КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. Справа № 910/7916/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

У судовому засіданні взяли участь представники сторін:

від позивача: Чайка О.В.-за довіреністю № б/н від 10.04.2017;

від відповідача (апелянта): Шляхтун А.П.- за довіреністю № б/н від 08.06.2017;

від третьої особи: Лабатюк Я.М.- за довіреністю № б/н від 20.04.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте швидше» на рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2017 у справі № 910/7916/17 (суддя Спичак О.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте швидше», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко», с. Софіївська Борщагівка, Києво - Святошинський р-н., Київська обл.

про стягнення 1 034 693,52 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (надалі-позивач/ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте швидше» (надалі-відповідач/ТОВ «Одужуйте швидше») про стягнення 1 034 693,52 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.05.2017 порушено провадження у справі №910/7916/17 та призначено її до розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» та відповідачем 18.11.2014 було укладено договір поставки № 320. Як вказує позивач, що право вимоги до ТОВ «Одужуйте Швидше» на суму 1 034 693,52 грн. виникло у ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації» на підставі договору № Ф130417 від 13.04.2017 надання послуги факторингу ( т.1, а.с. 6-9).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.07.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (надалі-третя особа/ТОВ «Фрам Ко»).

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2017 у справі № 910/7916/17 (суддя Спичак О.М.) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 1 034 693,52 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Також судом першої інстанції було відмовлено у поданому відповідачем клопотанні про зупинення провадження у даній справі до пов'язаної з нею господарської справи № 911/1882/17.

При цьому суд першої інстанції керувався приписами ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 615, 629, 662, 663, 664, 688, 691, 692, 1077, 1078, 1079 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «Одужуйте швидше» (надалі-апелянт) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та судові витрати у справі № 910/7916/17 у повному обсязі покласти на ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації».

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме ст.ст. 54, 63, 79 Господарського процесуального кодексу України; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, а також порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 1082 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 відновлено ТОВ «Одужуйте швидше» пропущений процесуальний строк на звернення з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2017 у справі № 910/7916/17; скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.09.2017.

12.09.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2017 залишити без змін.

14.09.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Одужуйте швидше» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у якому останнє просить зупинити провадження у справі № 910/7196/17 до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі № 911/1882/17 за позовом ТОВ «Одужуйте швидше» до ТОВ «Фрам Ко» та ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації» про визнання недійсним договору надання послуги факторингу № Ф130417 від 13.04.2017 між ТОВ «Фрам Ко» та ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації».

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Київського апеляційного господарського суду перебуває справа № 911/1882/17, а тому в разі визнання Київським апеляційним господарським судом недійсним договору послуги факторингу № Ф130417 від 13.04.2017 рішення суду вплине на вирішення даної справи.

19.09.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Фрам Ко» надійши пояснення, у яких останнє просить відмовити ТОВ «Одужуй швидше» у задоволенні апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2017 у справі № 910/7916/17 у повному обсязі.

19.09.2017 судом будо оголошено перерву у порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 17.10.2017.

У судому засіданні представник апелянта просив клопотання про зупинення провадження у справі задовольнити та зупинити провадження у даній справі до розгляду пов'язаної з нею господарської справи № 911/1882/17 до набранням законної рішенням у даній справі.

Представники позивача та третьої особи проти поданого апелянта клопотання про зупинення провадження у справі заперечували, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє подане клопотання ТОВ «Одужуйте швидше»про зупинення провадження, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зупинення провадження у справі, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, тобто закінчення строку визначається вказівкою на подію. Крім того, перелік підстав відкладення розгляду справи не є вичерпним, а зупинити провадження у справі господарський суд може лише з підстав, установлених законом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 Господарського процесуального кодексу України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог. Аналогічну правову позицію наведено у п.3.16 постанови №18 від 26.12.2011 пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Обґрунтовуючи заявлене клопотання відповідач посилався на те, що у провадженні Київського апеляційного господарського суду перебуває справа №911/1882/17 за позовом ТОВ "Одужуйте швидше" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» про визнання недійсним договору факторингу № Ф130417 від 13.04.2017, а тому в разі визнання Київським апеляційним господарським судом недійсним договору послуги факторингу № Ф130417 від 13.04.2017 рішення суду вплине на вирішення даної справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У разі зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених ч. 1 ст. 79 ГПК України, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі у порядку ст. 79 ГПК України та керуючись вказаними обставинами відмовляє у його задоволенні.

У судому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав.

Представник позивача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, з викладених у відзиві на неї підстав.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, з викладених у поясненнях на апеляційну скаргу ТОВ «Одужуй швидше» підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Статтею 626 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 18.11.2014 між ТОВ «Фрам Ко», як постачальником та ТОВ «Одужуйте Швидше», як покупцем було укладено договір поставки товару № 320 (надалі- договір поставки), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), та інше, а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.2 договору поставки загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами у видаткових накладних. Постачання товару здійснюється партіями. Партією товару є товар, наведений в одній видатковій накладній.

Загальна сума договору визначається фактичною сумарною вартістю товару, що був поставлений згідно цього договору за весь строк його дії ( п. 1.3. договору поставки).

Поставка товару здійснюється шляхом доставки продукції за адресою, вказаною покупцем, або на умовах само вивозу ( п. 2.1. договору поставки).

У п. 2.4. договору поставки сторони визначили, що тримання товару здійснюється уповноваженою на те особою покупця. Повноваження особи підтверджуються довіреністю.

За умовами п. 4.2. договору поставки розрахунки за товар здійснюються у безготівковій, або готівковій формі відповідно до законодавства.

Пунктом 4.1. вказаного правочину визначено, що покупець здійснює оплату за отриманий товар протягом 45 календарних днів з моменту його отримання.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання та діє до 31.12.2014. Якщо протягом 10 днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не виявила бажання його розірвати, то він вважається пролонгованим на наступний та кожний наступний рік (п.8.1 договору поставки).

За приписами зі ст. 193 Господарського кодексу України (надалі-ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 688 ЦК України визначено, що на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом і колегією суддів апеляційної інстанції, що на виконання умов договору № 320 від 18.11.2014 третьою особою було поставлено, а відповідачем прийнято у період з 24.01.2017 по 16.03.2017 товар, а саме лікарські засоби, вироби медичного призначення на загальну суму 1 034 693,52 грн., на підтвердження чого до матеріалів представлено відповідні товарно-транспортні накладні.

Вказані товарно-транспортні накладні містять посилання на договір поставки № 320 від 18.11.2014, скріплені підписами представників контрагентів та печатками господарських товариств.

Факт поставки товару на вказану суму 1 034 693,52 грн. за договором №320 від 18.11.2014 відповідачем не заперечується.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ч. 1 ст. 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За умовами п. 4.2. договору № 320 від 18.11.2014 року, розрахунки за товар здійснюються у в безготівковій, або готівковій формі відповідно до законодавства.

Як визначено у п. 4.1 договору № 320 від 18.11.2014 строк оплати товару, сума кожної поставки, вказується у накладних.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, та вбачається з представлених до матеріалів справи товарно-транспортних накладних, що строк оплати за ними встановлено 20 днів з моменту одержання товару.

Крім того, як свідчать матеріали справи, у відповідь на запит третьої особи Києво-Святошинським ОДПІ у ГУ ДФС у Київській області надано відповідь №4754/10/10-13 від 03.07.2017 у якій вказано, що розбіжності у співвідношенні податкових зобов'язань та оформленого податкового кредиту, зокрема, по контрагенту ТОВ "Одужуйте Швидше" не встановлені. Зокрема, у додатку до вказаного листа також наведено, що третьою особою задекларовано поставку відповідачу товару на суму 779 495,83 грн. (у січні 2017), у лютому 2017 на суму 1 015 675,56 грн. та у березні 2017 на суму 283 887,13 без урахування податку на додану вартість.

Отже, виходячи з умов договору № 320 від 18.11.2014 року, товарно-транспортних накладних, та вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що строк виконання покупцем свого обов'язку з оплати отриманого у період з 24.01.2017 по 16.03.2017, товар, а саме лікарські засоби, вироби медичного призначення на загальну суму 1 034 693,52 грн. є таким, що настав.

Поряд з цим, відповідачем належним чином та в повному обсязі свої грошові обов'язки за договором № 320 від 18.11.2014 виконано не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед ТОВ «Фрам Ко» в сумі 1 034 693,52 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що право вимоги до ТОВ «Одужуйте швидше» на суму 1 034 693,52 грн. виникло у ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації" на підставі договору № Ф1301417 від 13.04.2017 надання послуги факторингу.

13.04.2017 між ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації», як фактором та ТОВ «Фрам Ко», як клієнтом було укладено договір № Ф130417 про надання послуги факторингу, відповідно до п.1.1 якого фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 1 034 693,52 грн. у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право вимоги за договором поставки № 320 від 18.11.2014 до ТОВ «Одужуйте Швидше» в розмірі 1 034 693,52 грн.

За умовами п.2.1 договору № Ф130417 від 13.04.2017 винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги, визначеної у п.1.1 договору. Фактор сплачує клієнтові у строк до 01.07.2017 шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти в сумі 982 958,84 грн.

Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (у разі наявності). Строк цього договору складає 1 рік та починає свій перебіг з моменту, визначеного у п.6.1 договору, та закінчується 03.04.2018 (п.п.6.1, 6.2 договору № Ф130417 від 13.04.2017 ).

У додатку №1 до договору контрагентами (позивачем та третьою особою) було погоджено перелік вимог, які передаються фактору за договором.

Згідно з додатком № 2 до договору № Ф130417 від 13.04.2017 сторонами визначено, що вимоги передаються у строк в три робочі дні з дати підписання договору. Склад документації: договір поставки № 320 від 18.11.2014 реєстр податкових накладних за лютий-березень 2017, реєстр неоплачених видаткових накладних станом на 16.03.2017, акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.2017 по 16.03.2017 включно.

Отже, згідно визначених умов договору надання послуги факторингу № Ф130417 від 13.04.2017, у фактора - ТОВ ФК"Європейське бюро реструктуризації" виникло право грошової вимоги до ТОВ «Одужуйте швидше» на загальну суму 1 034 693,52 грн.

Актом до договору надання послуги факторингу № Ф130417 від 13.04.2017 сторони засвідчили, що фактору перейшло право вимоги до ТОВ «Одужуйте швидше» за договором щодо сплати заборгованості в розмірі 1 034 693, 52 грн., яка виникла відповідно до договору поставки товару № 320 від 18.11.2014 укладеного між відповідачем та третьою особою ( т.3, а.с. 197).

03.05.2017 року, позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення № 13/04 від 03.05.2017 про відступлення права грошової вимоги факторові з вимогою сплати боргу у розмірі 1 034 693,52 грн. у триденний строк з дати отримання вказаного повідомлення ( т.1, а.с. 203).

Згідно з листом № 45 від 24.05.2017 року, відповідач, отримавши повідомлення про відступлення права вимоги за договором поставки № 320 від 18.11.2014 факторові, просив надати відповідні документи.

Отже, посилаючись на те, що право вимоги до ТОВ «Одужуй швидше» на суму 1 034 693,52 грн. виникло у ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації" на підставі договору надання послуги факторингу №Ф130417 від 13.04.2017 останній звернувся з даним позовом до суду.

За змістом ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Статтею 1077 ЦК України, встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 ст. 1079 ЦК України встановлено, що фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовою послугою є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальності вартості фінансових активів.

За своєю природою договір факторингу є оплатним, тобто договором, в якому обов'язку однієї сторони вчинити певну дію з надання певного блага кореспондує такий самий зустрічний обов'язок іншої сторони. Оплатність договору факторингу має імперативний характер, що зумовлюється змістом глави 73 Цивільного кодексу України. Отже, фактор за надання фінансової послуги завжди має отримувати від клієнта плату.

Як вже зазналось вище, 13.04.2017 між ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації», як фактором та ТОВ «Фрам Ко», як клієнтом було укладено договір № Ф130417 про надання послуги факторингу, відповідно до п.1.1 якого фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 1 034 693,52 грн. у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право вимоги за договором поставки № 320 від 18.11.2014 до ТОВ «Одужуйте Швидше» в розмірі 1 034 693,52 грн.

За умовами п.2.1 договору № Ф130417 від 13.04.2017 винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги, визначеної у п.1.1 договору. Фактор сплачує клієнтові у строк до 01.07.2017 шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти в сумі 982 958,84 грн.

Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (у разі наявності). Строк цього договору складає 1 рік та починає свій перебіг з моменту, визначеного у п.6.1 договору, та закінчується 03.04.2018 (п.п.6.1, 6.2 договору № Ф130417 від 13.04.2017 ).

У додатку №1 до договору контрагентами (позивачем та третьою особою) було погоджено перелік вимог, які передаються фактору за договором.

Згідно з додатком № 2 до договору №Ф130417 від 13.04.2017 сторонами визначено, що вимоги передаються у строк в три робочі дні з дати підписання договору. Склад документації: договір поставки № 320 від 18.11.2014 реєстр податкових накладних за лютий-березень 2017, реєстр неоплачених видаткових накладних станом на 16.03.2017, акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.2017 по 16.03.2017 включно.

Колегією суддів встановлено, що станом на момент укладання договору № Ф130417 від 13.04.2017позивач мав свідоцтво ФК № 568 від 07.05.15. про реєстрацію як фінансової установи, що вказує на наявність у останнього права на надання послуг факторингу згідно приписів ст. 1079 ЦК України.

За таких обставин, виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що у позивача на підставі договору № 130417 від 13.04.2017 виникло права вимоги до ТОВ «Одужуйте швидше» згідно договору поставки товару № 320 від 18.11.2014 на суму 1 034 693,52 грн, а ,відтак, позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації» до ТОВ "Одужуйте Швидше" про стягнення 1 034 693,52 грн. правомірно було задоволено судом першої інтанції.

Твердження заявника апеляційної скарги, що місцевим господарським судом було порушено п. 5 ч. 2 ст. 54 та п. 3 .ч. 1 ст. 63 ГПК України, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ч. 3 ст. 4-3 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує господарський суд повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи.

Для реалізації вказаних положень процесуального закону господарський суд наділений правом самостійно витребувати докази, залучати інших осіб до участі у справі, тощо.

Відповідно до п.п. 4, 11 ст. 65 ГПК України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, зобов'язує сторони виконати певні дії, витребовує від них документи, відомості, висновки тощо, необхідні для вирішення спору, вчиняє інші дії спрямовані на забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи.

Згідно п. 3.3 та абз. 7 п. 3.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК України з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки, позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на ст. 63 ГПК України. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

Більш того, в ст. 65 ГПК України визначено дії судді по підготовці справи до розгляду, зокрема, зобов'язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати певні дії (звірити розрахунки, провести огляд доказів у місці їх знаходження тощо); витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження; вчиняє інші дії, спрямовані на забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи.

Тобто, суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою може витребувати додаткові докази від позивача чи відповідача.

Що стосується посилання відповідача на порушення судом першої інстанції ст. 79 ГПК України, то слід зауважити, що ця стаття передбачає право, а не обов'язок суду зупиняти провадження по справі за наявності певних обставин; як встановлено колегією суддів, місцевий господарський суд з дотриманням приписів статей 33, 43, 79 ГПК України дійшов обґрунтованого висновку про можливість подальшого розгляду даної справи на підставі доказів поданих сторонами.

Крім того, як вірно було зазначено судом першої інстанції, що у разі задоволення господарським судом Київської області позовних вимог у справі №911/1882/17 за позовом ТОВ "Одужуйте швидше" до відповідачів ТОВ «Фрам Ко» та ТОВ «ФК «Європейське бюро реструктуризації» про визнання недійсним договору факторингу №Ф130417 від 13.04.2017 учасники судового процесу не позбавлені права та можливості звернутись до суду з заявою про перегляд рішення по справі №910/7916/17 за нововиявленими обставинами.

Твердження апелянта в поданій ним апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги наявність акту звіряння розрахунків за період з 01.01.2017 по 16.03.2017 на заявлену суму, колегія суддів вважає неогрунтованим, оскільки акт звірки у розумінні ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, у той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте швидше» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 10.07.2017 у справі № 910/7916/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров