РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2017Справа №910/15816/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
ДоПриватного акціонерного товариства «Київ-Одяг»
Простягнення 1352 011,55 грн
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Буток Т.І.- представник за довіреністю;

від відповідача: Шевчук А.С. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київ-Одяг» про стягнення 1 193 202,67 грн основного боргу, 54 888,42 грн три відсотки річних та 103 920,47 грн інфляційних нарахувань, у зв'язку з неналежним виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 220073 від 08.06.2017.

11.10.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, письмові пояснення щодо застосування тарифів, а також клопотання про зміну найменування позивача.

У судовому засіданні 13.10.2017 представник позивача підтримав подану ним заяву про зміну найменування відповідача, відповідно до якої просив суд змінити найменування з Публічного акціонерного товариства «Київ-Одяг» на Приватне акціонерне товариство «Київ-Одяг». Суд розглянув та задовольнив вказану заяву.

Представник відповідача у даному судовому засіданні подав клопотання про відстрочення виконання рішення суду на шість місяців з моменту набрання судовим рішення законної сили.

Також представник відповідача у даному судовому засіданні подав клопотання про розстрочення виконання рішення суду рівними платежами по 100 00,00 грн щомісяця.

Представник позивача в даному судовому засіданні надала усні пояснення з приводу поданих клопотань, відповідно до яких проти їх задоволення заперечувала.

Клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення судом було розглянуто та відхилено, а клопотання про розстрочення виконання рішення суду було розглянуто та задоволено, з підстав викладених в мотивувальній частині рішення суду.

Представник позивача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по справі, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення, в яких позов визнав у повному обсязі.

В судовому засіданні 13.10.2017 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.200 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка в подальшому змінила найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - енергопостачальна організація, позивач) та Відкритим акціонерним товариством «Київ-Одяг», яке в подальшому змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Київ-Одяг»» (далі - абонент, відповідач) було укладено договір № 22-0073 на постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір).

Пунктом 1.1 договору сторони узгодили, що предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 Договору при виконанні умов цього Договору, а також, при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії.

Пунктом 2.2.1 Договору сторони узгодили, що енергопостачальна організація зобов'язалася постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно з заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1.

Згідно з умовами п. 2.3.1 Договору абонент зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Відповідно до пункту 2.3.2 Договору абонент зобов'язався виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до Договору.

08.06.2000 року між сторонами також було укладено Порядок розрахунків за теплову енергію.

За умовами п. 5 зазначеного додатку, абонент щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту № 3 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає РВТ).

Пунктом 3 зазначеного додатку передбачено, що в разі якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому пред'являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць. У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку, якщо фактичне використання нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, сальдо розрахунків визначається за фактичними показникам приладів обліку.

Згідно п. 4 договору, абонентам, що не мають приладів обліку щомісячно виставляється до сплати кількість теплової енергії згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількість годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою абонентом тепловою сплачується ним самостійно, не пізніше 15 числа, слідуючого за розрахунковим.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач за період з 01.12.2014 по 01.05.2017 включно спожив теплової енергії на загальну суму 1 503 129,55 грн, що засвідчується обліковими картками за спірний період.

В свою чергу, відповідач частково на суму 200 000,000 грн розрахувався за спожиті послуги, в результаті чого в останнього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 1 193 202,67 грн.

Враховуючи наведене, позивач у своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 1 193 202,67 грн основного боргу, 54 888,42 грн три відсотки річних та 103 920,47 грн інфляційних нарахувань, у зв'язку з неналежним виконання умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 220073 від 08.06.2017.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Положеннями ч. 6. та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає доведеним позивачем, документально підтвердженим та не спростованим відповідачем факт наявності основної заборгованості за Договором за період з 01.12.2015-01.05.2016 у сумі 1 193 202,67 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 103 920,47 грн інфляційних нарахувань та 54 888,42 грн три відсотки річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % та інфляційних нарахувань підлягають задоволенню повністю у розмірі 54 888,42 грн та 103 920,47 грн відповідно.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Враховуючи, доводи наведені відповідачем у відзиві на позов та тяжке матеріальне становище боржника, господарський суд приходить до висновку про необхідність розстрочення виконання рішення у справі № 910/15816/16 по 100 000,00 грн рівними частинами.

Відповідно до вимог статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київ-Одяг» (місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-б, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, Печерський р-н, площа Івана Франка, буд. 5, ) 1 193 202 (один мільйон сто дев'яносто три тисячі двісті дві) грн 67 коп. - основного боргу, 103 920 (сто три тисячі дев'ятсот двадцять) грн 47 коп. - інфляційних втрат, 54 888 (п'ятдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят вісім) грн 42 коп. - 3% річних та 20 280 (двадцять тисяч двісті вісімдесят) грн 18 коп. судового збору, розстрочивши виконання рішення суду наступним чином:

№ п/пМісяць, рікСума погашення заборгованості
1.До 30 жовтня 2017100 000,00 грн
2.До 30 листопада 2017100 000,00 грн
3.До 30 грудня 2017100 000,00 грн
4.До 30 січня 2018100 000,00 грн
5.До 30 лютого 2018100 000,00 грн
6.До 30 березня 2018100 000,00 грн
7.До 30 квітня 2018100 000,00 грн
8.До 30 травня 2018100 000,00 грн
9.До 30 червня 2018100 000,00 грн
10.До 30 липня 2018100 000,00 грн
11.До 30 серпня 2018100 000,00 грн
12.До 30 вересня 2018100 000,00 грн
13.До 30 жовтня 2018100 000,00 грн
14.До 30 листопада 201872 291,74 грн

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення ст подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

18.10.2017

Суддя Спичак О.М.