КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа№ 910/10341/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Власова Ю.Л.

секретар: Ковальчук Р.Ю.

за участю представників: позивача - Бевза М.О.,

відповідача - не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Господарського суду м. Києва від 15.08.2017 р.

у справі № 910/10341/17 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Приватного підприємства «Аква-Лайф»

до Публічного акціонерного товариства Комерійний банк «Приватбанк»

про зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Приватне підприємство «Аква-Лайф» звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерійний банк «Приватбанк» про зобов'язання виконати умови договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування шляхом перерахування на користь Приватного підприємства «Аква-Лайф» грошових коштів у розмірі 401 855, 40 грн на поточний рахунок № 9340, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.06.2017 р. було порушено провадження у справі № 910/10341/17.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.08.2017 р. у справі № 910/10341/17 було зобов'язано позивача та відповідача надати суду оригінал договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладений між Приватним підприємством «Аква-Лайф» та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», та належним чином засвідчену копію даного договору.

На виконання вимог ухвали суду сторонами не надано зазначених документів. Позивач у своїх поясненнях посилається на те, що у 2014 році здійснював свою господарську діяльність у м. Сімферополі, а у квітні 2014 року було прийнято рішення про зміну місцезнаходження підприємства з м. Сімферополь на м. Дніпро. В той же час, під час перевезення документації підприємства оригінал договору № SI82WW5900, укладений між сторонами, відповідно до якого клієнту було відкрито поточний рахунок у національній валюті № 3143, був втрачений. Відповідач у своїх запереченнях проти позову вказав на обставину неможливості надання суду оригіналу та копію договору внаслідок позбавлення банку доступу до своїх документів та частини цілісного майнового комплексу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.08.2017 р. у справі № 910/10341/17 позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 15.08.2017 р. у справі № 910/10341/17, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тому в підтвердження своїх вимог позивач повинен був надати суду оригінал договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування та первинні документи, що підтверджують надходження коштів у розмірі 401 855, 40 грн на рахунок № 3143. Відповідач вважає будь-які інші докази недопустимими.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.10.2017 р.

До канцелярії суду 09.10.2017 р. надійшов відзив на апеляційну скаргу від Приватного підприємства «Аква-Лайф», у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 15.08.2017 р. у справі № 910/10341/17 - без змін.

У засідання суду, призначене на 10.10.2017 р., представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як зазначає позивач, 07.04.2011 р. між ним (клієнт) та відповідачем (банк) було укладено договір розрахунково-касового обслуговування № SI82WW5900, відповідно до умов якого клієнту було відкрито поточний рахунок № 3143 у Приватному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк».

Відповідно до п. 1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2013 р. (далі - Інструкція) умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї інструкції.

За змістом п.п. 1.8, 1.9 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис.

Як зазначає позивач, станом на 28.05.2014 р. на його рахунку № 3143 знаходилась сума 401 855,40 грн, що підтверджується звітом про дебетові та кредитові операції по рахунку за «травень 2014 року».

При цьому, 28.05.2014 р. відповідачем в односторонньому порядку платіжним дорученням № ЕО528L0В47 перераховано вищезазначену суму в повному обсязі з рахунку позивача № 3143 на рахунок № 3143, МФО 305299, Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з призначенням платежу «сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879».

Разом з тим, як зазначає позивач, станом на дату звернення до суду останній не має відомостей щодо стану рахунків № 3143 та № 3143, оскільки відповідні дані не відображаються у програмному продукті «Приват-24» та у позивача відсутня інформація щодо фактичних реквізитів рахунку, на якому перебувають належні йому кошти в розмірі 401 855,40 грн.

Позивач 11.04.2017 р. звернувся до відповідача з заявою-претензією про повернення грошових коштів в розмірі 401 855,40 грн, які були безпідставно списані з його рахунку № 3143 шляхом перерахування їх на рахунок Приватного підприємства «Аква-Лайф» № 9340, або надання доступу до вказаних коштів, вказана заява була отримана відповідачем 12.04.2017 р., що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, та була залишена останнім без відповіді та задоволення.

У подальшому, Приватне підприємство «Аква-Лайф» 24.05.2017 р. надіслало на адресу відповідача лист з платіжним дорученням № 394 від 24.05.2017 р. на суму 401 855,40 грн щодо перерахування вказаних грошових коштів з рахунку № 3143 на інший рахунок № 9340, однак вказане платіжне доручення відповідачем виконано не було.

Посилання скаржника на те, що в підтвердження своїх позовних вимог позивач повинен був надати суду оригінал договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування та первинні документи, що підтверджують надходження коштів у розмірі 401 855, 40 грн на рахунок № 3143, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Статтею 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порядку, передбаченому ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі ст. 1071 ЦК України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Клієнт є власником наявних у нього на рахунку грошових коштів, а права власності є непорушним в силу приписів ст. 41 Конституції України.

Згідно абзацу 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

У п.п. 2.5 вищеназваної постанови зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання скаржника на ненадання позивачем оригіналу договору є необгрунтованими, оскільки примірник договору, на підставі якого позивачу було відкрито рахунок № 3143, відповідно до п.п. 1.9 Інструкції, повинен зберігатись у банку.

Факт існування між сторонами договірних відносин та належності позивачу рахунку № 3143 підтверджується звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку № 3143 позивача за період «березень 2014 року», «квітень 2014 року» та «травень 2014 року», сформованих за допомогою програми «Приват-24» , у яких є посилання на договір № SI82WW5900 від 07.04.2011 р., та які містять відбиток печатки і підпис уповноваженого представника банку.

Крім того, факт укладення договору та відповідно виконання його умов підтверджується також нарахуванням відповідачем та сплатою позивачем комісії за обслуговування рахунку та комісій за дебетові платежі, що вбачається зі звітів про дебетові та кредитові операції по рахунку № 3143 за період «березень 2014 року», «квітень 2014 року» та «травень 2014 року».

З урахуванням того, що наявна печатка банку та підпис уповноваженої особи банку на звітах про дебетові та кредитові операції по рахунку № 3143 за період «березень 2014 року», «квітень 2014 року» та «травень 2014 року», наданих в якості доказу до матеріалів справи, і документи, створені у програмному продукті «Приват-24», прирівнюються до паперових, посилання скаржника на неналежність цього доказу є безпідставним.

Надані позивачем звіти про дебетові та кредитові операції по рахунку № 3143 розцінені судом відповідно до ст. ст. 32 - 34, 43 ГПК України як належні та допустимі докази існування договірних правовідносин між сторонами та факту перерахування банком грошових коштів у сумі 401 855,40 грн, які належать позивачеві, на інший рахунок та розміру грошових коштів, які обліковувались на поточному рахунку № 3143 позивача станом на 28.05.2014 р., тобто до моменту перерахування відповідачем даних грошових коштів на недіючий рахунок № 3143.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 20.02.2017 р. у справі № 904/2767/16, постанова від 05.12.2016 р. у справі № 910/17565/15, постанова від 29.11.2016 р. у справі № 910/6529/16, постанова від 13.07.2016 р. у справі № 904/10511/16).

Пунктом 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

За приписами статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п. 1.30 ст. 1, ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Право розпорядження коштами, що знаходяться на рахунку, відкритому в банку, надане лише власникові рахунку.

Відповідно до положень ЦК України, зокрема статті 1074, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

У листі Департаменту платіжних систем Національного банку України від 23.11.2004 р. № 25-118/1918-12202 «Про облік недіючих рахунків» до недіючих рахунків віднесено рахунки, за якими протягом тривалого часу не здійснювалися операції, із власниками яких банком утрачений зв'язок та зазначено, що кошти клієнтів, перенесені на балансовий рахунок 2903 «Кошти клієнтів за недіючими рахунками», мають обліковуватись банком на цьому рахунку до моменту звернення власників цих коштів щодо розпорядження ними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ініціював в належний спосіб переказ коштів в розмірі 401 855,40 грн з рахунку № 3143 шляхом перерахування їх на рахунок № 9340 згідно платіжного доручення № 394 від 24.05.2017 р.

Як встановлено судом першої інстанції позивачем дотримано встановлених законом правил переказу коштів та ініційовано в належний спосіб переказ коштів з рахунку № 3143 на рахунок № 9340 згідно платіжного доручення № 394 від 24.05.2017 р. на суму в розмірі 401 855,40 грн, яке було направлено на адресу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» разом з листом від 24.05.2017 р. Вказане платіжне доручення отримано Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» 26.05.2017 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, платіжне доручення № 394 від 24.05.2017 р. на перерахування суми в розмірі 401 855,40 грн з останнього відомого позивачу рахунку, на якому вони знаходились - № 3143 на рахунок позивача № 9340, було отримано банком 26.05.2017 р., та протягом строку, встановленого ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, не повернуто відповідачем Приватному підприємству «Аква-Лайф», із зазначенням причин та дати його повернення, що має засвідчуватись підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку.

Таким чином, дане платіжне доручення було прийнято банком до виконання.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані умови договору, укладеного з позивачем, вимоги законодавства щодо перерахування грошових коштів у визначений строк, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами, суд дійшов висновку про порушення прав та законних інтересів позивача, у зв'язку з чим відповідача слід зобов'язати виконати умови договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування шляхом перерахування на користь Приватного підприємтсва «Аква-Лайф» грошових коштів на суму в розмірі 401855,40 грн на поточний рахунок №9340, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк».

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що Приватним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» не були виконані умови договору, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного підприємства «Аква-Лайф» про зобов'язання виконати умови договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування шляхом перерахування на користь Приватного підприємства «Аква-Лайф» грошових коштів у розмірі 401 855, 40 грн на поточний рахунок у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» № 9340, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/10341/17 від 15.08.2017 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 15.08.2017 р. у справі № 910/10341/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/10341/17 повернути до Господарського суду м. Києва

3. Копію постанови у справі № 910/10341/17 надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

Ю.Л. Власов