ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 рокуСправа № 912/2778/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 912/2778/17

за позовом Дочірньої компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут"

про стягнення 208 028,70 грн.

за участі представників:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали;

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_1 підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" про стягнення основного боргу за період з грудня 2015 по серпень 2017 року в розмірі 155 110,83 грн., пеню за невиконання зобов'язань березня 2016 - липня 2017 у розмірі 11 684,64 грн., штрафу за невиконання зобов'язань серпня 2016 - липня 2017 у розмірі 6 204,42 грн., суми на яку збільшилась заборгованість за зобов'язаннями грудня 2015 - червня 2017 внаслідок інфляційних процесів за період з січня 2016 по липень 2017 року у розмірі 16 738,93 грн., 3% річних нараховані на заборгованість за зобов'язаннями грудня 2015 - липня 2017 нарахованих за період з 31.12.2015 по 11.09.2017 в сумі 4 034,38 грн., суми на яку збільшився основний борг, стягнутий за рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.02.16 у справі № 912/31/16, внаслідок інфляційних процесів з грудня 2015 року по липень 2017 року у розмірі 11 573,99 грн., 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, стягнутого згідно з рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.02.16 у справі № 912/31/16 за період з 20.12.2015 по 11.09.2017 у розмірі 2 681,51 грн., а також сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині здійснення повних та своєчасних оплат за договором № 14/12-264 від 31.05.2012 про реструктуризацію заборгованості.

Ухвалою від 25.09.17 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 17.10.17 об 11:00 год, від сторін витребувано необхідні для розгляду спору документи.

У судовому засіданні 17.10.17 сторони участі своїх представників не забезпечили, витребуваних доказів не подали.

В той же час позивач та відповідач є належно повідомленими про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявними в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного та норм ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання, господарський суд вважає можливим розглянути справу №912/2778/17 в судовому засіданні 17.10.2017 за відсутності представників сторін та за наявними у справі документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши усі обставини справи, оцінивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Кредитор) та ОСОБА_1 підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (Боржник) укладено договір № 14/12-264 від 31.05.2012 про реструктуризацію заборгованості (надалі за текстом Договір).

За умовами даного Договору сторонами погоджено, що Кредитор та Боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (реструктуризація), що виникла у Боржника перед Кредитором за Договором поставки природного газу від 21.12.2009 № 42/09-10-БО (п. 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 Договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1.1 Договору складає 1684059,63 грн, станом на 31.03.2012, що підтверджується Актом звірки розрахунків.

Пунктом 2.2 Договору сторонами визначено, що Боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1 Договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі Графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначені цим Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Так, згідно Графіку сторонами погоджено щомісячну сплату Боржником на користь Кредитора по 7386,23 грн, починаючи з травня 2012 року по квітень 2031 року.

У відповідності до п. 2.3 Договору зобов'язання Боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок Кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2 Договору.

Усі умови Договору погоджено сторонами шляхом його підписання та скріплення печатками.

За розрахунком позивача відповідачем не виконано умови Договору в частині сплати платежів за грудень 2015 року - серпень 2017 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 155 110,83 грн (7386,23 грн * 21 місяць = 155 110,83 грн), що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

При розгляді даного спору господарський суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За правилами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Господарський суд враховує, що відповідачем не спростовано позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, доказів на підтвердження погашення заборгованості чи її контррозрахунок суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 155 110,83 грн основного боргу та задовольняє їх повністю.

Окрім того, позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 16 738,93 грн та 3% річних у сумі 4034,38 грн, нараховані на заборгованість за зобов'язаннями грудня 2015 - липня 2017 за період з січня 2016 по липень 2017 та з 31.12.15 по 11.09.17 відповідно.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарський суд враховує правомірність розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, здійсненого позивачем окремо по простроченим платежам за кожен місяць, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 16 738,93 грн за період з січня 2016 по липень 2017 та 3% річних у сумі 4034,38 грн за період з 31.12.15 по 11.09.17 господарським судом задовольняються повністю.

Окрім того, позивач з посиланням на п. 3.4 Договору, просить стягнути з відповідача за невиконання зобов'язань березня 2016 року - липня 2017 року пеню у сумі 11684,64 грн та 6204,42 грн штрафу.

За змістом п. 3.4 Договору за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п. 2.2 Договору, Боржник зобов'язався сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу приписів частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Розрахунок штрафу та пені, здійснений позивачем, господарським судом перевірено та враховано, що його здійснено окремо за кожним простроченим платежем.

Окрім того, судом враховується, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 11 684,64 грн та 6 204,42 грн штрафу є обґрунтованим та задовольняються судом у повному обсязі.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення суми на яку збільшився основний борг, стягнутий за рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.02.16 у справі № 912/31/16, внаслідок інфляційних процесів з грудня 2015 року по липень 2017 року у розмірі 11 573,99 грн. та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, стягнутого згідно з рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.02.16 у справі № 912/31/16 за період з 20.12.2015 по 11.09.2017 у розмірі 2 681,51 грн.

Рішенням Господарського суду від 24.02.16 по справі № 912/31/16, що набрало законної сили, стягнуто зі ОСОБА_1 підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Крупської, 2а, ідентифікаційний код 31678853) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) заборгованість у сумі 63620,91 грн, з яких: 51 703,61 грн основного боргу, 7551,82 грн пені, 3102,22 грн штрафу, 790,33 грн інфляційних втрат, 472,93 грн 3% річних, а також 1218,00 грн судового збору.

Відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання є нарахування процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Так, згідно частини другої наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), які передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов'язання.

При цьому, наявність судового рішення, яким вирішено питання про стягнення суми основного боргу, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін, оскільки ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора законодавчо не визначено як правова підстава припинення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція неодноразово підтверджена судовою практикою Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України у справах: № 3-116гс11 від 14.11.2011, № 3-142гс/11 від 23.01.2012 та ін.).

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем нараховано на суму основного боргу у розмірі 51 703,61 грн. інфляційні втрати за період з грудня 2015 по липень 2017, що складають 11 573,99 грн.

Вказаний період позивачем визначено правомірно, з огляду на те, що у справі № 912/31/16 розглянуто позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період по листопад 2015 року. 3% річних позивачем нараховано у сумі 2 681,51 грн. за період з 20.12.15 по 11.09.17, з урахуванням того, що у справі № 912/31/16 розглянуто позовні вимоги щодо стягнення 3% річних за період по 19.12.2015.

Господарський суд, перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок, з урахуванням правомірно визначених періодів нарахувань, дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 11 573,99 грн. і 3% річних у сумі 2 681,51 грн. та відповідно задовольняє їх.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач правом на подання суду доказів, які б спростовували позовні вимоги, не скористався, власний контррозрахунок сум, заявлених до стягнення, суду не подав.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

В силу вимог статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства - товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (27500, Кіровоградська обл., м. Світловодськ, вул. Крупської, 2-А, і.к. 31678853) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, і.к. 31301827) основний борг в розмірі 155 110,83 грн., пеню за невиконання зобов'язань березня 2016 - липня 2017 у розмірі 11 684,64 грн., штраф за невиконання зобов'язань серпня 2016 - липня 2017 у розмірі 6 204,42 грн., суму на яку збільшилась заборгованість за зобов'язаннями грудня 2015 - червня 2017 внаслідок інфляційних процесів за період з січня 2016 по липень 2017 року у розмірі 16 738,93 грн., 3% річних нараховані на заборгованість за зобов'язаннями грудня 2015 - липня 2017 в сумі 4 034,38 грн., суму на яку збільшився основний борг, стягнутий за рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.02.16 у справі № 912/31/16, внаслідок інфляційних процесів з грудня 2015 року по липень 2017 року у розмірі 11 573,99 грн., 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, стягнутого згідно з рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.02.16 у справі № 912/31/16 за період з 20.12.2015 по 11.09.2017 у розмірі 2 681,51 грн., а також 3120,43 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 17.10.2017.

Суддя Т. В. Макаренко