ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.2017 Справа № 920/769/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/769/15

за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, м. Суми,

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м. Суми,

про стягнення 14445,50 грн.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 03.01.2017 № 22/22,

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по пені в сумі 14445,50 грн., згідно пункту 5.3 договору від 05.01.2006 року № 3 на водопостачання та прийом стічних вод.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору від 05.01.2006 року № 3 на водопостачання та прийом стічних вод щодо своєчасного та повного розрахунку за надані комунальні послуги з централізованого водопостачання та прийому стічних вод.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 19.09.2017 року (вх. № 8061 від 19.09.2017) просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що умовами договору не передбачено можливості односторонньої зміни розрахункових періодів, а отже єдиною підставою для оплати відповідачем є факт отримання рахунку за спожиті послуги з першого по останній день календарного місяця. Позивачем не надані відповідачеві рахунки за календарні місяці з 1 по 5 число наступного місяця. Натомість позивач направляв відповідачу додані до позовної заяви рахунки до закінчення розрахункових періодів, і з наданих позивачем рахунків на оплату неможливо виокремити вартість послуг наданих протягом розрахункового періоду, визначеного умовами договору. Крім того, в рахунках позивачем в односторонньому порядку змінено умови договору в частині строків оплати за спожиті послуги.

На підставі наведеного представник відповідача вважає, що надані позивачем на оплату рахунки не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, не містять обсягу та вартості спожитих протягом календарного місяця послуг, а тому не є підставою для виникнення у відповідача зобовязань щодо їх оплати.

17.10.2017 року представником позивача надано суду письмові заперечення від 13.10.2017 року № 22/7116 на відзив відповідача, в яких представник позивача зазначає, що відповідачу надано рахунки за водопостачання та водовідведення згідно договору від 05.01.2006 року № 3 за період з січня по червень 2017 року. Зазначені рахунки прийняті відповідачем без заперечень щодо кількості та вартості отриманих послуг та сплачені ним з порушенням строків оплати. А тому позивач вважає, що відповідач був згодний з обліком, здійсненням розрахунків за розрахунковий період, зазначений у рахунках.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.01.2006 року між Комунальним підприємством «Міськводоканал» Сумської міської ради та Відкритим акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», перейменованим в Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», укладено договір № 3 на водопостачання та прийом стічних вод (далі - договір), відповідно до умов якого позивач (виконавець) зобовязався надавати комунальні послуги з водопостачання та прийому стічних вод, а відповідач (споживач) зобовязався своєчасно оплачувати надані йому послуги.

За умовами пунктів 4.1, 4.2, 4.4 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплату за отриманні послуги з водопостачання та водовідведення відповідач здійснює протягом десяти банківських днів з моменту отримання рахунку за розрахунковий період. Платіжні документи за розрахунковий період відповідач отримує безпосередньо у позивача з 01 по 05 число, щоб уникнути конфліктів з питань оплати рахунків.

Згідно пунктів 4.5, 4.6, 4.8 договору, зняття показань з водолічильників здійснюється щомісячно представником позивача (виконавця) у присутності представника відповідача (споживача). В разі, якщо споживач (відповідач) не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті виконавцем (позивачем) є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг. Облік використаної води розраховується за показниками водолічильників. Кількість стічних вод, що надходять до каналізації, визначається за кількістю води, що надходить з комунального водопроводу або місцевих джерел.

Позивачем надано відповідачеві для оплати наступні рахунки:

- разом з супровідним листом від 30.01.2017 року № 24/692 рахунок на водопостачання та водовідведення за січень 2017 року на суму 262615,49 грн., який отримано відповідачем 30.01.2017 року за вх. № 419;

- разом з супровідним листом від 27.02.2017 року № 24/1426 рахунок на водопостачання та водовідведення за лютий 2017 року на суму 223571,20 грн., який отримано відповідачем 28.02.2017 року за вх. № 911;

- разом з супровідним листом від 28.03.2017 року № 24/2112 рахунок на водопостачання та водовідведення за березень 2017 року на суму 195501,49 грн., який отримано відповідачем 20.03.2017 року за вх. № 1460;

- разом з супровідним листом від 26.04.2017 року № 24/2846 рахунок на водопостачання та водовідведення за квітень 2017 року на суму 198476,16 грн., який отримано відповідачем 26.04.2017 року за вх. № 2056;

- разом з супровідним листом від 29.05.2017 року № 24/3511 рахунок на водопостачання та водовідведення за травень 2017 року на суму 197638,65 грн., який отримано відповідачем 29.05.2017 року за вх. № 1566;

- разом з супровідним листом від 22.06.2017 року № 24/4005 рахунок на водопостачання та водовідведення за червень 2017 року на суму 221072,96 грн., який отримано відповідачем 23.06.2017 року за вх. № 4137.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що за надані комунальні послуги з централізованого водопостачання та прийому стічних вод відповідачу надано для сплати рахунки, які відповідач, порушуючи договірні зобовязання щодо своєчасного та повного розрахунку, сплачував не своєчасно та частково.

Відповідно до пункту 4.13 договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, споживач (відповідач) зобовязаний у десятиденний термін з дня направлення виконавцем (позивачем) розрахункового документу письмово повідомити про це виконавця та у цей же термін направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова споживача (відповідача) оплатити розрахунковий документ виконавця (позивача) вважатиметься безпідставною.

Відповідач, отримавши вищезгадані рахунки не звертався до позивача з письмовим повідомлення про незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у вищевказаних розрахункових документах (рахунках на оплату за період січень-червень 2017), а відтак відповідач погодився з порядком обліку, здійсненням розрахунків за розрахунковий період, зазначений позивачем у рахунках на оплату наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення за договором від 05.01.2006 року № 3.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно частини першої статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з пунктом 5.3 договору, статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», у разі несвоєчасного перерахування коштів споживачем (відповідачем) за послуги водопостачання та водовідведення з останнього стягується пеня в розмірі 2 % від суми заборгованості за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 14) відповідачеві нарахована пеня в сумі 14445,50 грн. за періоди: з 14.02.2017 року по 23.02.2017 року, з 16.03.2017 року по 27.03.2017 року, з 13.04.2017 року по 26.04.2017 року, з 16.05.2017 року по 30.05.2017 року, з 13.06.2017 року по 30.06.2017 року, з 01.07.2017 року по 10.07.2017 року, з 10.07.2017 року по 27.07.2017 року.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених частиною другою статті 193, частиною першою статті 216 та частиною першою статті 218 Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 цього ж Кодексу встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частина шоста статті 232 названого Кодексу встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобовязань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами вищевказаного договору, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 14445,50 грн. за вищезазначені періоди є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі вимог статей 549-552, 629 Цивільного Кодексу України.

Заперечення відповідача, викладені в його відзиві на позовну заяву, спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і підлягаючими задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991) на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (40009, м. Суми, Білопільський шлях, буд. 9, ідентифікаційний код 03352455) пеню в сумі 14445,50 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19 жовтня 2017 року.

Суддя ОСОБА_2