КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа№ 925/1102/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зубець Л.П.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Васюк М.М. - дов. № 15 від 11.01.2017 року;

від відповідача - не прибув;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 01.08.2014 року

у справі № 925/1102/14 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні

ініціативи»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки»

про стягнення 3 205 627, 46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 01.08.2014 року по справі № 925/1102/14 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 2 416 686,01 грн., 268 588,56 грн. інфляційних, 155 727,27 грн. річних та 56 820,06 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіньки» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 01.08.2014 року по справі № 925/1102/14 змінити в частині стягнення з останнього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» інфляційних збитків та 3% річних, та задовольнити 258 106,96 грн. - інфляційних, 22 048,12 грн. - 3% річних.

При цьому, апелянт у скарзі також просить призначити судову почеркознавчу експертизу з метою встановлення чи підписано Додаткову угоду від 14.04.2011 року від імені ТОВ «Зам'ятниця» Житковим В.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2014 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Синиця О.Ф., Зеленін В.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.09.2014 року.

08.09.2014 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі № 925/1102/14 до розгляду набрання законної сили рішеннями у пов'язаних справах № 910/17276/14 (про визнання недійсним договору факторингу, за яким позивач набув право вимоги до відповідача) та № 925/1482/14 (про визнання недійсним Договору поставки між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Волари Експорт»).

23.09.2014 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» надійшли письмові пояснення щодо клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаних справ.

23.09.2014 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 року зупинено провадження у справі № 925/1102/14 до розгляду набрання законної сили рішеннями у пов'язаних справах № 910/17276/14 та № 925/1482/14.

03.07.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» надійшло клопотання про поновлення провадження у даній справі № 925/1102/14, у зв'язку з набранням законної сили рішеннями у пов'язаних справах № 910/17276/14 та № 925/1482/14.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2017 року, у зв'язку з припиненням повноважень судді Синиці О.Ф., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/1102/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 року справу прийнято до провадження у зазначеному вище складі суду, поновлено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 13.09.2017 року.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/1102/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 року справу прийнято до провадження у зазначеному складі колегії суддів.

13.09.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 року було відкладено розгляд справи на 11.10.2017 року.

11.10.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся за належною адресою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.04.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зам'ятниця» (далі - ТОВ «Зам'ятниця», продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Волари Експорт», покупець) було укладено Договір поставки № 27/04-10 ВЭ-АФ 2010 (далі - Договір).

За умовами Договору продавець зобов'язався передати покупцю товар - пшеницю 3 класу, урожаю 2010 року, на суму 2 416 686,01 грн., а покупець зобов'язався перерахувати на рахунок продавця 100% вартості товару на умовах та в строк встановлений у додатках до Договору.

28.04.2010 року покупець за платіжним дорученням № 649 перерахував продавцю 100% вартості товару в сумі 2 416 686,01 грн.

Пунктом 4 Додатку № 1 від 10.02.2011 року до Договору передбачено строк поставки даної партії до 15.02.2011 року включно.

Згідно з п. 5 Додатку № 1 від 10.02.2011 року до Договору 100% вартості товару покупець сплачує протягом 3-х банківських днів з моменту надання продавцем документів, передбачених п. 8 Договору.

12.04.2011 року між ТОВ «Зам'ятниця» та ТОВ «Волари Експорт» укладено Додаток № 1 до Договору, п. 4 якого встановили, строк поставки товару до 22.04.2011 року.

14.04.2011 року між ТОВ «Зам'ятниця» та ТОВ «Волари Експорт» укладено Додаткову угоду до Договору, якою передбачили строк дії Договору з моменту підписання та до 27.04.2012 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що продовження дії Договору продовжило і строк поставки товару до 27.04.2012 року.

Оскільки ТОВ «Зам'ятниця» своє зобов'язання щодо поставки товару до 27.04.2012 року не виконало, що не оспорюється сторонами, то суд першої інстанції дійшов висновку про існування у ТОВ «Зам'ятниця» заборгованості перед ТОВ «Волари Експорт» на суму 2 416 686,01 грн., що визнавалось у суді першої інстанції відповідачем.

24.02.2012 року на Загальних зборах Учасників ТОВ «Зам'ятниця», оформлених протоколом № 24/02/12, прийнято рішення про припинення діяльності товариства шляхом його приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» (а.с. 36).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14.11.2012 року внесено запис про припинення ТОВ «Зам'ятниця», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіньки» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ТОВ «Зам'ятниця».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За вказаних обставин, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» (далі - відповідач, боржник, ТОВ «Тіньки») перейшли всі права та обов'язки ТОВ «Зам'ятниця», зокрема і за Договором поставки № 27/04-10 ВЭ-АФ 2010.

01.03.2014 року між ТОВ «Тіньки» та ТОВ «Волари Експорт» підписано Акт звірки взаєморозрахунків, яким ТОВ «Тіньки» визнало заборгованість перед ТОВ «Волари Експорт», зокрема і за Договором на суму 2 416 686,01 грн. (а.с. 35).

03.06.2014 року між ТОВ «Волари Експорт» (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - позивач, фактор, ТОВ «Кредитні ініціативи») було укладено Договір факторингу № 01 (далі - Договір факторингу).

За умовами Договору факторингу, фактор зобов'язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників (в тому числі - ТОВ «Тіньки»), за Договорами поставки в розмірі та на умовах передбачених договором.

Пунктом 2.3 Договору факторингу встановлено, що після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу позивачу було відступлено права вимоги за Договором поставки № 27/04-10 ВЭ-АФ 2010 від 27.04.2010 року, а саме:

право вимоги повернення авансового платежу в сумі 2 416 686,01 грн.;

право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за Договором поставки;

інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі Договору поставки;

інші будь-які права вимоги до боржника за Договором поставки, що існують на момент укладення цього договору та/або виникають в майбутньому відповідно до умов Договору поставки.

Як встановлено судом першої інстанції, 22.05.2014 року позивач направив відповідачу претензію № 116 з вимогою оплати боргу, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

За таких обставини, позивач стверджує, що правопопередник відповідача, отримавши попередню оплату у розмірі 2 416 686,01 грн., свої зобов'язання щодо своєчасної поставки сільськогосподарської продукції не виконав.

Позивач набув право вимоги повернення суми попередньої оплати на підставі Договору факторингу.

Зазначене стало підставою для звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» з позовом до ТОВ «Тіньки» про стягнення неповернутого авансу в сумі 2 416 686,01 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з ТОВ «Тіньки» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суми неповернутого авансу в розмірі 2 416 686,01 грн.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми неповернутого авансу в розмірі 2 416 686,01 грн., проте вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Щодо строку дії Договору поставки та строку поставки товару, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що продовження строку дії Договору Додатковою угодою від 14.04.2011 року продовжило і строк поставки товару до 27.04.2012 року.

Судова колегія звертає увагу, що строк дії договору та строк поставки можуть як співпадати, так і навпаки відрізнятися.

У даному конкретному випадку строк поставки встановлений Додатком № 1 від 12.04.2011 року до Договору, а саме, п. 4 передбачає строк поставки товару до 22.04.2011 року включно.

Натомість строк дії Договору встановлений Додатковою угодою від 14.04.2011 року, якою передбачено його дію до 27.04.2012 року. Жодних змін щодо строку поставки дана додаткова угода не містить.

Таким чином, строк поставки по 22.04.2011 року включно, строк дії Договору поставки до 27.04.2012 року.

Як встановлено судом першої інстанції, 22.05.2014 року позивач направив відповідачу претензію № 116 з вимогою оплати боргу, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи відсутня не лише претензія № 116 від 22.05.2014 року, а й будь-які інші претензії, зокрема про повернення суми попередньої оплати.

В матеріалах справи є лише лист ТОВ «Волари Експорт» № 26/01 від 10.06.2014 року, в якому останній повідомив ТОВ «Тіньки» про укладення Договору факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи» та відступлення права вимоги за Договором поставки, зокрема, щодо права вимоги повернення авансового платежу в сумі 2 416 686,01 грн.

Судова колегія звертає увагу, що даний лист за своєю суттю є повідомленням про відступлення права вимоги за Договором поставки та не є вимогою про повернення авансового платежу в сумі 2 416 686,01 грн.

Зі змісту ч. 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 09.06.2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 року в справі № 3-127гс11.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач реалізував своє право вимоги про повернення передплати в сумі 2 416 686,01 грн., шляхом подання даного позову.

Враховуючи вказане, незважаючи на помилкове встановлення судом першої інстанції деяких обставин справи, судова колегія дійшла висновку, що це не впливає на остаточний правильний висновок суду в частині стягнення з ТОВ «Тіньки» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» неповернутого авансу в сумі 2 416 686,01 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, 155 727,27 грн. 3 % річних та 268 588,56 грн. інфляційних втрат, колегія суддів відмічає наступне.

Стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст.625 Цивільного кодексу України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Отже, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, застосувавши до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та стягнувши з відповідача 3% річних, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобов'язанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені ст. 536 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 року в справі № 3-90гс14.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 345 221,94 грн. за період з 20.06.2013 року по 20.06.2014 року, колегія суддів відмічає наступне.

Пунктом 10 Договору поставки передбачено, зокрема, що у разі порушення Продавцем умов та/або строків поставки Товару передбачених п. 7 Договору і відповідних додатків до нього, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,2% від вартості непоставленого Товару за кожен день прострочення поставки.

Суд першої інстанції, з огляду на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та ст. 258 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про помилковість розрахунку позивача, оскільки початок строку позовної давності, щодо нарахування пені почався, як встановлено судом першої інстанції з 27.04.2012 року, а позивач звернувся до суду з позовом 26.06.2014 року, тобто з порушенням порядку розрахунку пені та після спливу встановленого строку позовної давності, щодо її стягнення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, по-перше, останнім днем поставки товару є 22.04.2011 року, а отже прострочення поставки товару розпочалось з 23.04.2011 року, а не з 27.04.2012 року, як помилково встановлено судом першої інстанції.

По-друге, у випадку вимоги покупця поставити товар, у нього виникає право на виставлення штрафних санкцій за Договором, зокрема у вигляді пені за несвоєчасну поставку товару, а у випадку вимоги про повернення передплати, покупець має право вимагати сплати штрафних санкцій лише за неповернення чи несвоєчасне повернення передплати, якщо таке право передбачене договором.

Якщо договір прямо не містить положень про застосування штрафних санкцій за неповернення або несвоєчасне повернення передплати, то і штрафні санкції застосувати за вказані порушення не вбачається можливим.

Враховуючи зазначені обставини, судова колегія погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені.

За таких обставин, заявлений відповідачем строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не може бути застосовано у зв'язку з відмовою по суті в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, з метою встановити чи спростувати факт підписання Житковим В.М. від імені ТОВ «Зам'ятниця» Додаткової угоди від 14.04.2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

На думку відповідача встановлення вказаних обставин вплине на наявність або відсутність підстав та період для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

По-перше, як встановлено вище, Додаткова угода від 14.04.2011 року містить лише строк дії Договору поставки, а не строк самої поставки та не може впливати на початок строку прострочення поставки і відповідно період розрахунку.

По-друге, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму повернення передплати.

Таким чином, підстави для задоволення клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи відсутні.

З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 416 686,01 грн. авансового платежу.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Тіньки» в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 01.08.2014 року по справі № 925/1102/14 прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення скасуванню в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 01.08.2014 року по справі № 925/1102/14 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 268 588,56 грн. інфляційних втрат, 155 727,27 грн. 3% річних - скасувати.

3. В іншій частині рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 48 333,72 грн. судового збору за подання та розгляд позовної заяви.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» 348,18 грн. судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

6. Доручити видачу відповідних наказів Господарському суду Черкаської області.

7. Матеріали справи № 925/1102/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

8. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Л.П. Зубець

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 17.10.2017 року.