РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017Справа №910/15701/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про стягнення 15 619,90 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились
від відповідачане з'явились

У судовому засіданні 25.10.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 15 619,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "СК "Провідна" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/6755250/1006/14 від 09.07.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статтей 993, 1187 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "Київський страховий дім", позивачем було направлено останньому регресну вимогу. Враховуючи, що відповідачем не в повній мірі відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить суд стягнути з відповідача 15 619,90 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 порушено провадження у справі № 910/15701/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 11.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 розгляд справи за клопотанням відповідача було відкладено на 25.10.2017.

25.10.2017 до господарського суду надійшов письмовий відзив відповідача, відповідно до якого останній зазначає про відсутність у матеріалах справи звіту про оцінку збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу; про не надання відповідачу для огляду пошкодженого транспортного засобу, а також всіх наявних у позивача доментів та відомостей. Крім того, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності та заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням уповноваженого представника відповідача в іншому судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 25.10.2017, представники сторін не з'явились.

Дослідивши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд вирішив відмовити в його задоволенні, оскільки відповідач не позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

При цьому суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, незважаючи на те, що представник відповідача не з'явився у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 липня 2014 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № 06/6755250/1006/14 ПрАТ "СК "Провідна" (далі - позивач, страховик) було застраховано автомобіль марки "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, страхувальником та вигодонабувачем за договором є ОСОБА_1.

З довідки № 9410613 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 10.07.2014 в м. Києві по дорозі Р-03 Північно-східний обхід мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобіля "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під її керуванням, та автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, під його керуванням.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою апеляційного суд Київської області від 20.10.2014 у справі № 359/8836/14-п.

14 липня 2014 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з подією, яка має ознаки страхової, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1.

Згідно Акту виконаних робіт ТОВ "Світ-Авто" № СА-000051427 від 23.09.2014 та рахунку № СА-000009657 від 23.09.2014 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, склала 21 568,30 грн.

За страховим випадком - ДТП що сталась 10.07.2014 за участю застрахованого автомобіля "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, згідно складеного страхового акту № від 03.10.2014 позивачем було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 21 568,30 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 0045074 від 06.10.2014.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_2, підтверджується постановою апеляційного суд Київської області від 20.10.2014 у справі № 359/8836/14-п.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_2 як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АС/9343523), який діяв на момент вчинення ДТП та відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 06/6755250/1006/14 від 09.07.2014, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс АС/9343523) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн., таким чином відповідач зобов'язаний сплати на корить позивача страхове відшкодування у розмірі 21 568,30 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з заявою (вих. № 03-17/15057 від 14.10.2014) про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 21 568,30 грн., яка була частково задоволена відповідачем на суму 5 948,40 грн.

29 серпня 2017 року позивач направив на адресу відповідача доповнення до заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу, відповідно до якої просив протягом п'яти днів здійснити доплату суми страхового відшкодування у розмірі 15 619,90 грн. (21 568,30 грн. - 5 948,40 грн.). Дану заяву відповідач отримав 30.08.2017, однак залишив без відповіді та задоволення.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та обмежується укладеним договором страхування, в свою чергу зазначеним законом випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (або МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів наявності таких суду не представлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 15 619,90 грн. страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому заперечень відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

В силу приписів ст. 22, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Стаття 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Розрахунок фізичного зносу відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів здійснюється в рамках дослідження розміру матеріального збитку транспортного засобу, за яким складається Звіт оцінювача.

Згідно п. 7.38 Методики - значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ.

Як вбачається із матеріалів справи, застрахований автомобіль "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску, тобто станом на день ДТП (10.07.2014) даному транспортному засобу було лише 1 рік.

Отже, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, станом на момент вчинення ДТП, дорівнював нулю, що виключало необхідність у розрахунку фізичного зносу та у здійсненні оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності.

При цьому, наданий відповідачем аварійний сертифікат № 12/99.10.14 від 31.10.2014 про розмір заподіяної шкоди автомобілю "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, що був складений ФОП ОСОБА_4, не приймається судом як належний та допустимий доказ в обґрунтування своїх заперечень та доводів про те, що сума збитків, завданих власнику пошкодженого автомобіля становить 5 948,40 грн.

Відповідач у своєму відзиві також посилаючись на приписи п. 33.1.2. ст. 33, ст. 33-1, п. 37.1.3. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначає, що позивач не надав відповідачу для огляду пошкоджений транспортний засіб та всі наявні у нього документи, не повідомив про всі відомі йому обставини.

Так, у відповідності до п. 37.1.3. ст. 37.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно із п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (п. 33.1.2. ст. 33.1. вказаного вище Закону України).

Однак, норми наведеного Закону регулюють порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком при обов'язковому страхуванні цивільно-правової відповідальності, які відбуваються до заміни кредитора. В той же час, суд звертає увагу, що вищевказані приписи Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі.

За таких обставин, оскільки для позивача та для водія/власника автомобіля "KIA RIO", державний номер НОМЕР_1, відповідач у справі - ПрАТ "Київський страховий дім" не є страховиком у розумінні ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то у позивача та потерпілої особи не виникло обов'язку для повідомлення відповідача, надання для огляду пошкодженого транспортного засобу, а також надання всіх документів та повідомлення всіх обставин.

Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

У відповідності до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною шостою статті 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, за регресними зобов'язаннями перебіг строку позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, а саме з дня виплати страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 року у справі №910/177/14.

Враховуючи, що виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем 06.10.2014, а позов був поданий до господарського суду 14.09.2017, тобто в межах строку позовної давності, суд не вбачає підстав для застовування строку позовної давності.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 49 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41, ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) страхове відшкодування у розмірі 15 619 (п'ятнадцять тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.2017

Суддя Пукшин Л.Г.