ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Справа № 925/38/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач)
судді:Могила С.К.,
Нєсвєтової Н.М.,
за участю представника
позивачаОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні:
касаційну скаргуУправління соціального захисту населення Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області
на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року
у справі№ 925/38/17 Господарського суду Черкаської області
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_5
доУправління соціального захисту населення Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (надалі - ФОП ОСОБА_5, позивач) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Управління соціального захисту населення Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області (надалі - Управління соцзахисту населення Жашківської РДА, відповіач) 89642,00 грн витрат на перевезення окремих категорій громадян, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських автобусних маршрутах загального користування, що передбачено договором № 13 від 22.01.2015 року про розрахунки за надані послуги по перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом загального користування за рахунок субвенції з Державного бюджету України.

Відповідач у відзиві на позов просив відмовити позивачу, обґрунтовуючи це тим, що п. 3.3. договору на нього покладено обов'язок відшкодовувати витрати перевізнику по мірі надходження коштів, оскільки субвенції із державного бюджету Жашківському району у передбаченому обсязі виділені не були, а видатки на 2016 -2017 роки не передбачалися

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.01.2017 року у справі № 925/38/17 (суддя - Довгань К.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року (колегія у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І.), позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 89642 грн.

У касаційній скарзі відповідач просив скасувати судові рішення та зупинити провадження у справа, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій матеріального права, а саме: ст.ст. 638, 642, 651 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст. 180, 181, 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), ст. 51, 89, 102 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 7, 13, 37, 40, 41 Закону України "Про автомобільний транспорт", п.п. 2, 4, 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року (надалі Порядок № 256) та процесуального права, а саме: ст.ст. 42,43, 33, 84 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

05.10.2017 року відповідач надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 22.01.2015 року сторони уклали договір № 13 про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автомобільним транспортом загального користування за рахунок субвенції з Державного бюджету України (надалі - договір), яким було врегульовано взаємовідносини сторін щодо відшкодування коштів за транспортні послуги з перевезення пільгових категорій громадян на автобусних маршрутах загального користування: Жашків - Медовата, Жашків - Побійна - Павлівка (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору відповідач зобов'язався проводити відшкодування витрат перевізнику за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевому бюджету на компенсацію за пільгове перевезення громадян автомобільним транспортом по мірі надходження коштів.

У розділі 3 договору сторони погодили порядок розрахунків, відповідно до якого перевізник до 1 числа місяця, що настає за звітним, надає розрахунок фактичних видатків по перевезенню громадян, які користуються пільгами на автомобільному транспорті (п. 3.1.); згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України Управління бере на себе бюджетні зобов'язання тільки в межах асигнувань, встановлених кошторисом на 2015 рік (п. 3.2.); фінансування видатків на компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремих категорій громадян проводиться Управлінням з урахуванням фактично наданих послуг, але не більше від планової суми субвенції передбаченої кошторисом на 2015 рік по мірі надходження коштів з Державного бюджету (п. 3.3.); управління на підставі поданих розрахунків здійснює перерахування коштів на рахунок перевізника в терміни передбачені законодавством (п. 3.4.); до 3 числа місяця, наступного за звітним, сторони підписують акт звіряння за надані послуги за формою "3-пільга" (п. 3.5.).

15.07.2015 року сторони уклали додаткову угоду № 3, якою п. 3.3 договору було викладено в наступній редакції: "Фінансування видатків на компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремих категорій громадян проводиться Управлінням з урахуванням фактично наданих послуг, але не більше від планової суми субвенції, передбаченої кошторисом на 2015 рік в сумі 397565 грн (в т.ч. заборгованість за 2014 рік - 66414 грн) по мірі надходження коштів з Державного бюджету".

Позивач протягом 2015 року здійснював транспортні послуги з перевезення пільгових категорій громадян за графіками руху та маршрутами, які сторони погодили у договорі, однак відповідач не відшкодував йому вартість таких перевезень у повному обсязі, і станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача склала 89642,00 грн, що також підтверджено актом звіряння розрахунків станом на 01.01.2016 року (форма № 3- пільга).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд, керуючись зі ст.ст. 4, 29, 37 Закону України "Про автомобільний транспорт", Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" та п.п. 2, 8 Порядку № 256, виходив з того, що відповідач зобов'язаний оплатити вартість наданих позивачем послуг у повному обсязі, а відсутність у Державному бюджеті України на 2015-2017 рік коштів на відповідні цілі не є підставою для звільнення його від цього обов'язку.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення місцевого господарського суду, погодився з такими висновками, додатково зазначив про недоведеність відповідачем обставин відсутності субвенцій з державного бюджету саме у 2015 році. Лист Фінансового управління Жашківської РДА № 6 від 13.01.2017 року суд апеляційної інстанції визнав неналежним, оскільки він засвідчує відсутність фінансування у 2016 та 2017 роках, а не в 2015 році, коли позивачем надавались послуги з пільгових перевезень. Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що відповідач не надав доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про припинення надання послуг за договором через відсутність або ненадходження бюджетних коштів.

Беручи до уваги те, що судами попередніх інстанцій у межах наданих їм повноважень встановлено, що позивач у 2015 році виконав зобов'язання за договором та надавав транспортні послуги по перевезенню пільгових категорій громадян за графіками руху та маршрутами, вказаними в пункті 1.1 договору та додаткових угодах до нього, і відповідно до правового висновку ВСУ від 22 березня 2017 року у справі N 905/2358/16, який згідно ст. 11128 ГПК України є обов'язковим, сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання у спірних правовідносинах, Вищий господарський суд України вважає, що висновки судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог є законними та обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги, які зводяться до необхідності звільнення відповідача від обов'язку здійснити компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян, оскільки такі виплати повинні здійснюватися виключно в межах обсягів затверджених у місцевому бюджеті державних субвенцій, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання лише у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії", N 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III) органи влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання, взятих на себе зобов'язань.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року у справі № 925/38/17 - без змін.

Головуючий суддя:Кондратова І.Д.
Суддя:Могил С.К.
Суддя:Нєсвєтова Н.М.