У Х В А Л А

09.10.2017 Справа № 910/6968/16
за заявою ОСОБА_1

до Державного підприємства "Укрветсанзавод"

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

За заявою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Укрветсанзавод" (ідентифікаційний код 38519326)

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

Представники :

заявник - ОСОБА_1;

від боржника - Зимин І.О. , та Гринько П.П.;

від розпорядника майна -Бухаленко С.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

У квітні 2016 року до Господарського суду м. Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" у зв'язку з неможливістю останнього в порядку встновленому чинним законодавством погасити існуючу заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 № 910/6968/16 заяву Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 16.05.2016, визначеного автоматизованою системою арбітражного керуючого Талана Л.Г. зобов'язано подати заяву про участь у справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.06.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1, ідентифікаційний код 38519326). Визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Укрветсанзавод" в розмірі 4 478 872,95грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1, ідентифікаційний код 38519326). Здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1, ідентифікаційний код 38519326) за номером 32720 від 19.06.2016р. Призначено розпорядником майна Державного підприємства "Укрветсанзавод" (01001, м. Київ, вул. Б.Грінченка,1, ідентифікаційний код 38519326) арбітражного керуючого Талана Леоніда Григоровича (свідоцтво №26 від 08.02.2013). Визначено дату проведення попереднього судового засідання на 08.08.2016 р.

До Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди .

У відповідності до ч.4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справи про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.07.2017 заяву ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди прийнято до розгляду в межах справи № 910/6968/16 та призначено її розгляд у судовому засіданні на 06.09.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.09.2017 відкладено розгляд заяви Відкласти розгляд заяви на 20.09.17; зобов'язано розпорядника майна надати суду письмові відомості та підтверджуючі дані щодо розміру заборгованості з виплати заробітної плати та інших супутніх платежів, що випливають з трудових правовідносин з ОСОБА_1, а також відповідні пояснення.

20.09.2017 від розпорядника майна надійшло клопотання про відкладення розгляду кредиторських вимог на 15 днів.

20.09.2017 від розпорядника майна надійшло повідомлення про результат розгляду заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.09.2017 відкладено розгляд заяви у судовому засіданні на 09.10.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.09.2017 відкладено розгляд заяви на 09.10.2017.

Так, у судовому засіданні, що відбулось 09.10.2017, судом досліджено позовну заяву ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до боржника з вимогами: визнати звільнення з роботи позивача незаконним, поновити на роботі у Державному підприємстві «Укрветсанзавод» на посаді першого заступника генерального директора, стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» заробіток за час вимушеного прогулу, компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., зобов'язати Відповідача повернути оригінал трудової книжки ОСОБА_1

Заяву подано з підстав незаконного звільнення з роботи.

30.08.2017 до початку розгляду спору по суті, заявником подано доповнення до позовної заяви про уточнення заявлених вимог згідно з якою Позивач просив визнати звільнення з роботи Позивача незаконним, поновити на роботі у Державному підприємстві «Укрветсанзавод» на посаді першого заступника генерального директора, стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» компенсацію, у зв'язку з порушенням термінів виплати зарплати, в розмірі 42,12 грн., середній заробіток у сумі 12 620 грн. 37 коп., середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 286 283,13 грн., компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., зобов'язати Відповідача повернути оригінал трудової книжки ОСОБА_1

Розрахована таким чином:

За листопад 2015р. - 7 робочих днів*664,23грн. = 4649,61 грн.

За період грудень 2015р. - вересень 2017р. - 21 місяць*13284,60грн. = 278 976,60 грн.

За вересень 2017р.-4 роб.днів*664,23грн.=2656,92 грн.

усього=4649,61+278976,60+2656,95=286 283,13грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, у поданих суду заявах та у ході розгляду вимог пояснив, що з 04 серпня 2014 року працював у Державному підприємстві «Укрветсанзавод» на посаді заступника генерального директора з маркетингу, а з 17 листопада 2014 року на посаді першого заступника генерального директора. В обов'язки як першого заступника генерального директора входила робота з 18 філіями Державного підприємства «Укрветсанзавод», які розташовані в 15 регіонах України з питань що стосуються організації та налагодження виробництва, а також робота з уповноваженим органом управління Держпродспоживслужбою та Міністерством аграрної політики та продовольства України щодо написання програм та підзаконних актів пов'язаних з діяльністю Державного підприємства «Укрветсанзавод».

29 травня 2015 року генеральним директором Державного підприємства «Укрветсанзавод» було видано наказ № 55-П/15 «Про зміни штатного розпису апарату управління підприємства», відповідно до якого посаду першого заступника генерального директора було скорочено з 10 серпня 2015 року, про що позивач був письмово попереджений 04 червня 2015 року. Даний наказ був виданий генеральним директором Янко Є.І. за ствердженням позивача, з особистих мотивів, у зв'язку з неприязними стосунками.

На наступний день, після вручення попередження про звільнення, позивача позбавили робочого місця і не надали іншого робочого місця, однак незважаючи на це, позивач продовжував виконувати свої обов'язки та завдання. Позивача не звільнили у зв'язку із скороченням штату 10 серпня 2015 року, він виконувати свої обов'язки за відсутності робочого місця.

20 листопада 2015 року на підставі наказу № 275-к/15 від 20.11.2015 року позивача було звільнено за прогул без поважних причин по п. 4 ст. 40 КЗпП України.

У день звільнення Позивачу не було видано трудову книжку та не проведено остаточний розрахунок.

Після заяви Позивача від 16 грудня 2015 року Позивачу було видано 17 грудня 2015 року дублікат трудової книжки і проведено частковий розрахунок.

Крім того, внаслідок незаконного звільнення позивач вважає, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого був змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та сім'ї.

Представник Державного підприємства "Укрветсанзавод" проти задоволення вимог позивача заперечив повністю.

Заслухавши позивача, учасників провадження у справі про банкрутство боржника та дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 04 серпня 2014 року працював у Державному підприємстві «Укрветсанзавод» на посаді заступника генерального директора з маркетингу, а з 17 листопада 2014 року на посаді першого заступника генерального директора.

29 травня 2015 року генеральним директором Державного підприємства «Укрветсанзавод» було видано наказ № 55-П/15 «Про зміни штатного розпису апарату управління підприємства», відповідно до якого посаду першого заступника генерального директора було скорочено з 10 серпня 2015 року, про що позивач був письмово попереджений 04 червня 2015 року.

10 серпня 2015 року, він виконувати свої обов'язки за відсутності робочого місця.

20 листопада 2015 року на підставі наказу № 275-к/15 від 20.11.2015 року позивача було звільнено за прогул без поважних причин по п. 4 ст. 40 КЗпП України.

У ч. 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Як зазначає заявник, трудова книжка до сьогоднішнього дня йому не видана. Після заяви від 16 грудня 2015 року було видано 17 грудня 2015 року дублікат трудової книжки і проведено частковий розрахунок.

Відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст.43, 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 40 може бути проведено без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) у випадках звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. Відповідно до ст.147, 148, 149 КЗпП України: за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як, або догана, або звільнення; дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці; до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Під відсутністю на роботі більш як три години необхідно розуміти відсутність працівника на території підприємства, де він виконує трудову функцію. Якщо працівник знаходиться не на своєму робочому місці, то це є лише порушенням трудової дисципліни, а не прогул.

Відповідно до п.п. 18, 22, 24 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Так, відповідно до положень 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (ч. 1). Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ч. 2).

Схожого висновку дійшов ВСУ (ухвала ВСУ від 15 грудня 2010 року у справі № 6-20213св09), який визначив, що відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці, не може вважатися прогулом, якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, він не може бути звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України, хоча до нього може бути застосовано інше дисциплінарне стягнення.

Саме тому, роботодавець зобов'язаний на підставі належних доказів довести факт відсутності працівника на території підприємства, а не лише відсутності на робочому місці (станок, кабінет, транспортний засіб та інше).

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що Позивач був відсутній на роботі та не виконував трудові обов'язки.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Аналіз вказаних норм та установлених у справі обставин дає підстави для висновків про те, що боржником не дотримано процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, навіть якби він мав місце. Так, вимогу закону про застосування до порушника заходу дисциплінарного стягнення безпосередньо за виявленням проступку не було дотримано.

Таким чином позивач звільнений незаконно і підлягає поновленню на роботі на посаді відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Порушуючи вимоги ст.115 і 116 КЗпП України відповідач при звільненні не виплатив середній заробіток за весь час затримки з 20 листопада 2015 року по день фактичного розрахунку 16 грудня 2015 року, який становить 12 620 грн. 37 коп. (Дванадцять тисяч шістсот двадцять гривень, 37 коп.) та середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період с 20 листопада 2015 року до 06 вересня 2017 року , яка загалом становить: 286 283,13грн.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру, а відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно п. 2. Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078 , індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Пунктом 11 Порядку визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Відповідно до п. 4 Порядку, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до розрахунку компенсація, у зв'язку з порушенням термінів виплати зарплати складає 42,12 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належних доказів того, що порушення прав позивача призвели до моральних, фізичних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків суду не надано, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, як і вини відповідача у тому, що позивач лікувалася у справі немає, а як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, якщо навіть вона була завдана особі.

Отже, підстав для задоволення вимог позивач про стягнення моральної шкоди суд не убачає та приходить до висновку щодо відмови у їх задоволенні.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.115,116, 231-233, 235, 236, 237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України, ст.10, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.4-1, 22, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати звільнення з роботи ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити на роботі у Державному підприємстві «Укрветсанзавод» (01001, м. Київ, вул. Грінченка,1, ) на посаді першого заступника генерального директора.

3. Стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» (01001, м. Київ, вул. Грінченка,1, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) компенсацію, у зв'язку з порушенням термінів виплати зарплати, в розмірі 42,12 грн.;

4. Стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» (01001, м. Київ, вул. Грінченка,1, )на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки з 20 листопада 2015 року по день фактичного розрахунку 16 грудня 2015 року, який становить 12 620,37грн.

5. Стягнути з Державного підприємства «Укрветсанзавод» (01001, м. Київ, вул. Грінченка,1, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 20 листопада 2015 року до 06 вересня 2017 року, яка становить 286 283,13грн.

6. Зобов'язати Державне підприємство «Укрветсанзавод» (01001, м. Київ, вул. Грінченка,1, ) повернути оригінал трудової книжки ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі у Державному підприємстві «Укрветсанзавод» на посаді першого заступника генерального директора.

8. У задоволенні решти вимог відмовити.

9. Видати накази.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Суддя А.В. Яковенко