ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Справа № 921/452/13-г/7

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКролевець О.А. (доповідач у справі),
суддів:Євсікова О.О., Плюшка І.А.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод"
на рішенняГосподарського суду Тернопільської області від 15.12.2016
та постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017
у справі№921/452/13-г/7
за позовомПублічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод"
до1. Кооперативу "СОЮЗ" 2. Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача1. Української державної будівельної корпорації "Укрбуд" 2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області
провизнання недійсним договору іпотеки від 31.10.2008
за участю представників сторін
від позивача:Молень Р.Б.
від відповідача-1:Парубій І.М.
від відповідача-2:Лавринович В.О.
від третьої особи-1:не з'явився
від третьої особи-2:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Кооперативу "СОЮЗ" та Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання недійсними: укладеної між відповідачами додаткової угоди №2 від 27.06.2008 до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №12/05-ГД-07 від 15.08.2007; укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та позивачем договору іпотеки від 31.10.2008.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2013, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.12.2013, позовні вимоги задоволено частково: у позові про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 27.06.2008 до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №12/05-ГД-07 від 15.08.2007 відмовлено; визнано недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 31.10.2008.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2014 вказані судові рішення скасовані в частині задоволення позову про визнання недійсним договору іпотеки від 31.10.2008 з передачею справи в цій частині позовних вимог на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області, а в іншій частині рішення та постанову судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Під час нового розгляду до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Українську державну будівельну корпорацію "Укрбуд" та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.12.2016 (колегія суддів: Андрушків Г.З., Боровець Я.Я., Гирила І.М.), яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 (колегія суддів: Кордюк Г.Т., Гриців В.М., Давид Л.Л.), у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки від 31.10.2008.

ПАТ "Універсал Банк" подало заперечення на касаційну скаргу, в якому посилається на відсутність підстав для її задоволення.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судові рішення у даній справі не вплинули на його права і обов'язки.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 25.09.2017 у зв'язку з відпусткою судді Губенко Н.М. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №921/452/13-г/7. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2017 у справі №921/452/13-г/7 визначено наступний склад колегії суддів: Кролевець О.А. - головуючий, Євсіков О.О., Плюшко І.А.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак треті особи не скористались передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, 15.08.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк", (банк) та Кооперативом "СОЮЗ" (позичальник) укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №12/05-Гд-07 (далі - Генеральний договір), за умовами якого банк надає позичальнику послуги зі здійснення кредитних операцій (видачі кредитів, відкриття кредитних ліній, надання гарантій, контргарантій, врахування та авалювання векселів) на наступних загальних умовах: ліміт суми всіх діючих кредитних договорів, укладених в межах даного договору - 7827500,00 грн.; валюта - гривня, євро, долар; строк дії договору - до 13.08.2010; максимальний термін одного кредиту - 36 місяців. При цьому порядок і умови надання таких послуг визначаються в додаткових договорах (кредитні договори), що укладаються в рамках Генерального договору, є його невід'ємними частинами та повинні містити: вид кредитної операції, суму кредитної операції, термін дії кредитної операції, процентну ставку (банк у випадку зміни порядку кредитування або умов придбання кредитних ресурсів має право переглянути встановлену Кредитними договорами процентну ставку), ціль використання (п.п. 1.1, 2.1, 2.2, 6.1 Генерального договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Генерального договору позичальник зобов'язався до отримання кредиту в забезпечення повернення кредиту, процентів, неустойки та інших штрафних санкцій, передбачених Генеральним договором та кредитними договорами, інших витрат банку належно оформити договори застави, та/або при необхідності договір поруки і договір страхування заставленого майна; зобов'язання забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернуто стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

В межах Генерального договору між ВАТ "Банк Універсальний" (банк) та Кооперативом "СОЮЗ" (позичальник) укладено 21.08.2007 кредитний договір №12/18-Кл-07 (з відкриттям кредитної лінії) (далі - Кредитний договір №12/18-Кл-07), за умовами якого банк зобов'язався здійснювати фінансування господарської діяльності позичальника шляхом кредитування на наступних умовах: вид кредитування - відновлювальна кредитна лінія; ліміт кредитної лінії - 1550000,00 дол. США; валюта кредиту - долар США; термін кредиту - 36 місяців; дата видачі кредиту - з 21.08.2007; дата погашення кредиту - 13.08.2010; ціль використання кредиту - рефінансування кредитів в "Райффайзен Банк Аваль" в сумі 237620 доларів США, поточні потреби та витрати, пов'язані з будівництвом та виробництвом; плата за користування кредитом - 12% річних. Кредитний договір №12/18-Кл-07 є невід'ємною частиною Генерального договору та дія його припиняється у випадках, передбачених чинним законодавством України та умовами Генерального договору (п.п. 1.1, 3.1-3.4 Кредитного договору №12/18-Кл-07).

Також ВАТ "Банк Універсальний" (банк) та Кооператив "СОЮЗ" (позичальник) 15.02.2008 уклали Додаткову угоду №1 до Генерального договору (далі - Додаткова угода №1), виклавши Генеральний договір у новій редакції, згідно з якою банк надає позичальнику кредитні послуги у валютах (долар США, та/або гривня України, швейцарські франки) в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 7827500,00 грн., у порядку і на умовах визначених у Генеральному договорі, при цьому умови і порядок надання кожної кредитної послуги, суми кредиту, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги, в межах Генерального договору, оформляється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди, яка є його невід'ємною частиною (ч.1 пп.пп. 1.1, 1.1.1, 1.1.2 Додаткової угоди №1).

У п. 2 Додаткової угоди №1 сторони домовились з дати укладення цієї додаткової угоди доповнити Генеральний договір додатком №1, тоді як всі додатки до Генерального договору, які були оформлені до укладення цієї додаткової угоди втрачають чинність з моменту її укладення.

У п.п. 4.1, 4.2 Додаткової угоди №1 сторони погодили, що позичальник зобов'язується вжити заходів для передачі до 11.03.2008 Відкритим акціонерним товариством "Тернопільський електромеханічний заводу" в іпотеку майна: земельної ділянки площею 1,0634 га (за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4) та усіх будівель, приміщень, споруд і іншого нерухомого майна, яке знаходиться за вказаною адресою. У разі невиконання даної вимоги Банк має право вимагати дострокового погашення суми зобов'язань за Генеральним договором, а позичальник зобов'язується погасити суму зобов'язань за Генеральним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань Кооперативу "СОЮЗ" (позичальник) за основним договором, яким є Генеральний договір, між ВАТ "Універсал Банк" (іпотекодержатель) та ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки від 14.03.2008, згідно з яким передано в іпотеку:

1) нерухоме майно площею 5075,90 м2 ринковою вартістю 19020000,00 грн.: 1. будівля головного корпусу №1 під літерою "А" загальною площею 914,00 м2; 2. будівля головного корпусу №2 під літерою "А'", "А"", "А"'" загальною площею 1065,8 м2; 3. будівля складальної дільниці №2 під літерою "Б", "Б'" загальною площею 1100,6 м2; 4. будівля складальної дільниці №1 під літерою "З" загальною площею 374,1 м2; 5. будівля слюсарно-механічного цеху під літерою "И" загальною площею 728,7 м2; 6. будівля котельні під літерою "К" загальною площею 301,5 м3; 7. будівля складу готової продукції під літерою "Л" загальною площею 591,2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить іпотекодавцю на праві власності;

2) земельну ділянку, на якій знаходяться вищевказані нежитлові приміщення, що є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості, за адресою: АДРЕСА_1, площею 1,0634 га, кадастровий номер НОМЕР_5, з цільовим використанням: для підприємств іншої промисловості, для обслуговування адміністративних виробничих приміщень, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим Тернопільською міською радою 15.02.2006, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04.

Однак 27.06.2008 між тими ж сторонами укладено договір про припинення дії договору іпотеки від 14.03.2008, у зв'язку з чим вказаний договір припинив свою дію з 27.06.2008.

Водночас 27.06.2008 ВАТ "Універсал Банк" (банк) та Кооператив "СОЮЗ" (позичальник) уклали Додаткову угоду №2 до Генерального договору (далі - Додаткова угода №2), домовившись внести зміни до п.п. 4.1, 4.2 Додаткової угоди №1, згідно з якими позичальник бере на себе зобов'язання до 01.10.2008 вжити заходів щодо передачі ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" в іпотеку банку земельної ділянки площею 0,9953 га за адресою: АДРЕСА_1, та усіх будівель, приміщень, споруд та іншого нерухомого майна, що знаходяться на даній земельній ділянці; а у разі невиконання позичальником цього зобов'язання розмір поточної процентної ставки за користування кредитними коштами збільшуються на 5 відсотків.

У подальшому між ВАТ "Універсал Банк" (іпотекодержатель) та ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки від 31.10.2008, згідно з яким забезпечено виконання в повному обсязі зобов'язання Кооперативу "СОЮЗ" за основним договором - Генеральним договором зі змінами та доповненнями, викладеними у Додатковій угоді №1, за яким він має грошові зобов'язання перед банком з повернення кредиту в межах ліміту в сумі, що еквівалентна 7827500,00 грн. (валюта - гривня, євро, долар), терміном повернення до 13.08.2010.

При цьому у п. 1.3 Договору іпотеки від 31.10.2008 сторони зауважили, що іпотекодавець та іпотекодержатель ознайомлені з усіма умовами основного (-их) договору (-ів), що обумовлюють основне зобов'язання, у тому числі стосовно зміни розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру таких зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору (-ів), й обумовлюють основне зобов'язання. Сторони підтверджують, що іпотекою за цим договором забезпечується також і розмір зобов'язань, строк і порядок його виконання, який може бути змінено відповідно до умов вказаного основного (-их) договору (-ів), що обумовлюють основне зобов'язання.

Згідно з п. 1.1 Договору іпотеки від 31.10.2008 іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно:

А) будівлі та споруди загальною площею 5075,90 м2, а саме: 1. будівля головного корпусу №1 під літерою "А" загальною площею 914,00 м2; 2. будівля головного корпусу №2 під літерою "А'", "А"", "А"'" загальною площею 1065,8 м2; 3. будівля складальної дільниці №2 під літерою "Б", "Б'" загальною площею 1100,6 м2; 4. будівля складальної дільниці №1 під літерою "З" загальною площею 374,1 м2; 5. будівля слюсарно-механічного цеху, під літерою "И" загальною площею 728,7 м2; 6. будівля котельні під літерою "К" загальною площею 301,5 м2; 7. будівля складу готової продукції під літерою "Л" загальною площею 591,2 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, належать іпотекодавцю на праві власності на підставі наказу Української державної будівельної корпорації "Укрбуд" від 26.04.1994, Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" від 24.05.2002, акту приймання-передавання нерухомості від 25.09.2003. Право власності зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 15.04.2004, про що внесено запис в реєстрову книгу за №1702. Ринкова (заставна) вартість будівель та споруд за згодою сторін становить 17328000,00 грн., що встановлено висновком про вартість майна про визначення ринкової вартості будівель загальною площею 5075,9 м2 станом на 28.02.2008, зробленим TOB "Увекон Ленд" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №5163/06 від 05.10.2006, виданий Фондом державного майна України);

Б) земельну ділянку, на якій знаходяться вищевказані будівлі та споруди, яка є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площа земельної ділянки 0,9953 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове використання земельної ділянки - підприємств іншої промисловості, для обслуговування адмін. виробничих приміщень, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, який виданий 26.08.2008 Управлінням земельних ресурсів у місті Тернопіль, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за номером 24. Ринкова (заставна) вартість земельної ділянки за згодою сторін становить 3685794,96 грн., що встановлено висновком про експертну грошову оцінку ділянки станом на 11.09.2008, зробленим ПП "Галицькі землі" (ліцензія Державного комітету України по ресурсах від 28.12.2006, серії AB № 305259).

Заставна вартість Предмета іпотеки за погодженням сторін становить 21013794,96 грн. (п. 1.2 Договору іпотеки від 31.10.2008).

Публічне акціонерне товариство "Тернопільський електромеханічний завод" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом про визнання недійсними Додаткової угоди №2 та договору іпотеки від 31.10.2008. Втім, позовні вимоги про визнання недійсною Додаткової угоди №2 залишені без задоволення рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2013, яке в цій частині залишено без змін за результатами апеляційного та касаційного перегляду та набуло законної сили.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки від 31.10.2008 мотивовані наступним:

1) укладання спірного договору іпотеки відбулося без додержання вимог п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку", оскільки в договорі відсутній як зміст, розмір, строк і порядок виконання основного зобов'язання, так і посилання на правочин, у якому встановлено зобов'язання, тоді як Генеральний договір, за доводами позивача, не може вважатись таким правочином, адже у ньому відсутні критерії (не визначений розмір процентів за користування кредитними коштами), які дозволяють встановити розмір вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання;

2) спірний договір іпотеки підписаний ОСОБА_8 без належних повноважень і за межами строку дії трудового контракту та суперечить вимогам ст.ст. 92, 97, 161 ЦК України та ст. 47 Закону України "Про господарські товариства" з огляду на відсутність рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" на передачу в іпотеку банку майна товариства, що є обов'язковим у силі п. 10.2 статуту цього товариства;

3) укладення спірного договору іпотеки не відповідає вимогам ст. 6 Закону України "Про іпотеку", оскільки на переданій в іпотеку земельній ділянці, крім переданих в іпотеку будівель, під літерою "С" знаходиться склад готової продукції, який не включений в перелік переданого в іпотеку майна, а також за відповідною адресою (АДРЕСА_1) розташована будівля цивільної оборони, яка належить державі та не увійшла до статутного фонду ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", перебуваючи на його балансі, тобто, за доводами позивача, передача в іпотеку майна за вказаною адресою відбулася без згоди його співвласника - держави в особі Фонду державного майна України;

4) за спірним договором іпотеки всупереч вимогам ст. 5 Закону України "Про іпотеку" фактично передано в іпотеку частину об'єкту нерухомого майна, який належить позивачу на праві власності, без виділення її в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, у силу ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України (в редакції на момент укладення спірного договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 237-239 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

При цьому відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Статтею 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Зокрема, згідно зі ст. 47 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст. 161 ЦК України виконавчий орган здійснює керівництво його поточною діяльністю акціонерного товариства, вирішує всі питання його діяльності, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства, та діє від імені акціонерного товариства в межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Водночас наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 за №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Зокрема, ст.ст. 17, 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (у редакції на момент укладення спірного договору) було передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про органи управління юридичної особи; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; а якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Особливості укладення договорів іпотеки врегульовані Законом України "Про іпотеку", у ст. 1 якого іпотека визначена як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. При цьому основне зобов'язання - це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає, зокрема, на підставі договору; іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Так, у силу ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити відповідні істотні умови, зокрема, зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Предметом іпотеки за вимогами ст. 5 Закону України "Про іпотеку" можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Водночас якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець (ч.ч. 4, 5 ст. 6 Закону України "Про іпотеку").

Разом з тим щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.ст. 256, 257 ЦК України).

У відповідності до положень ст.ст. 261, 267 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Дослідивши умови спірного договору та наявні в матеріалах справи докази, суди першої та апеляційної інстанцій з'ясували, що на виконання вимог ч. 4 ст. 3, ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" Договір іпотеки від 31.10.2008 містить посилання на правочин - Генеральний договір (зі змінами та доповненнями, внесеними Додатковою угодою №1), умовами якого та укладеного в його межах Кредитного договору, що є його невід'ємною частиною, визначено зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання.

Зокрема, умовами Генерального договору з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1, передбачено надання позичальнику послуг зі здійснення кредитних операцій в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, в розмірі 7827500,00 грн. у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі. Водночас Кредитним договором, що укладений в межах Генерального договору і є його невід'ємною частиною, узгоджено умови, порядок надання, суму, строк тощо стосовно окремої кредитної послуги - відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 1550000,00 доларів США, терміном 36 місяців, датою видачі кредиту 21.08.2010, платою за користування кредитом - 12 процентів річних.

Укладення ж іпотечного договору на забезпечення грошового зобов'язання, в якому визначено зміст і розмір основного зобов'язання, встановленого на підставі генерального договору про здійснення кредитування, що набрав чинності, та кредитних договорів, укладених у межах цього генерального договору, не суперечить ч. 4 ст. 3, ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку".

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.11.2010 у справах №№3-7гс10, 3-8гс10, 3-9гс10, 3-10гс10, 3-15гс10, 3-18гс10, 3-21гс10, 3-29гс10, від 22.11.2010р. у справах №№3-16гс10, 3-17гс10, 3-20гс10, 3-26гс10, 3-31гс10, 3-32гс10, від 29.11.2010 у справах №№3-33гс10, 3-34гс10, 3-36гс10, 3-37гс10, 3-39гс10, 3-42гс10, 3-43гс10, 3-44гс10, від 06.12.2010 у справі № 3-49гс10.

Звертаючись з касаційною скаргою, ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" заперечує проти вказаного висновку судів, посилаючись на відсутність у Генеральному договорі визначення розміру процентів за користування кредитними коштами, що не дозволяє встановити розмір основної вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. При цьому, за доводами скаржника, Кредитний договір, у якому було зазначено розмір процентної ставки, втратив чинність на підставі п. 2 Додаткової угоди №1.

Однак вказані доводи, як і висновок суду апеляційної інстанції щодо припинення чинності Кредитним договором на підставі п. 2 Додаткової угоди №1 є безпідставним. У зазначеній угоді сторони погодили, що у зв'язку з доповненням Генерального договору додатком №1 чинність втрачають всі додатки до Генерального договору, які були оформлені до укладення цієї додаткової угоди. Проте згідно з розділом "Терміни" генерального договору в редакції Додаткової угоди №1 Кредитний договір є індивідуальною угодою, тобто додатковою угодою до Генерального договору, що є невід'ємною його частиною, оформленою у формі окремої письмової угоди, в якій передбачено умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір, порядок та терміни сплати плати за кредитні послуги, а не додатком до цього Генерального договору. Водночас відповідно до п. 5 Додаткової угоди №1 інші умови Генерального договору залишаються без змін і діють у частині, що не суперечить цій додатковій угоді.

Отже, оспорюваний Іпотечний договір від 31.10.2008 на момент його укладання містив істотні умови, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку", та забезпечував вимогу ВАТ "Універсал Банк" за чинним Генеральним договором з урахуванням конкретного Кредитного договору, який є його невід'ємною частиною, що не суперечить вимогам цього Закону. Відтак суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору відповідно до наведеної норми.

При цьому суд першої інстанції правильно залишив поза увагою доводи позивача про те, що він не був ознайомлений з умовами Кредитного договору, оскільки вони суперечать положенням п. 1.3 Договору іпотеки від 31.10.2008 щодо ознайомлення з усіма умовами основного (-их) договору (-ів), що обумовлюють основне зобов'язання, адже Кредитний договір є невід'ємною частиною Генерального договору.

Також суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного Договору іпотеки від 31.10.2008 як такого, що підписаний директором ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" без належних повноважень поза межами строку дії трудового контракту, а також за відсутності рішення загальних зборів акціонерів товариства на передачу в іпотеку банку майна товариства.

З встановлених судами обставин вбачається, що спірний договір від імені позивача підписано директором ОСОБА_8, який діяв на підставі повноважень, визначених статутом товариства, та протоколу №12 від 28.02.2005 загальних звітно-виборних зборів товариства.

Так, згідно з п. 11.3 статуту ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до компетенції директора відноситься вирішення всіх питань поточної діяльності товариства, якщо вони не входять до виключної компетенції інших органів управління товариства. Зокрема, директор: вправі без довіреності вчиняти фінансові та юридичні дії від імені товариства, розпоряджатися майном та коштами товариства у відповідності з чинним законодавством та цим статутом; діє від імені товариства, представляє його в установах, підприємствах, організаціях, укладає від імені товариства договори (угоди), вирішує питання, пов'язані з укладенням договорів (контрактів).

Водночас у п. 10.2 статуту позивача (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що рішення щодо відчуження майна на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства, визначеного за ринковою вартістю, приймаються більшістю у ? голосів, які беруть у участь у зборах.

При цьому з аналізу положень ст.ст. 546, 572, 575, 576 ЦК України та ст.ст. 1, 5, 6, 12, розділу V Закону України "Про іпотеку" вбачається, що іпотека як один зі способів виконання зобов'язання полягає у тому, що іпотекодавець зобов'язується відповідати за боржника за основним зобов'язанням спеціально виділеною для цього річчю, за рахунок якої іпотекодержатель має право одержати задоволення в разі невиконання боржником основного зобов'язання. Тобто право іпотеки по суті є правом на чуже майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений права на своє майно, яке передано в іпотеку. Відтак передача майна в іпотеку потребує наявності у особи, яка від імені іпотекодавця вчиняє відповідний правочин, повноважень на відчуження майна, яке передається в іпотеку. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 25.11.2014 у справі №3-179гс14.

Втім, згідно з п. 5 протоколу №14 чергових загальних зборів акціонерів ВАТ Тернопільський електромеханічний завод" від 14.12.2007 збори прийняли рішення у зв'язку з проведенням товариством і Кооперативом "СОЮЗ" спільної діяльності, обумовленої двосторонніми договорами, при оформленні Кооперативом "СОЮЗ" банківського кредиту на суму до 10,0 млн. грн. (або на цю суму в валютному еквіваленті) виступити майновим поручителем, надавши з метою забезпечення виконання кооперативом відповідних зобов'язань в іпотеку наступне майно: - земельну ділянку площею 1,0634 га, державний акт права власності НОМЕР_1, у АДРЕСА_1; - адміністративні та виробничі об'єкти нерухомості у АДРЕСА_1: будівлю головного корпусу №1, літ. А, загальна площа 914,0 м2; будівля головного корпусу №2, літ. А1, А11, А111, загальна площа 1065,8 м2; будівля складальної дільниці №1, літ. З, загальна площа 374,1 м2; будівля слюсарно-механічного цеху, літ. И, загальна площа 728,7 м2; будівля складальної дільниці №2, літ. Б, загальна площа 1100,6 м2; будівля складу готової продукції, літ. Л, загальна площа 591,2 м2; будівля котельні, літ. К, загальна площа 301,5 м2. Вказаним рішенням уповноважено директора ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" ОСОБА_8 укласти та підписати з установою банку договори іпотеки на вищевказане майно акціонерного товариства.

Звертаючись з касаційною скаргою, позивач доводить, що спірний Договір іпотеки від 31.10.2010 укладений не на виконання наведеного рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" від 14.12.2007, оформленого протоколом №14, посилаючись на встановлення цього факту рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2012 у справі №9/37/5022-640/2012 за позовом акціонера публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод" ОСОБА_10 до ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" за участю в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ "Універсал Банк" та Кооперативу "СОЮЗ" про визнання недійсним рішення чергових загальних зборів акціонерів ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод", оформленого протоколом №14 від 14.12.2007.

Проте відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції"). Тоді як висновки Господарського суду Тернопільської області у справі №9/37/5022-640/2012 щодо укладення Договору іпотеки від 31.10.2010 не на виконання відповідного рішення загальних зборів акціонерів є саме правовою оцінкою обставин, встановлених при розгляді вказаної справи, та не є власне обставинами, яким може бути надане преюдиціальне значення.

Що ж стосується посилання скаржника на висновок щодо невідповідності розмірів та реквізитів земельної ділянки, яка передана в іпотеку за спірним договором, та земельної ділянки, щодо якої прийнято відповідне рішення загальних зборів, оформлене протоколом №14 від 14.12.2007, то під час розгляду даної справи судами встановлено, що у зв'язку з відчуженням ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" на користь ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу №2931 від 08.07.2008 земельної ділянки площею 0,0681 га, яка була частиною земельної ділянки площею 1,0634 га, належної товариству на праві власності на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 15.02.2006, у власності позивача залишилась земельна ділянка площею 0,9953 га кадастровий номер НОМЕР_2, на право власності на яку виданий державний акт серії НОМЕР_3.

Тобто за Договором іпотеки від 31.10.2010 у забезпечення виконання Кооперативом "СОЮЗ" зобов'язань з повернення відповідного банківського кредиту передано в іпотеку саме будівлі, щодо яких прийняте рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" від 14.12.2007, оформлене протоколом №14, а також відповідна земельна ділянка, на якій вони розташовані, з урахуванням зменшення її розміру внаслідок продажу частини.

З огляду на викладене доводи позивача про відсутність рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" на передачу в іпотеку банку майна товариства є безпідставними. Зокрема, доводи скаржника щодо припинення дії рішенням загальних зборів від 14.12.2007 з моменту укладення договору від 27.06.2008 про припинення договору іпотеки від 14.03.2008 є хибними, адже вказане рішення було прийнято стосовно передачі в іпотеку майна позивача в забезпечення виконання Кооперативом "СОЮЗ" зобов'язань за кредитним договором і уповноваження у зв'язку з цим директора товариства на укладення і підписання договорів іпотеки на вказане майно, а не щодо укладення і підписання конкретного іпотечного договору від 14.03.2008.

Також зважаючи на положення ч. 3 ст. 92 ЦК України та ст. 18 Закону України "Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (у редакції на момент укладення спірного договору), судами обґрунтовано відхилено доводи позивача щодо підписання директором ОСОБА_8 спірного договору іпотеки поза межами строку дії трудового контракту, укладеного на строк з 01.03.2005 до 01.09.2008, адже під час розгляду даної справи позивач жодними доказами не довів, що ВАТ "Універсал Банк" на момент укладення спірного договору знало чи за всіма обставинами не могло не знати про таку обставину як закінчення строку дії трудового контракту з ОСОБА_8 Тоді як згідно зі спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 31.10.2008 в реєстрі містились відомості про те, що керівником ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" є ОСОБА_8.

Разом з тим суди першої та апеляційної інстанцій визнали обґрунтованими доводи позивача щодо невідповідності Договору іпотеки від 31.10.2008 вимогам ст.ст. 5, 6 Закону України "Про іпотеку".

Так, згідно з реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, на підставі наказу Української державної будівельної корпорації "Укрбуд" від 26.04.1994 за №1162, Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" від 24.05.2002, акту приймання-передавання нерухомого майна від 25.09.2003 (запис в реєстрову книгу за №1702) будівлі і споруди (під літ. А, А', А'', А''', Г, г, Д, Е, Ж, И, Л, М, Н, П, С, Ф) зареєстровані за ВАТ "Тернопільський електромеханічний завод" на праві приватної власності як єдиний об'єкт АДРЕСА_1.

Згідно з витягом від 03.09.2008 №20100049 з реєстру прав власності на нерухоме майно за рахунок знесення будівель під літ. Г, Д, Е, М, Н та перепланування будівель під літ. А, З, И змінилась загальна площа будівель за вказаною адресою.

Однак за умовами Договору іпотеки від 31.10.2008 предметом іпотеки визначена лише частина об'єкту АДРЕСА_1, яка не була виділена в натурі з реєстрацією на неї права власності як на окремий об'єкт. Водночас до предмету іпотеки не була включена інша частина вказаного об'єкту: будівля гаражу для автотранспорту під літ. Ж; будівля електростанції під літ. П; вагон-гуртожиток під літ. Ф; навіс складу готової продукції під літ С.

При цьому на підставі наявних у справі доказів, зокрема, висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №14/68/15-22 від 01.09.2015, складеного Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, суди встановили, що будівля гаражу для автотранспорту під літ. Ж, будівля електростанції під літ. П та вагон-гуртожиток під літ. Ф не розташовані на земельній ділянці площею 0,9953 га кадастровий номер НОМЕР_2, яка передана в іпотеку. Також згідно з вказаним висновком експертизи на зазначеній земельній ділянці не розташована будівля цивільної оборони за адресою АДРЕСА_1, яка належить державі та не увійшла до статутного фонду ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод", перебуваючи на його балансі.

Будівля ж навісу складу готової продукції під літ. С розташована в межах вказаної земельної ділянки, переданої в іпотеку. При цьому на підставі висновку експертизи судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №14/68/15-22 від 01.09.2015 та висновку судової інженерно-технічної експертизи від 20.10.2016, проведеної Хмельницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, судами встановлено, що зазначений навіс складу готової продукції відноситься до І групи капітальності, міг відноситися до об'єкту нерухомого майна, міг бути самостійним об'єктом нерухомості та бути переданий в іпотеку станом на жовтень 2008 року та не може вважатися приналежністю до іншого об'єкта нерухомого майна, яке передано в іпотеку згідно з Договором іпотеки від 31.10.2008.

З огляду на викладені обставини суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що навіс складу готової продукції в силу вимог ч. 5 ст. 6 Закону України "Про іпотеку" повинен був бути переданий в іпотеку за спірним договором іпотеки, а невключення його до переліку переданих в іпотеку будівель і споруд унеможливлює ідентифікацію його на відповідність будівлям та спорудам, зареєстрованим у встановленому законом порядку, що за висновком судів, є підставою для визнання спірного договору іпотеки недійсним згідно з п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку".

Однак суди не врахували, що згідно зі ст. 6 Закону України "Про іпотеку" земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов'язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватись і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об'єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка). Зазначене підтверджене Верховним Судом України в ухвалі від 08.12.2010 у справі №6-50440св10. Як зазначив Верховний Суд України в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна (лист від 01.02.2015), визначення як предмета договору іпотеки лише одного об'єкта - будівлі (споруди) чи земельної ділянки - не має наслідком визнання недійсності договору іпотеки.

Отже, наведений висновок судів про визнання недійсним спірного договору іпотеки у зв'язку з порушенням при його укладенні вимог ст. 6 Закону України "Про іпотеку" є хибним. Втім, наведений висновок, викладений в мотивувальних частинах рішення і постанови судів першої та апеляційної інстанцій, не вплинув на правильність резолютивної частини цих судових рішень з огляду на наступне.

Судова колегія вважає правильним висновок судів про порушення при укладенні спірного договору вимог ч. 3 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" з огляду на викладені вище обставини щодо передання за спірним договором в іпотеку частини об'єкта нерухомого майна без її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, враховуючи, що інша частина вказаного об'єкта розташована за межами земельної ділянки, переданої в іпотеку, у зв'язку з чим іпотека на земельну ділянку не поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не увійшла до складу об'єктів, визначених предметом іпотеки за спірним договором.

З викладеного вбачається доведення позивачем під час розгляду справи наявності передбаченої п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" підстави для визнання недійсним спірного договору іпотеки з урахуванням вимог ч. 3 ст. 5 вказаного Закону.

Проте на момент звернення ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" з позовом у даній справі 24.04.2013 сплинув встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним Договору іпотеки від 31.10.2008 з вказаної вище підстави і ПАТ "Універсал Банк" у відзиві на позовну заяву від 29.05.2013 №3156-юд заявило про сплив цього строку.

Звертаючись з касаційною скаргою, позивач доводить неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень ч. 1 ст. 261 ЦК України.

З мотивувальних частин рішення та постанови вбачається, що при вирішенні даного спору суди керувались саме приписом наведеної норми щодо початку перебігу позовної давності від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак зважаючи на те, що порушення ст.ст. 5, 18 Закону України "Про іпотеку" було допущено сторонами саме в момент укладення спірного договору іпотеки і саме в цей момент ПАТ "Тернопільський електромеханічний завод" знало або повинно було знати про те, що в іпотеку передається частина належного йому об'єкта нерухомого майна, яка не була виділена в натурі з реєстрацією права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, тобто могло довідатися про порушення свого права, то перебіг позовної давності почався саме з моменту вчинення оспорюваного правочину. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові №3-59гс14 від 19.08.2014.

Під час розгляду справи позивач доводив, що він дізнався про порушення свого права 06.10.2010 з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.05.2010 у справі №2/20-269, яким визнано недійсною додаткову угоду №1 від 15.02.2008 до Кредитного договору, з якого він дізнався про відсутність у спірному договорі такої істотної умови як зміст та розмір основного зобов'язання. Однак такі доводи правильно не прийняті судами до уваги, зважаючи, зокрема, на недоведеність вказаної підстави для визнання спірного договору недійсним.

Також суди обґрунтовано відхилили доводи позивача про його необізнаність в нормах законодавства, у зв'язку з чим про наявність ознак недійсності іпотечного договору він дізнався після укладення договору з адвокатом. Адже ч. 1 ст. 261 ЦК України пов'язує початок перебігу позовної давності не лише з моментом, коли особа довідалась, але й коли вона могла довідатися про порушення свого права. Позаяк обізнаність позивача з положеннями законодавства, які регулюють відповідні правовідносини, учасником яких він є, з умовами укладеного ним договору іпотеки, а також з правовим статусом належного йому на праві власності майна залежала виключно від волевиявлення позивача. І наявність дійсних істотних перешкод щодо можливості позивача дізнатися про порушення його прав при укладенні Договору іпотеки від 31.10.2010 під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не доведено.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено також наявності поважних причин пропуску позовної давності, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову в даній справі відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Отже, скаржник не довів порушення або неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції певних норм матеріального чи процесуального права при відмові у задоволенні позовних вимог у даній справі. Доводи скаржника по суті зводяться до переоцінки судом касаційної інстанції наданих сторонами доказів та встановлення інших обставин, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, що не входить до визначених ст. 1117 ГПК України меж перегляду справи в касаційній інстанції.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування законних і обґрунтованих судових рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тернопільський електромеханічний завод" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.12.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 у справі №921/452/13-г/7 залишити без змін.

Головуючий суддя О.Кролевець

Судді О.Євсіков

І.Плюшко