ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 жовтня 2017 року Справа № 25/5005/3077/2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Гольцової Л.А.,
Картере В.І.,
перевіривши касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 1"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2017
та на рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2017
у справі№ 25/5005/3077/2012 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПрокурора міста Дніпропетровська в інтересах держави в особі: 1. Дніпропетровської міської ради; 2. Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради;
доОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 1"
про стягнення 247 901,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана 07.08.2017 (згідно зі штемпелем поштового відділення зв'язку на конверті) Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 1" (далі - скаржник) касаційна скарга на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2017 у справі № 25/5005/3077/2012 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються, зокрема, докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 1111 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

Виходячи зі змісту наведених норм, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень.

Неповідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об'єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України господарському суду необхідно враховувати, що належним доказом надсилання іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів можна вважати розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (оригінал касового чека, розрахункової квитанції тощо).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно з п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Скаржником в якості доказу направлення примірника касаційної скарги Комунальному підприємству "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради до касаційної скарги додано фіскальний чек № 0720 від 07.08.2017 та опис вкладення до цінного листа від 07.08.2017.

Однак, доданий фіскальний чек № 0720 від 07.08.2017 та опис вкладення до цінного листа від 07.08.2017 не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції в якості належних та допустимих доказів, що підтверджують направлення примірника касаційної скарги б/н від 07.08.2017 Комунальному підприємству "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, з огляду на наступне.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради є: 49044, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 37, тоді як доданий фіскальний чек № 0720 від 07.08.2017 свідчить про надіслання копії касаційної скарги відповідачу на адресу: 49044 Дніпро, та опис вкладення до цінного листа від 07.08.2017, в якому зазначена адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75.

Водночас, доданий фіскальний чек поштової установи № 0720 від 07.08.2017 не є належним доказом надсилання копії касаційної скарги Комунальному підприємству "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, оскільки, поданий у сукупності з описом вкладення від цієї ж дати, він підтверджує факт надання однієї і тієї ж послуги поштового зв'язку, а відтак не свідчить про надсилання копії касаційної скарги за іншою адресою, ніж та, що зазначена у наведеному описі вкладення.

Неповідомлення сторони у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені статтями 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, заявником касаційної скарги не дотримано вимог ч. 4 ст. 111 ГПК України щодо надання до касаційної скарги належних доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі. Наведене є підставою для повернення касаційної скарги відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

В силу ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви).

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви).

Підпунктом 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до абзацу 4 п. 3.7. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розмір судового збору у випадку подання апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, судовий збір за подання позову в яких було сплачено до 01.09.2015, розраховується виходячи з суми судового збору, сплаченого при поданні позову. Цей розмір не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок, визначених Законом. При цьому якщо платник судового збору був звільнений від обов'язку сплачувати судовий збір (до 01.09.2015), то у випадку подання зазначених скарг та заяв після зазначеної дати розмір судового збору визначається залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити платник до 01.09.2015 за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

Таким чином, оскільки позивач на момент подання позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, то сума, яку він мав би сплатити складала 4 958,03 грн.

Отже, при зверненні до Вищого господарського суду України Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 1" необхідно було сплатити 5 949,64 грн. (4 958,03 грн. х 120%).

Проте, скаржник, звертаючись до суду касаційної інстанції, наведеного вище не врахував та сплатив судовий збір в меншому, ніж потрібно розмірі, а саме: 2 975,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 66 від 06.08.2017.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 1" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2017 у справі № 25/5005/3077/2012 підлягає поверненню скаржнику відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Керуючись ст. 86, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 1" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 та на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2017 у справі № 25/5005/3077/2012 повернути скаржнику без розгляду.

2. Справу № 25/5005/3077/2012 повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Л.А. Гольцова

В.І. Картере