номер провадження справи 9/28/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.10.2017 Справа № 908/590/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» на дії Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 51086349 від 07.07.2017 року

у справі № 908/590/15-г

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком»

про витребування майна з чужого незаконного володіння

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1»

за участю представників:

від стягувача ОСОБА_2, довіреність № 19-12/16-20 від 19.12.2016 року

від боржника не з'явився

від Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не зявився

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Запорізької області № П-559/17 від 02.08.2017 року, враховуючи перебування у відпустці судді-доповідача у справі ОСОБА_3, подану скаргу у справі № 908/590/15-г було призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2017 року скаргу у вказаній справі було розподілено на розгляд судді Смірнову О.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.09.2017 року за клопотанням представника стягувача строк розгляду скарги був продовжений на підставі ст. 69 ГПК України на пятнадцять календарних днів.

СУТЬ ПИТАННЯ: Стягувач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» звернувся до Господарського суду Запорізької області зі скаргою в порядку ст. 1212 ГПК України на дії Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якій просить суд:

- визнати дії заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4 неправомірними;

- скасувати постанову заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2017 року за № 51086349.

15.08.2017 року на адресу суду від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» надійшов відзив на скаргу, в якому останній не згодний із твердженнями стягувача стосовно виконання державним виконавцем п. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розшуку транспортного засобу. Звертає увагу на те, що відповідно до норм вказаної статті державним виконавцем виноситься постанова про розшук транспортного засобу боржника, а транспортний засіб що повинен бути переданий за наказом господарського суду Запорізької області від 06.10.2015 року у справі № 908/590/15-г належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» як лізингодавцю. Крім того, звертає увагу на те, що ані виконавче провадження, ані в скарзі немає будь-яких фактів наявності невиконання боржником рішення суду без поважних причин. Вважає, що державний виконавець перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження зробив всі виконавчі дії, право на проведення яких надані йому Законом України «Про виконавче провадження».

Від Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на електронну адресу суду 28.08.2017 року надійшли заперечення на скаргу. Проте, вказані заперечення надійшли без електронного цифрового підпису, про що судом складено акт.

04.09.2017 року від Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надішли заперечення на скаргу, в яких останній із доводами стягувача не згодний та обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне:

- згідно зі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією, але відповідно до договору ОСОБА_1 між стягувачем та боржником, транспортні засоби належать стягувачу, тобто, стягувачем не реалізовано свого права (як власника майна) оголосити у розшук майно яке за виконавчим документом необхідно передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1»;

- відповідно до ст. 63 Закону в разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на останнього двох штрафів, а у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника (а дане рішення не може бути виконано без участі боржника так як майно яке необхідно передати стягувачу не належить боржнику, а належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1»), виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження;

- 01.03.2017 року за вихідним №121 до Приморського ВП ГУНП в Донецькій області надіслано подання про притягнення до кримінальної відповідальності керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво» Альтком».

- 07.07.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51086349.

- 07.07.2017 року державним виконавцем у звязку з закінчення виконавчого провадження складено доповідну на імя начальника Відділу про виділення накладених на Боржника та несплаченим останнім штрафів (в порядку ст. 63 Закону) (постанова про накладення штрафу ВП № 51086349 від 02.06.2016 року та постанова про накладення штрафу ВП № 51086349 від 14.06.2016 року);

- вказує, що визнати дії заступника начальника відділу Приморського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4 неправомірними та скасувати постанову заступника начальника відділу Приморського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2017 року за №51086349 - не є можливим так як проведення дій та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2017 року за №51086349 здійснено заступником начальника відділу Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 (тобто, іншою посадовою особою).

На адресу суду 18.09.2017 року від Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 19.09.2017 року зобовязано Приморський відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надати докази направлення подання про притягнення до кримінальної відповідальності № 121 від 01.03.2017 року (поштовий чек, опис вкладення до поштового відправлення і т. д.).

Від Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на електронну адресу суду 02.10.2017 року надійшли письмові пояснення з питання направлення подання про притягнення до кримінальної відповідальності № 121 від 01.03.2017 року. Проте, вказані заперечення надійшли без електронного цифрового підпису, про що судом складено акт. 03.10.2017 року вказані пояснення надійшли на адресу суду в оригіналі.

Представники боржника та Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання 17.10.2017 року не зявилися, про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Представник стягувача в судовому засіданні 17.10.2017 року підтримав вимоги викладені у скарзі та надав додаткові докази.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для розгляду скарги на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом. Тому не зявлення до судового засідання представників стягувача та боржника не перешкоджає розгляду скарги по суті, у звязку з чим вона розглядається за наявними в ній матеріалами згідно вимог ст. 1212 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, скаргу, мотиви її обґрунтування, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2015 року у справі № 908/590/15-г позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» задоволено повністю, вирішено витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ4G166644. Також, вказаним рішенням вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» 3955,35 грн. судового збору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.07.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Шляхове будiвництво «Альтком» на рішення господарського суду Запорiзької області від 26.03.2015 року у справі №908/590/15-г залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2015 року у справі №908/590/15-г - залишено без змін, доповнивши п.2 резолютивної частини рішення наступними словами: «впродовж одного місяця з моменту набрання даним рішенням законної сили».

На виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2015 року та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 01.07.2015 року у справі № 908/590/15-г господарським судом були видані відповідні накази від 06.10.2015 року.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що з метою примусового виконання рішення суду в даній справі щодо виконання наказу від 16.10.2015 року про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» та передання Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ4G166644, Приморським відділом державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 16.05.2016 року була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 51086349 в порядку ст.. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

02.06.2016 року актом державного виконавця встановлено, що вимога державного виконавця про надання транспортного засобу належні передачі стягувачу боржником не виконано, також заступником начальника відділу Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5 була прийнята постанова про накладення штрафу, за змістом якої за невиконання рішення суду на боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» було складено накладено штраф у розмірі 1020,00 грн.

В подальшому актом державного виконавця від 14.06.2016 року встановлено, що вимога державного виконавця про надання транспортного засобу належні передачі стягувачу боржником не виконано, заступником начальника відділу Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5 була прийнята постанова про накладення штрафу від 14.06.2016 року, за змістом якої за невиконання рішення суду на боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» було накладено штраф у розмірі 2040,00 грн.

01.07.2016 року заступником начальника відділу Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5 зупинено виконавче провадження на підставі п. 1 ч.1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

01.03.2017 року Приморський відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області звернувся до начальника Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області із поданням № 121 про притягнення керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України.

Як зазначає у поясненнях Приморський відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, що надійшли до суду 03.10.2017 року, вказане подання надсилалося на адресу Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області простою кореспонденцією.

Відповідно до листа Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 02.10.2017 року № 13-ПІ/104/05-2017, наданого стягувачем у судовому засіданні 17.10.2017 року, подання Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» за №121 до Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області не надходило.

Постановою від 07.07.2017 року заступником начальника відділу Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 поновлено виконавче провадження № 51086031.

07.07.2017 року заступником начальника відділу Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2017 року в порядку п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, за змістом якої державним виконавцем вжито всі заходи передбачені ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», але рішення не може бути виконано без участі боржника.

Стягувач у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» з вказаною постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не погоджується, просить її скасувати, а дії начальника відділу ОСОБА_4 щодо її прийняття неправомірними, у звязку з чим звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 121-2 ГПК України, в обґрунтування якої зазначає наступне:

- вважає, що держаним виконавцем не вчинено жодних дій, які були направлені на пошук чи виявлення вказаного майна, яке підлягає поверненню згідно судового наказу;

- вказує, що п. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання;

- звертає увагу, що всупереч нормам ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не здійснено жодних дій для розшуку вищезазначеного майна;

- зазначає, що виходячи з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем не здійснено жодних заходів, окрім винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про зупинення та поновлення виконавчого провадження та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження;

- вказує, що оскаржувана постанова була винесена ще 07.07.2016 року, однак до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» вона надійшла лише 21.07.2017 року оскільки була направлена лише 17.07.2017 року, що суперечить приписам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Надавши правову кваліфікацію діям учасників виконавчого провадження, правову норму, яка підлягає застосуванню у відносинах сторін, дослідивши її фактичні обставини, повязані з виконанням рішення суду, врахувавши доводи стягувача, позицію Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Законодавець визначає такі поняття як: дії та бездіяльність державної виконавчої служби, які обовязково повязані з протиправною поведінкою. А саме, під діями слід розуміти - повноваження будь-якої посадової особи не здійснювати дії, які суперечать закону. У той же час бездіяльність передбачає невиконання цією особою юридичних обовязків здійснювати дії у межах закону.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів. Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що стягувач скористався наданим йому процесуальним законом правом на оскарження дій органу Державної виконавчої служби, подавши до суду скаргу, в якій просить скасувати постанову заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2017 року за № 51086349, яка прийнята на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Так, приписами п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець в обґрунтування її прийняття посилається на те, що ним вжито всі заходи передбачені ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», але рішення не може бути без участі боржника.

Так, після відкриття виконавчого провадження № 51086349 державним виконавцем 02.06.2016 року та 14.06.2016 року складено акти щодо невиконання боржником передачі стягувану транспортного засобу та винесено постанови про накладення штрафів. Крім того, 01.03.2017 року Приморський відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області звернувся до начальника Приморського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області із поданням № 121 про притягнення керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України.

За приписами 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Частиною першою ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця вчиняти виконавчі дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника.

Порядок передачі стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, визначено у частині VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, далі Інструкція № 512/5.

Відповідно до п. 22 частини VIII Інструкції № 512/5 передача стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, здійснюється в установлений виконавцем строк за участю сторін виконавчого провадження. У разі наявності інформації про місцезнаходження предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження вказує час та місце примусового виконання рішення про передачу стягувачу присуджених предметів, а також попереджає стягувача про повернення йому виконавчого документа на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону, якщо він не з'явиться на виконання без поважних причин.

Пунктом 23 частини VIII Інструкції № 512/5 виконавець в присутності понятих вилучає у боржника предмети, зазначені у виконавчому документі і передає їх стягувачу або його представнику, про що складає акт передачі. Акт складається у трьох примірниках. Один примірник акта залишається у виконавчому провадженні, інші - вручаються стягувачу та боржникові або їх представникам під підпис. В акті зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, прізвища, імена та по батькові виконавця, сторін виконавчого провадження та інших осіб, які беруть участь у передачі майна, короткий опис майна. Акт підписуються виконавцем та сторонами виконавчого провадження, а також іншими особами, які беруть участь у передачі майна. У разі відмови сторін виконавчого провадження від підпису про це зазначається в акті.

Згідно з пунктом 24 частини VIII Інструкції № 512/5, у разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих. Умовами пункту 25 визначено, що якщо під час виконання рішення про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виявлено лише частину таких предметів, виконавець здійснює їх передачу в порядку, встановленому пунктом 23 цього розділу, про що робить відмітку у виконавчому документі.

Доказів вчинення державним виконавцем, дій передбачених частині VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, суд вважає, що підстав для прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа з посиланням на ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» не було, оскільки, рішенням суду у відповідача було витребувано спірне майно, а не зобов'язання бержника передати це майно стягувачеві. Ці дії відповідно до VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції № 512/5 можуть бути виконано і без участі боржника.

Крім того, державним виконавцем не доведено відсутність спірного майна у Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком».

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» і ст.4 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз.3 п.2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Згідно рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 року у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина «судового розгляду».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст.6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції («ОСОБА_6 проти Італії», заява №22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд наголосив, що «відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Європейський суд також зазначив, що «адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.».

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 51086031 від 07.07.2017 року прийнята безпідставно та передчасно, оскільки виконавчий документ - наказ № 908/597/15-г від 16.07.2015 року фактично не виконаний у встановлений в ньому спосіб, як того вимагають приписи ст.. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стягувачем доведено, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 51086349 від 07.07.2017 року прийнята державним виконавцем передчасно, безпідставно, з порушенням приписів Закону України «Про виконавче провадження», в т.ч. доведено, що виконавчий документ - наказ № 908/590/15-г від 16.10.2015 року фактично не виконаний у встановлений в ньому спосіб, як того вимагають приписи ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За такими обставинами вимоги стягувача, зазначені у скарзі, слід визнати правомірними, з урахуванням чого скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» на дії Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 51086349 від 07.07.2017 року у справі № 908/590/15-г підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 86, 115, 121-2 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Доводи стягувача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1», викладені у скарзі, визнати правомірними.

2. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» на дії Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 51086349 від 07.07.2017 року у справі № 908/590/15-г задовольнити.

3. Визнати неправомірними дії заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4 щодо закінчення виконавчого провадження № 51086349 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 16.10.2015 року у справі № 908/590/15-г про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» та передачи Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» вантажного автомобілю MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ4G166644.

4. Скасувати постанову заступника начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2017 року за № 51086349.

Суддя О.Г. Смірнов