РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017Справа №916/239/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

2. Державного підприємства «ТВК»

3. Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Концерн «Військторгсервіс»

про визнання договору № 4/2009 від 02.02.2009 припиненим

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача-1 ОСОБА_4, довіреність № б/н від 31.05.2017

від відповідача-2 не з'явився

від відповідача-3 Бабін Д.А., довіреність № 220/155/д від 15.02.2017

від третьої особи Козоріз А.С., довіреність № 03 від 04.01.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Одеської області передані позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Державного підприємства «ТВК» про визнання договору про надання права платного користування місцем (№ НОМЕР_1) для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» за № 4/2009 від 02.02.2009 припиненим з 01.10.2016.

Ухвалою Господарського суду Одеської області № 916/239/17 від 28.02.2017 залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство оборони України та Концерн «Військторгсервіс».

Рішенням Господарського суду Одеської області № 916/239/17 від 06.04.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду № 916/239/17 від 10.07.2017 залучено до участі у справі іншим відповідачем Міністерство оборони України, виключивши його зі складу третіх осіб.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду № 916/239/17 від 24.07.2017 рішення Господарського суду Одеської області № 916/239/17 від 06.04.2017 скасовано та повернуто матеріали справи до Господарського суду Одеської області для виконання вимог ч. 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.08.2017 справу № 916/239/17 передано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 916/239/17 були отримані Господарським судом міста Києва 18.08.2017 та згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.08.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 916/239/17 від 22.08.2017 справу призначено до розгляду на 14.09.2017.

Відповідач-2 у поданому 14.09.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що він не отримував жодних повідомлень про припинення дії договору № 4/2009 від 02.02.2009. Вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту. Також зазначає, що права позивача відповідачем-1 не порушено позивачем не порушено.

Відповідач-3 у поданому 05.10.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву зазначає, що 02.02.2009 між Міністерством оборони України, від імені якого діяло ДП МОУ «Південь», відповідно до договору доручення від 27.11.2008 та довіреності №220/1031/д від 27.11.2008 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 4/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, а саме торговим місцем № НОМЕР_1 строком до 02.02.2019. Договір № 4/2009 укладений ДП МОУ «Південь» з ФОП ОСОБА_2 на термін що перевищує термін дії договору доручення від 27.11.2008 укладеного між Міноборони України та ДП МОУ «Південь», крім того додаткова угода від 30.11.2010 до даного договору укладена після закінчення терміну дії (до 31.12.2009) договору доручення від 27.11.2008, тобто особою без належних повноважень на її укладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 916/239/17 від 14.09.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників позивача і відповідача-2 та невиконанням сторонами вимог ухвали суду від 22.08.2017, розгляд справи було відкладено на 05.10.2017.

Позивач в судове засідання 05.10.2017 не з'явився.

Відповідач-2 в судове засідання 05.10.2017 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Позивач і відповідач-2 належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано позивачу та відповідачу-2 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адреси, що зазначені в позовній заяві, а саме позивачу: АДРЕСА_1 та відповідачу-2: АДРЕСА_2.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників позивача та відповідача-2.

В судовому засіданні 05.10.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників відповідачі -1 і -3 та третьої особи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.11.2008 між Міністерством оборони України (довіритель) та Державним підприємством Міністерства оборони України «Південь» (повірений) укладено договір доручення за умовами п. 1.1. якого довіритель доручив, а повірений прийняв на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені Міністерства оборони України юридичні дії, пов'язані з укладенням та розірванням договорів з фізичними особами про надання права платного користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін, які порушуються, оспорюються чи охороняються законом.

Строк дії договору доручення від 27.11.2008 встановлено з 01.01.2009 до 31.12.2009.

02.02.2009 між Міністерством оборони України, від імені якого діяло Державне підприємство Міністерства оборони України «Південь», відповідно до договору доручення від 27.11.2008 та довіреності № 220/1031/д від 27.11.2008 та ОСОБА_2 було укладено договір № 4/2009 про надання права платного користування для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, а саме торговим місцем № НОМЕР_1 зі строком дії з 02.02.2009 до 02.02.2019.

27.12.2016 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, від імені якого діяв Концерн «Військторгсервіс» укладено договір № ВКС-1373 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ «Промтоварний ринок», вул. Рожева, торгове місце № НОМЕР_1, зі строком дії 27.12.2009 до 31.05.2019.

Спір виник внаслідок того, що відповідач-1 вважає, що договір № 4/2009 від 02.02.2009 не припинив свою дію, в зв'язку з чим ним не втрачені майнові права (право користування) на торгове місце № НОМЕР_1 на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, що порушує майнові права позивача, а тому позивачем пред'явлено вимоги про визнання припиненим договору № 4/2009 від 02.02.2009. При цьому позивач зазначає, що спірний договір є припиненим в силу того, що Міністерство оборони України, як сторона договору, реалізувало своє право на дострокове розірвання договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 6.4 договору № 4/2009 від 01.08.2009 дія договору припиняється у випадках:

- закінчення терміну, на який він був укладений;

- за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Матеріали справи свідчать, що 14.06.2016 між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» укладено договір доручення № 1 зі строком дії до 31.05.2019.

18.07.2016 та 23.08.2016 Державне підприємство «ТВК» повідомило ОСОБА_2, що підставою відмови приймати оплату за договорами є відповідне звернення Концерну «Військторгсервіс» до Державного підприємства «ТВК» (лист № 01/960 від 16.07.2016) та договір доручення № 1 від 14.06.2016, укладений між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено Концерну «Військторгсервіс».

Згідно з п. 1.1 договору доручення № 1 від 14.06.2016 Міністерство оборони України доручає, а Концерн «Військторгсервіс» приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені міністерства юридичні дії, пов'язані з укладенням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін в судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаний з виконання цього договору.

01.08.2016 Державним підприємством «ТВК» було доведено до відома ОСОБА_2 про припинення на вимогу Концерну «Військторгсервіс» дії договору № 4/2009 від 02.02.2009 (лист № 092/45 від 20.07.2016), у зв'язку з укладенням між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» договору доручення № 1 від 14.06.2016.

Згідно зі ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 1003 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно зі ст. 240 Цивільного кодексу України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Умовами договору доручення № 1 не передбачено можливості передачі Концерном «Військторгсервіс» своїх повноважень частково або в повному обсязі іншій особі.

Більше того листом № 01/960 Концерн «Військторгсервіс» повідомив Державне підприємство «ТВК» про укладення з Міністерством оборони України договору доручення № 1 від 14.06.2016 та просив припинити надання послуг стосовно місць та контейнерів по вул. Рожевій, ТОВ «Промтоварний ринок» та надати Концерну «Військторгсервіс» оригінали контрактів з відповідними фізичними та/або юридичними особами. Даний лист отримано Державним підприємством «ТВК» 21.06.2016 та зареєстровано за вх. № 024.

З огляду на викладене, повідомлення про припинення дії договору № 092/45 від 20.07.2016 не може вважатись належним, оскільки Державне підприємство «ТВК» не уповноважене на вчинення вказаних дій в інтересах Міністерства оборони України і термін договору доручення між Міністерством оборони України та Державним підприємством Міністерства оборони України «Південь», правонаступником якого є Державне підприємство «ТВК» припинився 31.12.2009 та з 01.06.2016 доручення на укладення та розірвання договорів про надання права платного користування місцями для встановлення 20-ти футових контейнерів надане Концерну «Військторгсервіс».

З огляду на правову природу договору № 4/2009 від 02.02.2009 господарський суд приходить до висновку, що вказаний договір є договором найму, до якого слід застосовувати положення законодавства, якими врегульовані правовідносини найму (оренди).

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно приписів ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 781 Цивільного кодексу України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Доказів в підтвердження наявності обставин, що викладені в зазначених вище нормах, що є підставою для припинення договору № 4/2009 від 02.02.2009, не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема розірвання договору.

Відповідно ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Орендна плата згідно ст. 284 Господарського кодексу України є істотною умовою договору оренди.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Пунктом 6.3. договору № 4/2009 від 02.02.2009 визначено, що договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж 2 місяці.

Статтею 782 Цивільного кодексу України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Доказів того, що у ОСОБА_2 існує заборгованість за договором № 4/2009 від 02.02.2009 та даний договір є розірваним шляхом відмови Міністерства оборони України від договору або в судовому порядку не подано.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору № 4/2009 від 02.02.2009 припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 12.10.2017.

СуддяВ.В. Сівакова