Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" жовтня 2017 р. Справа № 906/637/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від первісного позивача: Малий М.С., довіреність №01-27/27 від 30.06.2017;

від первісного відповідача: ОСОБА_2, довіреність від №613 від 03.05.2017.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за первісним позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання договорі оренди місць для реклами припиненими з 16.11.2014р.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 88707,08 грн.

Позивач подав позов про:

- визнання договору №118 оренди місця для реклами від 10.10.2011, укладеного між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ДП " Житомирський бронетанковий завод" припиненим з 16.11.2014;

- визнання договору №2 оренди місця для реклами від 10.11.2012, укладеного між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ДП " Житомирський бронетанковий завод" припиненим з 16.11.2014.

Ухвалою господарського суду від 24.07.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 17.08.2017.

16.08.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач уточнив резолютивну частину позовної заяви та просить:

- визнати зобов'язання по договору №118 оренди місця для реклами від 10.10.2011, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ДП "Житомирський бронетанковий завод" припиненим з 16.11.2014;

- визнати зобов'язання по договору №2 оренди місця для реклами від 10.01.2012, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ДП Житомирський бронетанковий завод" припиненим з 16.11.2014.

17.08.2017 на адресу суду від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, надійшов зустрічний позов від 16.08.2017 про стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" 2000,00 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди місця для реклами №118 від 10.10.2011, 12000,00 грн. - неустойки, 520,80 грн. - інфляційних збитків та 180,99 грн. - 3% річних; 72000,00 грн. - заборгованості з орендної плати за договором оренди місця для реклами №2 від 10.01.2012, 1883,40 грн. - інфляційних збитків; 180,99 - 3% річних.

Ухвалою від 17.08.2017 господарський суд прийняв для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ДП "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 88707,08 грн. Розгляд справи відкладено на 28.09.2017.

- 25.09.2017 від позивача ( за зустрічним позовом) надійшла заява про збільшення позовних вимог з додатками, згідно якої просить:

- стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 2000,00 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди місця для реклами № 118 від 10.10.2011, 20000,00 грн. неустойки, 6373,40 грн. інфляційних збитків та 1532,85 грн. 3% річних;

- стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 72000,00 грн. заборгованості з орендної плати за Договором оренди місця для реклами № 2 від 10.01.2012, 22060,80 грн. інфляційних збитків та 3618,57 грн. 3% річних.

Оскільки подана заява позивача за зустрічним позовом не суперечить вимогам, встановленим в ч. 4 ст. 22 ГПК України, суд прийняв подану заяву до розгляду.

В судовому засіданні від 28.09.2017 в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 03.10.2017. В судовому засіданні від 03.10.2017 оголошено перерву до 17.10.2017.

17.10.2017 позивачем за зустрічним позовом подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої останній просить:

- стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 2000,00 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди місця для реклами № 118 від 10.10.2011, 22193,55 грн. неустойки, 7341,20 грн. інфляційних збитків та 1598,44 грн. 3% річних;

- стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 72000,00 грн. заборгованості з орендної плати за Договором оренди місця для реклами № 2 від 10.01.2012, 22060,80 грн. інфляційних збитків та 3618,57 грн. 3% річних.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з поданої заяви, позивач за зустрічним позовом збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення неустойки, інфляційних та 3 % річних.

Дослідивши подану заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд прийняв вказану заяву до розгляду як таку, що не суперечить приписам ч. 4 ст. 22 ГПК України.

За вказаних обставин спір вирішується в межах збільшених позовних вимог.

В судовому засіданні від 17.10.2017 в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 23.10.2017.

Представник первісного позивача вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у первісній позовній заяві.

Проти вимог за зустрічним позовом заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву, уточненнях на позовну заяву та письмових поясненнях (а.с.137-141,142 т.1 ).

Разом з тим відповідачем за зустрічним позовом 23.10.2017 подано заяву про зменшення розміру неустойки.

Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти первісних позовних вимог у повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог та письмових поясненнях (а.с. 67-71,102-103,173-176 т.1 ).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.10.11р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець/первісний відповідач) та Державним підприємством "Житомирський ремонтно- механічний завод" (орендар, первісний позивач) був укладений договір № 118 оренди місця для реклами (а.с.34-36).

Згідно п.1.1 договору, предметом договору є місця для реклами, а саме:

- місце № 1 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 2 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 3 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч;

- місце № 4 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч (далі - об'єкт оренди) та надаються орендодавцем у тимчасове користування орендареві для розміщення реклами орендаря.

Відповідно до п.2.1 договору, орендодавець протягом 3 днів з дня набрання чинності цим договором передає, а орендар приймає у користування об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами. З моменту підписання зазначеного акта починається обчислення строку оренди за цим договором.

Орендар протягом 10 днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами (пп.2.3 договору).

Згідно п.3.3 договору, орендодавець самостійно несе відповідальність за наявність дозволів, які необхідні для використання об'єкта оренди.

У п.5.1 договору сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за місяць становить 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.

Згідно п.5.4 договору, термін оренди наступає з моменту підписання Акту прийому-передачі об'єкту оренди у користування і діє до 31 грудня 2011.

Відповідно до п.7.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2011.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що договір може бути автоматично продовжено, якщо орендар продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця.

10.01.12 між сторонами був укладений договір № 2 оренди місця для реклами з додатковою угодою № 1 від 26.03.2012 (а.с. 12-15).

Згідно умов п. 1.1. даного договору, предметом договору є місця для реклами, а саме:

- місце № 1 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 2 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч, які надаються орендодавцем (позивачем) у тимчасове користування орендареві (відповідачу) для розміщення реклами орендаря (пп.1.1 договору).

Згідно п.5.1 даного договору, орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за місяць становить 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.

Приймання - передача послуг з оренди щитів для реклами здійснюється згідно Акту про надання послуг, який підписується орендарем та орендодавцем в кінці кожного місяця. Орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця (пп.5.2 договору).

Відповідно до п.7.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.12

У пункті 7.2 договору сторони погодили, що договір може бути автоматично продовжено, якщо орендар продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця.

Первісний позивач вказує, договір оренди № 118 від 10.10.2011 в частині оренди місць реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський праворуч припинив свою дію з моменту укладення договору оренди № 2.

В січні 2017 року первісний позивач звернувся до Житомирського обласного відділення Антимонопольного комітету України з заявою про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції і законодавства про рекламу.

В ході розгляду вказаної заяви Антимонопольним комітетом було встановлено факт відсутності у первісного відповідача дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Про вказані факти первісному позивачу стало відомо в квітні 2017 року з повідомлення Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 1.20/4-660 від 20.04.2017 (а.с. 29-32 т.1).

Вказує, що 10.05.2017 Управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської ОДА було надано відповідь про відсутність дозволу у первісного відповідача на розміщення зовнішньої реклами (а.с. 33 т.1).

Вказує, що відповідно до Типових правил розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, що затверджені Постановою КМУ № 1135 від 05.12.2012 дозвіл на розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі розпорядження голови облдержадміністрації, а на території Автономної Республіки Крим- розпорядження Ради міністрів АРК, яким надається право на розміщення зовнішньої реклами протягом визначеного строку у певному місці.

За умовами п. 19 Правил, рекламні засоби, розміщені з порушенням вимог цих Типових правил підлягають демонтажу.

За вказаних обставин, оскільки у ФОП ОСОБА_3 (первісного відповідача) з 16.11.2014 закінчилась дія дозволу на розміщення об'єктів реклами, первісний позивач звернувся до суду з вимогою про визнання зобов'язання по договору оренди № 11 від 10.10.2011 та договором № 2 від 10.01.2012 припиненими з 16.11.2014.

Первісний відповідач, заперечуючи проти вимог за первісним позовом заявив зустрічний позов про стягнення з первісного позивача:

- 33133,19 грн. заборгованості за договором оренди № 118 від 10.10.2011 , з яких: 2000,00 грн. - заборгованість по орендній платі, 7341,20грн. - інфляційні, 1598,44 грн.- 3% річних та 22193,55 грн. неустойки;

- 99722,56 грн. заборгованості за договором № 2 від 10.01.2012, з яких: 72000,00грн. - заборгованість з орендної плати; 23980,40 грн. - інфляційні, 3742,16 грн. -3 % річних.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом вказує, що первісний позивач безпідставно пов'язує договірні відносини оренди з наявністю/відсутністю дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Зазначає, що рекламні щити було побудовано згідно виданого ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" ордеру на право виконання робіт від 24.11.2011 № 10 за згодою Державної служби автомобільних доріг України та за погодженням з МВС України.

За вказаного, побудувавши рекламні щити у позивача за зустрічним позовом виникло право власності на останні на підставі ст. 331 ЦК України.

Пояснює, що предметом договорів було передання майна у користування, а не надання орендодавцем рекламних послух.

Замовлення, виготовлення та розміщення реклами здійснювалось орендарем самостійно як користувачем рекламної споруди та розповсюджувачем зовнішньої реклами.

Звертає увагу, що у п. 4.1 сторони визначили, що орендар (первісний позивач) самостійно та без погодження з орендарем розміщує рекламу на щитах.

Вважає, що саме ДП "ЖБТЗ" як розповсюджувач зовнішньої реклами мало одержати необхідний дозвіл облдержадміністрації для розміщення своєї реклами на рекламних конструкціях орендодавця.

Водночас, позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідач за зустрічним позовом за умовами укладених договорів оренди зобов'язався щомісячно до 10 числа кожного наступного місяця оренди сплачувати орендну плату за одне рекламне місце в розмірі 1000,00 грн.

Таким чином за кожним з договорів відповідач за зустрічним позовом зобов'язаний сплачувати 2000,00грн. на місяць.

За даними позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх договірних зобов'язань по сплаті орендної плати:

- згідно договору № 118 оренди місця для реклами від 10.10.11р. у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за зустрічним позовом в сумі 2000,00 грн. (за квітень 2017 року).

Листом від 26.04.2017 позивач за зустрічним позовом повідомив орендаря про односторонню відмову від договору № 118 у зв'язку з невнесенням ним орендної плати більше ніж трьох місяців поспіль. Водночас, орендодавець у вказаному листі вимагав до 08.05.2017 повернути рекламні площини за актом приймання-передачі та сплатити заборгованість по орендній платі. Попереджено, що у випадку неповернення об'єктів оренди до визначеної дати орендарю буде нараховано неустойку в розмірі подвійної орендної плати у відповідності до ч.2 ст. 785 ЦК України.

Проте відповідач за зустрічним позовом орендної плати не сплатив, об'єкту оренди у визначений термін не повернув, внаслідок чого позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права з вимогою про стягнення за договором оренди № 118 від 10.10.2011 2000,00 грн. заборгованості з орендної плати та 22193,55 грн. неустойки за неповернення об'єкту оренди.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором оренди № 118 від 10.10.11 нарахована 7341,20 грн. інфляційних та 1598,44 грн. 3 % річних.

Разом з тим, відповідачем за зустрічним позовом неналежно виконувались й умови договору оренди № 2 від 10.01.2012 щодо сплати орендної плати, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за первісним позовом в розмірі 72000,00 грн. за період з липня 2014 року по липень 2017 року.

11.05.2017 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (продавець, позивач за зустрічним позовом) та ФОП ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця належні продавцю рекламні конструкції, а покупець зобов'язався прийняти у власність та оплатити на умовах цього договору (а.с. 85-88).

12.05.2017 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (цесіонарій, позивач за зустрічним позовом) та ФОП ОСОБА_5 (цедент) укладено договір цесії, за яким цедент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право грошової вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договором оренди місця для реклами № 118 від 10.10.2011 та договором оренди місця для реклами № 2 від 10.01.2012, укладені між цесіонарієм і орендарем - Державним пдприємством "Житомирський ремонтно-механічний завод" (а.с.89) .

За умовами п. 3 даного договору, право грошової вимоги до боржника включає в себе заборгованість зі сплати орендної плати, щомісячну орендну плату, неустойку, штрафні санкції, три відсотки річних та інфляційні втрати за знецінення боргу, що виникли як до підписання даного договору, що існують на момент його підписання, так і на майбутнє.

Предметом даного договору є виключно грошові вимоги до боржника, права та обов'язки наймодавця за договорами оренди залишаються за цедентом.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх договірних обов'язків та невнесення орендної плати понад три роки, 24.07.2017 ФОП ОСОБА_5 своїм листом від 24.07.2017 повідомив орендаря про розірвання договору оренди № 2 з моменту отримання вказаного листа. Вимагав сплатити заборгованість з орендної плати в сумі 72000,00 грн. та до 27.07.2017 повернути об'єкт оренди за актом прийому-передачі (а.с. 82,83). Вказаний лист орендарем отримано 25.07.2017, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 84).

Однак відповідач за зустрічним позовом не виконав свої зобов'язання , орендної плати за договором № 2 від 10.01.2012 не сплатив та об'єкт оренди не повернув.

За вказаних обставин позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про стягнення 72000,00грн. заборгованості.

Крім того останнім в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасно виконані грошові зобов'язання за договором оренди № 2 від 10.01.2012 відповідачу за зустрічним позовом нараховано 23980,40 грн. інфляційних та 3742,16 грн. 3 % річних

Відповідач за зустрічним позовом заперечує проти вимог за зустрічним позовом з підстав, викладених у первісній позовній заяві. Водночас вважає, що провадження у справі щодо стягнення орендної плати по договору № 118 від 10.1.02011 за квітень 2017 в розмірі 2000,00 грн. має бути припинено, оскільки рішенням господарського суду Житомирської області у справі № 906/344/17 було відмовлено в позові в цій частині.

Щодо розрахунку річних та інфляційних по заборгованості за договором № 2 від 10.01.2012 вважає, що до даних вимог має бути застосовано строк позовної давності.

Водночас просить зменшити розмір неустойки на 99% відсотків. Підставою для зменшення неустойки вказує на закінчення у позивача за зустрічним позовом терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені первісного позову та про часткове задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання - це цивільні прававовідносини, які пов'язані з переміщенням майнових та інших результатів праці, внаслідок яких одна особа (кредитор) має право вимагати від іншої особи (боржника) вчинення певних дій та обумовленого цим утримання від інших дій.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договорів оренди №118 від 10.10.11 та 2 від 10.01.2012.

Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Позивач звернувся з вимогою про визнання зобов'язання за договорами оренди №118 від 10.10.11 та №2 від 10.01.2012 такими, що припинилися з 16.11.2014

За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Підставами для припинення відносин найму є загальні підстави припинення договору найму та підстави припинення договору загалом.

За умовами ст. 781 ЦК України, договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем

Згідно з ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З аналізу вищевикладених норм слідує висновок, що зобов'язання за договором оренди (найму) припиняються у разі розірвання такого договору, сплати всіх належних платежів за час користування річчю та повернення об'єкту оренди орендарю.

Як вбачається з матеріалів справи, первісний позивач вважає, що зобов'язання за договорами оренди № 118 від 10.10.11 та № 2 від 10.01.2012 припинились з 16.11.2014, тобто з дати закінчення дозволу розміщення об'єктів реклами у ФОП ОСОБА_3

Однак, суд доводи первісного позивача щодо припинення зобов'язань з підстав закінчення дозволу розміщення об'єктів реклами у ФОП ОСОБА_3 вважає безпідставними, оскільки зобов'язання сторін з орендних правовідносин не пов'язуються з наявністю, або відсутністю у розповсюджувача реклами (первісного відповідача) дозволу на таке розповсюдження.

Водночас, суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що рекламні щити вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский були встановлені ФОП ОСОБА_3 згідно відповідних дозволів, що надало їй право, в порядку Закону України "Про рекламу" використовувати їх для розміщення зовнішньої реклами, в тому числі, передавати в оренду з метою розміщення зовнішньої реклами іншими особами.

Також з матеріалів справи вбачається, що замовлення, виготовлення та розміщення реклами здійснювалось орендарем самостійно як користувачем рекламної споруди та розповсюджувачем зовнішньої реклами, оскільки відповідно до п. 4.1. договору оренди та п. 3 Акту приймання-передачі від 07.12.2011р., сторони погодили, що розповсюджувачем реклами є орендар, за зміст та характер реклами орендодавець не відповідає.

Тому, доводи первісного позивача, що первісним відповідачем, як власником наземних спеціальних конструкцій були допущені порушення вимог діючого законодавства, зокрема, п.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" та Типових правил розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2012р. №1135, вважає безпідставними, оскільки останні не спростовують факт наявності між сторонами орендних правовідносин і не позбавляють відповідача від обов'язку належним чином виконати умови договорів .

Крім того, первісний позивач не надав доказів того, що ним виконані зобов'язання щодо оплати орендної плати та повернення орендованого майна орендодавцю.

Матеріали справи свідчать про те, що первісним позивачем не виконано зобов'язання за договорами оренди, тому підстави для визнання зобов'язань з 16.11.2014 такими, що припинились відсутні.

За вказаних обставин первісні позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та безпідставними, відтак суд відмовляє в задоволені первісних позовних вимог.

Розглядаючи вимоги за зустрічним позовом суд зазначає про наступне.

За приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Сплата наймачем орендної плати у встановлений строк є обов'язком, який випливає з положень ст.759, 762 ЦК України та умов договору.

Водночас, порушенням зобов'язання згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Неналежним виконанням, виходячи з встановлених судом обставин, є несплата відповідачем орендної плати протягом значного періоду часу, що також тягне за собою правові наслідки, передбачені ч.1 ст.782 ЦК України.

Господарським судом Житомирської області розглядалась справа № 906/344/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 42000,00грн. заборгованості по сплаті орендної плати за договором № 118 від 10.10.2011 р.

Рішенням від 04.07.2017, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 р. позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 40000,00 грн. заборгованості

У справі № 906/344/17 господарським судом було надано оцінку щодо дії договорів № 118 від 10.10.2011 та № 2 від 10.01.2012.

Так, судом встановлено, що станом на день подання позову та на день вирішення спору між сторонами продовжують діяти орендні правовідносини, як на підставі договору 118 від 10.10.2011 в частині оренди місць для реклами № 3 та № 4 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч, так і на підставі договору № 2 від 10.01.2012 р. в частині оренди місць для реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч.

У справі № 906/344/17 позивач просив стягнути заборгованість, яка виникла за 21 місяць за користування майном в період з серпня 2015 по квітень 2017 в розмірі 42000,00 грн.

Судом було встановлено, що орендар, починаючи з серпня 2015 року по березень 2017 року, допустив заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 40000,00 грн. Розрахунок заборгованості за оренду позивачем було здійснено за два місця для реклами, виходячи з орендної плати в розмірі 1000,00грн. за кожне місце для реклами.

Позов було задоволено частково, оскільки у відповідача обов'язок провести розрахунки за квітень 2017 року не настав.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За умовами пунктів 5.1 як договору оренди № 118 від 10.10.2011 так і договору № 2 від 10.01.12 сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 грн. без ПДВ.

За умовами пунктів 5.2 договорів орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договором оренди № 118 від 10.10.2011 строки за оренду в квітні 2017 року місць для реклами № 3 та № 4 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський ліворуч .

Крім того, відповідач за зустрічним позовом не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договором оренди № 2 від 10.01.2012 строки за оренду місць для реклами № 1 та № 2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський праворуч за період з липня 2014 року по липень 2017 року

Станом на день звернення до суду відповідач за зустрічним позовом не надав доказів погашення заборгованості за договором № 118 від 10.10.2011 за квітень 2017 року, як і не надав доказів погашення заборгованості за оренду згідно договору № 2 від 10.01.2012 за заявлений позивачем за зустрічним позовом період.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України орендодавець має право відмовитися від договору найма і вимагати повернення речі, якщо орендар не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач за зустрічним позовом своїм листом від 26.04.2017 відмовився від договору оренди місць для реклами № 118 від 10.10.2011 р. у зв'язку з тим, що орендар не сплачує орендну плату, та висунув вимогу про повернення рекламних щитів (а.с. 78 т.1).

Разом з тим, ФОП ОСОБА_5, як особою яка набула прав орендодавця, у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу рекламних конструкцій від 11.05.2017 (а.с.85-88 т.), 24.07.2017 було направлено орендарю повідомлення про розірвання договору № 2 від 10.01.2012 у зв'язку з несплатою орендної плати та висунув вимогу про повернення рекламних щитів (а.с. 82,83 т.1).

Отже, враховуючи відмову ФОП ОСОБА_3, як наймодавця, від договору оренди № 118 від 10.10.2011, суд дійшов висновку, що договір оренди № 118 від 10.10.11 є розірваним з 29.04.2017 (26.04.2017 - день направлення повідомлення +2 дні на пересилку згідно наказу Міністерства Інфраструктури від 28.11.2013 № 958 "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень").

Водночас, враховуючи відмову орендодавця від договору № 2 від 10.01.2012 р., суд дійшов висновку, що останній є розірваним з 26.07.2017, оскільки повідомлення про відмову від договору орендарем отримано 25.07.2017, що вбачається з поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (84).

З розрахунку позивача за зустрічним позовом вбачається, що останнім заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом заборгованість з орендної плати за договором № 118 від 10.10.11 за квітень 2017.

Однак суд вважає, що позивачем невірно зроблено розрахунок, виходячи з повного місця оренди в квітні 2017 року, оскільки з 29.04.2017 договір оренди № 118 від 10.10.2011 є розірваним. За розрахунком суду, орендна плата за 28 днів оренди в квітні 2017 р. становить 1866,66 грн.

Заборгованість за договором № 2 від 10.01.2012 позивачем за зустрічним позовом заявлено за період з липня 2014 року по липень 2017 року, яка за розрахунком позивача становить 72000,00 грн.

При розрахунку заявленої до стягнення заборгованості позивачем за зустрічним позовом здійснено також помилку, нарахувавши орендну плату за липень 2017 року за повний місяць, в той час як договір № 2 від 10.01.2012 є розірваним з 26.07.2017.

За вказаних обставин, суд здійснив розрахунок орендної плати за 25 днів оренди у липні 2017 р., яка становить 1666,65 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача з орендної плати за договором № 2 від 10.01.2012 за заявлений позивачем за зустрічним позовом період становить 71666,65 грн.

Отже, загальна сума заборгованості за зустрічним позовом за договорами №118 від 10.10.11 та № 2 від 10.01.2012 за заявлений період на день вирішення спору становить 73533,31грн., які і підлягає задоволенню.

В частині стягнення 466,69 грн. заборгованості суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляційних в сумі 7341,20грн. та 1598,44 грн. 3 % річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором оренди № 118 від 10.10.11 та 23980,40 грн. інфляційних та 3742,16 грн. 3 % річних за договором оренди № 2 від 10.01.2012 то суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача за зустрічним позовом (а.с.21 т. 2) 3% річних на заборгованість за договором оренди № 118 від 10.10.2011 заявлено періодами за період прострочення грошового зобов'язання починаючи з 11.09.2015 року по 17.10.2017 року на суму заборгованості, яка існувала у відповідний період, які в загальній сумі склали 1598,44 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок суд встановив, що розрахунок 3 % річних є арифметично вірним, вимога заявлена у відповідності до норм чинного законодавства, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Інфляційні позивачем нараховано з вересня 2015 року по вересень 2017 року на суму заборгованості, що існувала у відповідний період, які склали за розрахунокм позивача 7341,20грн.

Перевіривши вказаний розрахунок інфляційних суд встановив, що позивачем за зустрічним позовом допущено арифметичну помилку, тому здійснив власний розрахунок інфляційний за заявлений позивачем за зустрічним позовом період, виходячи з вихідних даних останнього та враховуючи заборгованість, яка існувала у відповідний період.

За розрахунком суду інфляційні склали 7340,97 грн., відтак вимога є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в сумі 7340,93 грн.

В частині стягнення 0,23 грн. інфляційних, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором № 118 від 10.10.11 суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Водночас з розрахунку позивача за зустрічним позовом (а.с. 39-40 т. 2) 3% річних на заборгованість за договором оренди № 2 від 10.01.2012 заявлено періодами за період прострочення грошового зобов'язання починаючи з 11.08.2014 року по 17.10.2017 року на суму заборгованості, яка існувала у відповідний період, які в загальній сумі склали 3742,16 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок суд встановив, що розрахунок 3 % річних є арифметично вірним, вимога заявлена у відповідності до норм чинного законодавства, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Інфляційні позивачем нараховано з серпня 2014 року по вересень 2017 року на суму заборгованості, що існувала у відповідний період, які склали за розрахунком позивача за зустрічним позовом склали 23980,40 грн. (а.с. 23-38 т.2)

Перевіривши вказаний розрахунок інфляційних суд встановив, що позивачем за зустрічним позовом допущено арифметичну помилку.

Суд здійснив власний розрахунок інфляційних, за заявлений позивачем за зустрічним позовом період, виходячи з вихідних даних останнього та враховуючи заборгованість, яка існувала у відповідний період, які склали 23980,06 грн. Відтак вимога про стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляційних за порушення виконання грошових зобов'язань за договором № 2 від 10.01.2012 є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в сумі 23980,06 грн.

В частині стягнення 0,34 грн. інфляційних за договором оренди № 2 від 10.01.2012 суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Враховуючи вищевикладені обставини, вимога про стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляційних до договорами оренди № 118 від 10.10.2011 та № 2 від 10.01.2012 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в сумі 31321,03 грн.

В частині стягнення 0,57 грн. інфляційних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 3 % річних за договорами оренди № 118 від 10.10.2011 та № 2 від 10.01.2012 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в сумі 5340,60грн.

Щодо стягнення неустойки за неповернення об'єкту оренди в сумі 22193,55 грн., суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у п.п. 2.3 договорів, відповідно до якого, орендар протягом 10 днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У свою чергу, закінчення строку дії договору за загальним правилом припиняє права і обов'язки його сторін, але не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст.785 ЦК України).

Оскільки відповідач за зустрічним позовом не виконав свого обов'язку щодо повернення орендованого майна, позивач за зустрічним позовом скористався своїм правом та нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення за договором № 118 від 10.10.2011, а саме за період з 29.04.2017 по 17.10.2017, яка складає 22193,55 грн.

Враховуючи, що матеріали справи не місять доказів повернення позивачу об'єкту оренди, суд вважає заявлену позивачем вимогу про стягнення неустойки правомірною, обґрунтованою, такою, що відповідає нормам чинного законодавства.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем за зустрічним позовом вимог в частині стягнення 22193,55 грн. неустойки, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача за зустрічним позовом та зменшити розмір неустойки до однократного розміру орендної плати за користування річчю за час прострочення , тобто до 11096,78 грн., враховуючи наступне.

Виходячи з загального правила, встановленого ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд зазначає, що в ході у ході розгляду справи було встановлено, що вчинення відповідачем за зустрічним позовом порушення у вигляді неповернення орендодавцю орендованого майна, не завдало жодних збитків позивачу за зустрічним позовом.

За вказаних обставин, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за зустрічним позовом за допущене порушення, відсутність тяжких наслідків для позивача за зустрічним позовом внаслідок неповернення орендованого майна після закінчення договору найму, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, з метою виконання судового рішення, суд керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір неустойки до однократного розміру орендної плати за користування річчю за час прострочення, а саме до 11096,78рн.

Водночас суд вважає безпідставним твердження відповідача за зустрічним позовом щодо припинення провадження у справі в частині стягнення орендної плати за договором № 118 від 10.10.11 за квітень 2017 року, оскільки рішенням господарського суду Житомирської області у справі № 906/344/17 не було вирішено спір в даній частині по суті, а відмовлено у зв'язку з тим, що строк розрахунку за вказаною вимогою на момент звернення до суду не настав.

Безпідставними є також твердження відповідача за зустрічним позовом про пропуск строків позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних та 3 % річних, виходячи з наступного .

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Як вбачається з розрахунку інфляційних та 3 % річних, останні заявлено в межах трирічного строку позовної давності, що відповідає приписам ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги за первісним позовом є безпідставними та необгрунтованими, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволені первісних вимог.

Позовні вимоги за зустрічним позовом є обгрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну 121291,72 грн. суму , з яких: 73533,31 основний борг, 31321,03 грн. інфляційні, 5340,60 грн. 3% річних,11096,78 грн. неустойка.

В частині стягнення 466,69 грн. основного боргу, 0,57 грн. інфляційних та 11096,78 грн. неустойки суд відмовляє.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В порядку ст. 49 ГПК України судовий збір за первісними позовом покладається на позивача за первісним позовом.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судовий збір за зустрічним позовом покладається на відповідача за зустрічним позовом пропорційно розміру обгрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. У первісному позові відмовити.

2.Зустрічний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, смт.Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області, вул.Дружби народів 1, ідентифікаційний код 07620094)

на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (12443, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1):

- 73533,31 грн. заборгованості;

- 31321,03 грн. інфляційних;

- 5340,60 грн. 3% річних;

- 11096,78 грн. неустойки;

-1985,83 грн. судового збору.

3. В решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.10.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу