КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"13" жовтня 2017 р. Справа №18/113-53/81

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Майданевича А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017

у справі № 18/113-53/81 (головуючий суддя: Грєхова О.А., судді: Сташків Р.Б., Пукшин Л.Г.)

винесену за результатом розгляду скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 18/113-53/81

за позовом Закритого акціонерного товариства Спільного українсько-американського підприємства з іноземними інвестиціями "Укрелектроват"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

за участю Прокуратури м. Києва

про стягнення 154 268 280,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково. Визнано недійсними постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 34029225, а саме: постанови від 11.06.2014 ВП № 34029225, постанови від 10.07.2014 ВП № 34029225, постанови від 13.01.2016 ВП № 34029225, постанови від 28.01.2016 ВП № 34029225, постанови від 16.02.2016 ВП № 34029225, постанови від 17.03.2016 ВП № 34029225, постанови від 25.03.2016 ВП № 34029225, в частині накладення арешту на кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» на рахунках в банку, зокрема ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВіЕс Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ «БМ Банк». В іншій частині скаргу відхилено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 та прийняти нове рішення, яким відхилити скаргу на дії державного виконавця.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний господарський суд визнав подані матеріали недостатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження.

Частиною третьою статті 94 ГПК України встановлюється, що до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Як вбачається з апеляційної скарги, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не додано доказів сплати судового збору, натомість, у прохальній частині апеляційної скарги міститься клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81.

Відповідно до п.1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі; суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору скаржник вказує на те, що останній є органом державної влади з обмеженим фінансуванням, розрахунково-касове обслуговування якого відповідно до Бюджетного кодексу здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань.

Однак, наведені обставини не можуть вважатись підставою для звільнення скаржника від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати (абзац 3 п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Натомість, рішеннями ЄСПЛ у справах „Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27 жовтня 1993 (п. 33), та „Ankerl v. Switzerland" від 23 жовтня 1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні „справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Таким чином, клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору у справі № 18/113-53/81, не підлягає задоволенню, виходячи із принципу рівності сторін.

Згідно із ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Натомість, жодних доказів щодо розміру асигнувань на утримання відділу, скаржником не надано.

Отже, прохання скаржника врахувати те, що розрахунково-касове обслуговування здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань, не може вважатись підставами для відстрочення сплати судового збору у справі № 18/113-53/81.

Разом з цим, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що скаржник не позбавлений права повторно звернутись до суду з клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору із доданням належних та допустимих доказів майнового стану сторони.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін; клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом; особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.4 Закону України № 3674-VІ від 08.07.2011 "Про судовий збір" за подання до господарського суду, зокрема, апеляційної скарги на ухвали суду - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Оскільки Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не сплачено судового збору за розгляд апеляційної скарги у встановлених порядку і розмірі, то його апеляційна скарга не приймається Київським апеляційним господарським судом до розгляду та підлягає поверненню скаржнику.

Звернути увагу на те, що згідно із ч. 4 ст. 97 ГПК України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Керуючись ст. 86, п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2017 у справі № 18/113-53/81 із доданими до неї документами повернути скаржнику.

2. Матеріали оскарження у справі № 18/113-53/81 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.А. Гончаров

А.Г. Майданевич