ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2017 р. Справа № 922/1494/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Пелипенко Н.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Франтовський В.М. - дов. № 26/12-01 від 26.12.2016,

третіх осіб - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2492 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2017 у справі № 922/1494/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп інтернешнл", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Лідомед-Біо", м. Харків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, м. Київ

2) Державне підприємство "Харківський регіональний науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", м. Харків

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп інтернешнл" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Лідомед-Біо", в якій позивач просить визнати недійсним договір без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо".

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.07.2017 (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні позову відмовлено. Визнано недійсним договір без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер - груп" до ТОВ НВП "Лідомед - Біо".

Позивач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення місцевого господарського суду, порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати частково, а саме - скасувати пункт 1 резолютивної частини рішення; позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп інтернешнл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Лідомед-Біо", треті особи: Державне підприємство "Український медичний центр сертифікації", Державне підприємство "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" про визнання недійсним договору без номеру від 25.08.2010 "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо" - задовольнити; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог позивач посилається на те, що суд першої інстанції своїм рішенням в задоволенні позову відмовив, при цьому визнав недійсним договір б/н від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо" відповідно ст. 215 ЦК України, що і було предметом позову. Як зазначає апелянт, це правовий нонсенс, коли предметом позову є саме визнання недійсним договору і суд в задоволенні позову відмовляє, але в цьому ж рішенні визнає договір недійсним, тому позивач вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не є повним, якісним та чітким, що призвело до прийняття судом незаконного рішення.

02.10.2017 представник позивача надав додаткові пояснення, згідно яких просить прийняти до уваги інформацію про те, що 28.09.2017 Апеляційним судом Харківської області скасовано заочне рішення Київського райсуду м. Харкова по справі № 640/432/17 та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ТОВ "Лідер-груп інтернешнл" про визнання вищезазначеного договору недійсним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. В наданих відповідачем поясненнях він зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ТОВ "Лідер-груп інтернешнл", не повинен був визнавати оскаржуваний договір недійсним у зв'язку з тим, що фактично його не було укладено.

У письмових поясненнях відповідач зазначив, що у апеляційної інстанції є всі підстави для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, а саме для скасування рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2017 по справі №922/1494/17 в частині визнання недійсним договору без номеру від 25.08.2010 "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер - груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо".

Третя особа, Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, м. Київ, в судове засідання не з'явилась, 18.10.2017 від неї до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Держлікслужбу не наділено повноваженнями щодо перевірки чинності договорів. А отже, Держлікслужба діяла виключно в межах наданих їй владних повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, зокрема, частиною другою статті 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також, третя особа просить розглянути справу за відсутності представника Держлікслужби.

Третя особа, Державне підприємство "Харківський регіональний науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", м. Харків, в судове засідання не з'явилась, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що при перевірці та внесенні до бази даних "ТУ України" "ІНФОРМАЦІЯ_1", а також при внесенні змін до ТУ У 33.1-4:2008 ДП "Харківстандартметрологія" діяло у межах своєї компетенції. Перевірка ТУ на відповідність Закону України "Про авторське право і суміжні права" відноситься до сфери експертів та спеціалістів з питань інтелектуальної власності та не входить у компетенцію ДП "Харківстандартметрологія". Крім того, третя особа зазначає, що перевірку та реєстрацію ТУ У 26.6-4:2013 "Комплекс для діагностики і терапії "Лідомед-Біо" ДП "Харківстандартметрологія" не здійснювало. Також, просить розглянути апеляційну скаргу ТОВ "Лідер-груп інтернешнл" та прийняти судове рішення на розсуд суду відповідно до норм чинного законодавства України. Також, третя особа просить справу розглянути за відсутності представника ДП "Харківстандартметрологія".

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп інтернешнл" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Лідомед-Біо", в якій позивач просить визнати недійсним договір без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо".

Позивач зазначає, що 28.03.2008 року Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (у 2008 році мала назву Державна служба лікарських засобів і виробів медичного призначення Міністерства охорони здоров'я України) за ТОВ "Лідер- груп", співзасновником якого був ОСОБА_4, було зареєстровано виключне право на медичний вироб "ІНФОРМАЦІЯ_1" (далі по тексту "Вироб").

Для отримання Свідоцтва про Державну реєстрацію № 7650/2008 на Вироб були здійснені узгодження: в Державному Підприємстві "Український Медичний Центр Сертифікації" від 27.03.2008 року, у Державній Службі лікарських засобів і виробів медичного призначення від 28.03.2008 року, а також проведена реєстрація технічних умов в книзі обліку за №04725906/011725 від 25.06.2008 року ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" Держспоживстандарт України. Свідоцтво про Державну реєстрацію №7650/2008 від 28.03.2008 року на Вироб було видано Державною службою лікарських засобів і виробів медичного призначення відповідно до наказу №35-Адм Державної служби лікарських засобів і виробів медичного призначення від 28.03.2008 р. В якості розробника Виробу в цьому свідоцтві зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп". В якості виробника зазначено: фізична особа ОСОБА_2

Також, згідно договору №3 "Про передачу (відчуження) прав на технічні умови" від 24.12.2010 року, ТОВ "Лідер-груп" передало технічні умови на Вироб у власність фізичній особі ОСОБА_3. Таким чином виключне право на використання технічних умов ТУ У 33.1-4:2008 на Вироб, з 24.12.2010 року перейшло ОСОБА_3

Позивач зазначає, що 21.01.2011 року було зареєстровано ТОВ "Лідер-груп інтернешнл", засновником і директором якого була ОСОБА_3 Згідно договору № 1 "Про передачу прав на технічні умови" від 01.02.2011 року, ОСОБА_3 передала (відчужує) ТОВ "Лідер-груп інтернешнл" права на використання технічних умов на Вироб.

Згідно рішення Зборів учасників від 28.05.2012 року, ОСОБА_4 став єдиним засновником та директором ТОВ "Лідер-груп інтернешнл", про що була проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи.

Позивач зазначає, що після закінчення терміну дії технічних умов "ТУ У 33.1- 4:2008" на Вироб - 25.06.2013р., звернувся до ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" з проханням перереєструвати зазначені технічні умови для подальшої реєстрації медичного виробу в Державній службі України з лікарських засобів Міністерстві охорони здоров'я України. Проте позивачу було відмовлено в перереєстрації оскільки були зареєстровані аналогічні технічні умови до медичного виробу під назвою "Лідомед-БІО", але не зазначили суб'єкта господарювання.

Позивач зазначає, що був позбавлений права здійснити реєстрацію технічних умов до Виробу в Державній службі України з лікарських засобів Міністерства охорони здоров'я України та виробляти Вироб.

18.09.2013 року ОСОБА_4, як засновник ТОВ "Лідер-груп інтернешнл", звернувся до у Фрунзенський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою проте, що ТОВ "НВП "ЛІДОМЕД-БІО" здійснює незаконне виробництво та продаж продукції під торгівельною маркою "ЛІДОМЕД - БІО", яка зареєстрована за ОСОБА_4 Позивач зазначає, що на даний час у кримінальному провадженні № 0003252 ведеться досудове розслідування.

Також, позивач зазначає, що у січні 2015 року після надання слідчим дозволу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо, що 12 квітня 2011 року Державна інспекція з контролю якості лікарських засобів МОЗ України (підрозділ Державній службі України з лікарських засобів МОЗ України), на підставі наказу № 213 "Про внесення до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення України "ІНФОРМАЦІЯ_1", видала свідоцтво про Державну реєстрацію на використання Виробу ТОВ НВП "Лидомед-Біо", скасувавши свідоцтво, видане у 2008 році ТОВ "Лідер-груп".

В числі інших документів, на підставі яких ТОВ "Лідер-груп" було скасоване свідоцтво на Вироб, були: договір без номеру від 25.08.2010 року "Про передачу виключного права на використання "Технічної документації" та акт передачі технічної документації від 25.08.2010 року згідно яких ТОВ "Лідер-груп" в особі директора ОСОБА_6 передає (відчужує) виключні права на Вироб на користь ТОВ НВП "Лідомед-Біо" в особі директора Черногубова Володимира Анатолійовича.

Вищевказані обставини зумовили звернення ОСОБА_4 03.09.2016р. до Слідчого відділу Немишлянського Відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області із заявою про підроблення договору від 25.08.2010 р. "Про передачу" виключного права на використання технічної документації для подальшого надання до Державної служби лікарських засобів та виробів медичного призначення Міністерством охорони здоров'я України в 2010 -2011 роках. За вищевказаною заявою ОСОБА_4 було відкрито кримінальне провадження №0002710.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до висновку експерта №65 від 17.02.2017р., проведеної Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, зображення відбитку круглої печатки ТОВ "Лідер-груп" в договорі на передачу виключного права на використання технічної документації від 25.08.2010р. та в акті передачі технічної доку ментації від 25.08.2010р., відтворено способом струменевого друку. Також, під час досудового розслідування допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала, що до моменту звільнення з посади директора ТОВ "Лідер-груп" 22.01.2010 року, не підписувала жодних документів щодо передачі виключного права на використан ня технічної документації на Вироб.

Таким чином, на думку позивача є підстави для визнання недійсним договору без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер - груп" до ТОВ НВП "Лідомед - Біо" згідно ст. 203-215 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні зазначеного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув виключного майнового права на твір технічного характеру - технічні умови на "ІНФОРМАЦІЯ_1", отже позивачем не доведено порушення спірним договором прав або законного інтересу позивача, отже відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції визнав недійсним договір без номеру від 25.08.2010 "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер - груп" до ТОВ НВП "Лідомед - Біо" керуючись положеннями п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого, якщо у вирішенні спору буде встановлено, що зміст договору суперечить чинному законодавству, то господарський суд повинен за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" роз'яснено, що на підставі статті 124 Конституції України, частини першої статті 45, частини першої статті 84 ГПК судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 (із змінами і доповненнями) рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення має бути викладено чітко, зрозуміло, грамотно (тобто не містити граматичних і стилістичних помилок, виправлень). Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Господарські суди повинні дотримуватись передбаченої статтями 84, 86 ГПК структури та послідовності викладення рішення (вступна, описова, мотивувальна та резолютивна частини).

У резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду (пункт 9 зазначеної постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012).

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, у своїй позовній заяві позивач заявив позовні вимоги, а саме: визнати недійсним договір без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо".

На думку апеляційного господарського суду, оскаржуване рішення вищенаведеним вимогам не відповідає, оскільки має суперечливі висновки. Так, приймаючи рішення про одночасну відмову в задоволенні позову (п. 1 резолютивної частини рішення) та визнання недійсним договору без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо" (п. 2 резолютивної частини рішення), місцевий господарський суд порушив принцип правової визначеності, оскільки пункти 1 та 2 протирічать один одному, а тому, таке рішення не є повним, якісним та чітким в розумінні вищевказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами до частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є: визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як зазначав Верховний суд України у постанові Пленуму від 06.11.2009 N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

ЦК України не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв'язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2010 між ТОВ "Лідер-груп" в особі директора ОСОБА_4 укладено договір з фізичною особою - ОСОБА_3 про передання (відчуження) прав на технічні умови.

01.02.2011 Фізична особа ОСОБА_3 (відчуджувач) уклала договір з ТОВ "Лідер-груп інтернешнл" (набувач) про передання (відчуження) прав на технічні умови, серед яких були технічні умови на "ІНФОРМАЦІЯ_1".

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на ті обставини, що згідно договору №3 "Про передачу (відчуження) прав на технічні умови" від 24.12.2010 року, ТОВ "Лідер-груп" передало технічні умови на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" у власність фізичній особі ОСОБА_3. Таким чином, на думку позивача, виключне право на використання технічних умов ТУ У 33.1-4:2008 на Виріб, з 24.12.2010 року перейшло ОСОБА_3, якою 21.01.2011 було зареєстровано ТОВ "Лідер-груп інтернешнл", засновником і директором якого стала саме ОСОБА_3

Відповідно до положень ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Харківської області від 07.04.2017 по справі №922/496/17, та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 по цій же справі, які набули чинності, встановлено наступне:

Надані сторонами документи, долучені до матеріалів справи, підтверджують, що ТОВ "Лідер-груп інтернешнл" не є правонаступником ТОВ "Лідер-груп".

Відповідно до ст.31 Закону України "Про авторське право і суміжні права", майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", авторське право на твір і право власності на матеріальний об'єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки. У зв'язку з цим звернути увагу судів на те, що незалежність авторського права і права власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій) проявляється через зміст особистих немайнових прав та майнових прав суб'єкта авторського права, передбачених статтями 438 - 441 ЦК України, главою 75 ЦК України і права власності на матеріальний об'єкт, який згідно зі статтею 317 ЦК України полягає у володінні, користуванні та розпорядженні ним. Наприклад, особа, придбавши картину, книгу, фотографії тощо, стає їх власником, проте не набуває авторських прав на такі твори.

У п. 25 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", зазначається, що майнове право інтелектуальної власності на твір не пов'язане з правом власності на матеріальний об'єкт, в якому твір виражено; передання прав на матеріальний об'єкт не тягне за собою передання прав на використання твору.

Таким чином, придбавши 24.12.2010 у ТОВ "Лідер-груп" технічні умови на "ІНФОРМАЦІЯ_1 ", ОСОБА_3 набула право власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій), проте, не стала власником майнових прав інтелектуальної власності на твір технічного характеру, та відповідно не мала можливості відчужувати такі права іншим особам.

В договорі про передання (відчуження) прав на технічні умови від 24.12.2010 та від 01.02.2011, не визначено жодного майнового права, яке було відчужено, а відтак до ОСОБА_8 та ТОВ "Лідер-груп інтернешнл" перейшло право користування зазначеними у договорі технічними умовами, а не право використання твору технічного характеру.

Враховуючи вищенаведене, та те що позивач не набув виключного майнового права на твір технічного характеру - технічні умови на "ІНФОРМАЦІЯ_1", отже позивачем не доведено порушення спірним договором прав або законного інтересу позивача, тому відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, таким чином судова колегія вважає позовні вимоги безпідставними, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що матеріали справи не містять ані оригіналу, ані належним чином завіреної копії спірного договору. На запитання суду апеляційної інстанції про існування оригіналу договору без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "ІНФОРМАЦІЯ_1" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо" відповідач відповів, що жодного відношення до оскаржуваного договору від 25.08.2010 представники та посадові особи відповідача не мали, його не укладали та не підписували, оригіналу спірного договору відповідач не має.

На підставі викладеного, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що вказане рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2017 у справі № 922/1494/17 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп інтернешнл", м. Харків, задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2017 у справі № 922/1494/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Пелипенко Н.М.