду на наведені вище приписи та встановлені судами фактичні обставини, висновки судів про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими.

Доводи скаржника про те, що в поданому ним клопотанні про відновлення строку на подачу позовної заяви було наведено поважні причини пропуску позовної давності, у зв'язку з чим, порушене право позивача підлягало захисту, судом відхиляються, з огляду на таке.

Обґрунтовуючи неможливість більш раннього звернення до суду з позовною заявою, скаржник посилається на Указ Президента України №405/2014 від 14.04.2014, відповідно до якого введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України".

Проте, заборгованість за спірним договором виникла у листопаді 2012 року та квітні 2013 року, тобто до початку проведення антитерористичної операції на сході країни, у зв'язку з чим позивач мав достатньо часу для звернення з позовом до суду, втім не реалізував своє право у вказаний період без наведення будь-яких обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно ускладнювали своєчасне подання позову, адже як доводи про наявність партнерських відносин між сторонами спору протягом тривалого часу, так і посилання на ухилення відповідача від сплати заборгованості та неодноразові звернення позивача до відповідача з відповідними вимогами, не свідчать про об'єктивну неможливість звернення до суду до початку проведення АТО.

Посилання скаржника на те, що з метою збереження всі первинні документи, що стосувалися господарської та кадрової документації, були передані на зберігання підприємству Приватне підприємство "Експерт-Інформ", а повернуті лише 20.06.2016, судом до уваги не приймаються, оскільки, здійснюючи передачу документів, позивач повинен був усвідомлювати всі ризики та наслідки такого передання, оскільки дії по передачі документів на зберігання третій особі не були для відповідача ані обов'язковими, ані єдиною можливою правомірною поведінкою.

Крім того, вказані обставини не виключали для позивача можливості звернення до суду в межах строків позовної давності з одночасним заявленням клопотання про витребування доказів у порядку ст.38 ГПК України, чого також не було здійснено.

Приписами ч.5 ст.267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, попередні судові інстанції надавши оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропущення позовної давності та поданим на їх обґрунтування доказам у відповідності до приписів ст.43 ГПК України, дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем не було доведено суду поважність причин пропуску позовної давності та не надано доказів її переривання.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли ґрунтовного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують, а зводяться до намагання переоцінити встановлені судами обставини і досліджені докази, що згідно з приписами ст.ст.1115, 1117 ГПК України перебуває поза процесуальними межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛКОМ" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.03.2017 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 913/1253/16 Господарського суду Луганської області залишити без змін.

Головуючий-суддя С.Бакуліна

Судді М.Данилова

І.Ходаківська