УХВАЛА

18.10.2017 Справа № 910/18299/16
За заявою Антимонопольного комітету України

про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста

Києва від 05.12.2016р.

у справі № 910/18299/16

За позовом Антимонопольного комітету України

до Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ»

про стягнення 85 965 927 000 грн. штрафу та 85 965 927 000 грн. пені та

зобов'язання виконати пункту 4 рішення від 22.01.2016 № 18-р.

Суддя Т.Ю.Трофименко

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Павленко О.В. - по дов.

від відповідача: Поліщук О.Г., Мальський О.М. - по дов.

від ВДВС: Медведев О.В. - по дов.

Обставини справи:

Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» (Публичного акционерного общества «ГАЗПРОМ») про стягнення 85 965 927 000 грн. штрафу та 85 965 927 000 грн. пені та зобов'язання виконати пункту 4 рішення від 22.01.2016 №18 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16 (суддя Марченко О.В.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017 позов задоволено.

На виконання рішення від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 судом видано накази від 17.03.2017 про:

- стягнення з Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» (Публичного акционерного общества «ГАЗПРОМ» з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, в доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 85.965.927.000 грн. штрафу і 85 965 927.000 грн. пені.

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» (Публичное акционерное общество «ГАЗПРОМ» виконати пункт 4 резолютивної частини рішення антимонопольного комітету України від 22.01.2016 №18-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №143-26.13/108-15, а саме: припинити порушення, зазначене в пункті 2 вказаного рішення шляхом забезпечення отримання послуг з транзиту природного газу магістральними трубопроводами територією України у національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на обґрунтованих умовах.

- стягнення з Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» (Публичного акционерного общества «ГАЗПРОМ» з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь антимонопольного комітету України 206 700 грн.

До господарського суду надійшла заява антимонопольного комітету України (далі - стягувач/заявник) про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. у справі № 910/18299/16.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 24.05.2017 № 05-23/1669 призначено повторний автоматичний розподіл вказаної Заяви у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Марченко О.В.

В результаті зазначеного вище повторного автоматичного розподілу Заяву передано на розгляд судді Балацу С.В.

Вказана заява мотивована тим, що в ході примусового виконання вказаних вище наказів суду про стягнення заборгованості та судового збору з Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» (Публичного акционерного общества «ГАЗПРОМ») (далі - боржник) державними виконавцями встановлено, що відповідно до єдиного банку даних про платників податків-юридичних осіб станом на 13.05.2017 боржник не перебуває на обліку в контролюючих органах. Проте, відповідно до відповіді державної фіскальної служби України, в реєстрі платників податків-нерезидентів перебуває на обліку представництво - Публічне акціонерне товариство «ГАЗПРОМ» (ідентифікаційний код: 20044620), на рахунки якого накладено арешт постановою державного виконавця про арешт коштів боржника. Водночас, на рахунках представництва - Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ», відкритих у банківських установах України, станом на 17.05.2017 виявлено грошових коштів всього на суму 344 899,26 грн. та 25 365,75 дол. США, що становить приблизно 0,00059 % від суми 171 932 060 700 грн., яка підлягає примусовому стягненню за наказами про стягнення з боржника штрафу, пені та судового збору.

Заявник вказує, що зазначені обставини свідчать про неможливість виконати рішення суду (задовольнити вимоги стягувача) у встановлений судом спосіб та порядок - шляхом стягнення грошових коштів з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду.

Заходами, вжитими державним виконавцем встановлено, що Публічне акціонерне товариство «ГАЗПРОМ» є співзасновником приватного акціонерного товариства «ГАЗТРАНЗИТ» з іноземними інвестиціями (ідентифікаційний код: 25273549), якому, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить будівля за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 26-В.

Також існує ймовірність, що Публічне акціонерне товариство «ГАЗПРОМ» на території України належить й інше рухоме або нерухоме майно.

З урахуванням викладених обставин, заявник просив суд змінити спосіб та порядок виконання рішення господарського суду м. Києва від 05.12.2016 у справі № 910/18299/16 про стягнення з боржника сум штрафу, пені та судового збору присудженими судом до стягнення за наказами від 17.03.2017 шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у задоволенні вказаної заяви відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі № 910/18299/16 без змін.

Постановою Вищого господарського суду України у справі № 910/18299/16 від 15.08.2017 касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задоволено частково. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 у справі № 910/18299/16 скасовано, справу в частині розгляду заяви Антимонопольного комітету України про зміну способу і порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва матеріали судової справи № 910/18299/16 в частині розгляду заяви Антимонопольного комітету України про зміну способу і порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. передано на розгляд судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою від 29.08.2017р. суддею Трофименко Т.Ю. прийнято матеріали справи до свого провадження та призначено розгляд заяви на 25.09.2017р.

22.09.2017р. представником відповідача через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по заяві.

25.09.2017р. представником позивача через канцелярію суду було подано додаткові пояснення.

Представником відповідача 25.09.2017р. через відділ діловодства суду було подано пояснення по заяві.

25.09.2017р. представником ВПВР ДВС було подано клопотання про об'єднання справ.

25.09.2017р. представником Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» було подано клопотання про залучення до участі у розгляді справи третьої особи.

У судовому засіданні 25.09.2017р. представниками відповідача та позивача вирішення клопотання ВПВР ДВС про об'єднання справ було залишено на розсуд суду.

Розглянувши означене клопотання, з урахуванням висловленої учасниками судового процесу правової позиції, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення.

При цьому, судом було враховано, що за приписами ч.2 ст.58 Господарського процесуального кодексу України суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

Тобто, з наведеного полягає, що об'єднання справи чи заяв є правом, а не обов'язком суду.

До того ж, у судовому засіданні 25.09.2017р. представником позивача було надано заперечення проти задоволення клопотання Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» про залучення до участі у розгляді справи третьої особи.

Представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання не заперечував.

Вказане клопотання було розглянуто та відхилено судом, виходячи з наступного.

За приписами ст.27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Тобто, виходячи з системного аналізу вказаної норми Господарського процесуального кодексу України полягає, що залучення третіх осіб можливе лише до прийняття судового рішення по справі.

Таким чином, клопотання Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» про залучення до участі у розгляді справи третьої особи було залишено без задоволення, з огляду на невідповідність приписам ст.27 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 25.09.2017р. представниками учасників судового процесу було надано пояснення по суті заяви.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.09.2017р. було оголошено перерву до 18.10.2017р.

Під час розгляду заяви у судовому засіданні 18.10.2017р. позивачем було підтримано вимоги, викладені в заяві про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016р.

Представником відповідача було надано додаткові пояснення з приводу заяви.

Представником державного виконавця у судовому засіданні було надано пояснення з приводу розглядуваної заяви.

У судовому засіданні 18.10.2017р. судом було розглянуто та задоволено заяву Антимонопольного комітету України про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. При цьому, суд виходив з наступного.

За приписами ч.2 ст.121 Господарського процесуального кодексу України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд за власною ініціативою, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи, у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, який видав виконавчий документ, може змінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості (п.7.1.3 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Відповідно до п.7.2 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За приписами п.7.5 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» якщо у відповідача відсутні кошти на рахунку в банку або коли їх не вистачає для покриття заборгованості, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про звернення стягнення на його майно. Оскільки майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення, визначається державним виконавцем у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", господарський суд у своєму наказі не зобов'язаний зазначати конкретне майно, а має вмістити в ньому лише вказівку про звернення стягнення на майно у сумі, що підлягає стягненню за рішенням господарського суду. Наведене не виключає права господарського суду з метою захисту у найбільш ефективний та справедливий спосіб порушених відповідачем майнових прав позивача зазначити у виданому ним наказі й конкретне майно відповідача, на яке слід звернути стягнення, якщо в розпорядженні суду є достовірні дані про його наявність у відповідача.

Як вказувалось вище, в обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що в ході примусового виконання вказаних вище наказів суду про стягнення заборгованості та судового збору з Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» (Публичного акционерного общества «ГАЗПРОМ») державними виконавцями встановлено, що відповідно до єдиного банку даних про платників податків-юридичних осіб станом на 13.05.2017р. боржник не перебував на обліку в контролюючих органах. Однак, згідно відповіді Державної фіскальної служби України, в реєстрі платників податків-нерезидентів перебуває на обліку представництво - Публічне акціонерне товариство «ГАЗПРОМ» (ідентифікаційний код: 20044620), на рахунки якого накладено арешт постановою державного виконавця про арешт коштів боржника. Водночас, на рахунках представництва - Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ», відкритих у банківських установах України, станом на 17.05.2017р виявлено грошових коштів всього на суму 344 899,26 грн. та 25 365,75 дол. США. На думку заявника, зазначені обставини свідчать про неможливість виконати рішення суду (задоволення вимог стягувача) у встановлений судом спосіб та порядок - шляхом стягнення грошових коштів з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду.

Оцінюючи доводи заявника, та визначаючи наявність дійсної потреби для зміни способу виконання судового рішення по справі, судом прийнято до уваги, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

За приписом ст.4-5, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009р., виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. Конституційного суду України по справі №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012р. Конституційного суду України по справі №11-рп/2012). Аналогічну позицію наведено в рішенні від 26.06.2013р. Конституційного Суду України по справі № 1 7/2013.

Виходячи з того, що згідно із ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України судове рішення по справі №910/18299/16, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Проте, всупереч наведеного вище, станом на теперішній час рішення суду по означеній справі не є виконаним.

Як вбачається з представлених суду документів, 11.04.2017р. Антимонопольний комітет України звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження за наказом від 17.03.2017р. Господарського суду міста Києва по справі №910/18299/16.

Постановою від 21.04.2017р. головним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведевим О.В. було відкрито виконавче провадження №23823056.

Згідно змісту листа №8156/5/99-99-08-02-02-16 від 15.05.2017р., наданого Державною фіскальною службою України в якості відповіді на запит державного виконавця, в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб станом на 13.05.2017р. відомості про перебування відповідача на обліку в контролюючих органах відсутні, але в Реєстрі платників податків - нерезидентів перебуває на обліку Представництво Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» та надано відомості щодо переліку рахунків вказаної особи у банківських установах.

17.05.2017р. державним виконавцем направлено запити до відповідача, Представництва Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ», Антимонопольного комітету, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічного акціонерного товариства «Укрексімбанк», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» стосовно надання інформації про залишки коштів на вказаних рахунках та повідомлено про прийняття постанови від 17.05.2017р. про арешт коштів боржника.

Наразі, судом прийнято до уваги, що відповідно до наявного в матеріалах виконавчого провадження листа від 17.05.2017р. Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» залишок коштів на рахунках Представництва Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» становить 344 899,26 грн. та 25365,75 грн.

Листом №204-00/2114 від 18.05.2017р. Публічним акціонерним товариством «Укрексімбанк» було повідомлено державного виконавця про закриттяі Представництвом Публічного акціонерного товариства «ГАЗПРОМ» рахунків у вказаній банківській установі.

Тобто, наведене вказує на недостатність грошових коштів на банківських рахунках боржника для виконання судового рішення по справі.

Судом прийнято до уваги, що за приписами ч.ч.2, 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Одночасно, в межах виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що станом на 31.03.2017р. Публічне акціонерне товариство «ГАЗПРОМ» володіло пакетами акцій Публічного акціонерного товариства «Інститут Южнігірпрогаз» у кількості 130300 шт. та Приватного акціонерного товариства «Газтранзит» у кількості 16650 шт. Означені відомості було надано Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку у листі №09/01/9407 від 18.05.2017р. на підставі щоквартальних адміністративних даних, наданих депозитарними установами.

Обставини щодо наявності у боржника корпоративних прав у Приватному акціонерному товаристві «Газтранзит» було підтверджено останнім в листі №145-Р-МЛ/0206 від 02.06.2017р. та переліку №139226зв від 01.06.2017р. осіб, які мають право на отримання дивідендів за акціями/доходу за цінними паперами, Національного депозитарію України.

Тобто, наведене у сукупності фактично свідчить про відсутність у боржника грошових коштів у кількості, що була б достатньою для виконання судового рішення по справі, а отже, дійсну неможливість Антимонопольного комітету України виконати судове рішення по справі у спосіб, визначений в останньому, що у відповідності до п.7.5 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» дає суду право на змінити спосіб виконання рішення з метою забезпечення виконання судового акту шляхом звернення стягнення на належне боржнику майно, в тому числі, цінні папери, майнові права, корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника.

При цьому, у вирішенні питання щодо доцільності зміни способу виконання судового рішення по справі, судом прийнято до уваги, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Тобто, виходячи з вищевикладене, суд повинен забезпечити дотримання принципів здійснення правосуддя та здійснити захист прав сторін виходячи з засад справедливості на всіх стадіях судового процесу, в тому числі, на стадії виконання судового рішення.

У даному випадку зміна способу виконання судового рішення по справі фактично забезпечить гарантію, передбачену параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, судом прийнято до уваги, що за судовим рішенням по справі стягнення присуджено до Державного бюджету України.

У відповідності до ст.1 Бюджетного кодексу України бюджет - це план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду

Частиною 3 ст.95 Конституції України визначено, що держава прагне до збалансованості бюджету України.

У даному випадку вчинення дій, необхідних для виконання судового рішення по справі, фактично впливає на надходження грошових коштів до Державного бюджету України, а отже, запобігає порушенню економічних інтересів держави, які спрямовані на реалізацію потреб суспільства в цілому.

Одночасно, посилання відповідача у даному випадку на приписи Закону України «Про виконавче провадження» та Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992р. щодо необхідності виконання судового рішення по справі на території Російської Федерації, не нівелюють можливості виконання рішення на території України та не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для зміни способу виконання судового рішення. При цьому, суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 77 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону.

Як вказувалось вище, за приписами ч.ч.2, 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Постановою від 19.12.1992 Верховної Ради України ратифіковано Угоду про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, підписану у Києві 20 березня 1992 року Урядами держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними (ст.1 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності).

Частинами 1, 2 ст.7 вказаної Угоди передбачено, що держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Тобто, з наведеного полягає, що означена угода має на меті забезпечити всім господарюючим суб'єктам рівні можливості для захисту своїх прав і законних інтересів, і, в частині визнання і виконання рішень компетентних судів Держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, направлена на сприяння у виконанні судових рішень, які винесені компетентними судами однієї Держави - учасниці на території інших Держав-учасниць.

Слід зазначити, що вимоги Угоди в частині взаємного виконання Державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав рішень компетентних судів, що набули законної сили, застосовується у випадку відсутності підстав для виконання судового рішення, прийнятого компетентним судом України щодо іноземної юридичної особи, безпосередньо на території України у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, виконання рішення компетентного суду України щодо іноземних юридичних осіб, які, зокрема, мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами здійснюється у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, у даному випадку наявність у стягувача права на виконання судового рішення по справі №910/18299/16 на території Російської Федерації у відповідності до Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ніяким чином не нівелює права та можливості його виконання на території України за рахунок майна боржника, розміщеного в нашій державі, а отже, не виключає можливості зміни способу виконання судового акту. Вказану правову позицію також висловлено Вищим господарським судом України у постанові від 15.08.2017р. по справі №910/18299/16.

Одночасно, виходячи з вказівок Вищого господарського суду України, які наведено у постанові від 15.08.2017р., суд вважає за необхідне зауважити, що вирішення господарським судом також і заяви державного виконавця головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича про звернення стягнення на грошові кошти, а саме: на дивіденди від чистого прибутку приватного акціонерного товариства «Газтранзит» з іноземними інвестиціями» за 2016 рік в розмірі 5 049, 90 грн. на одну просту акцію, частина акцій якого належить боржнику у виконавчому провадженні №53823056 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 17.03.2017р., у даному випадку ніяким чином не виключає можливості застосування судом за відповідною заявою стягувача всіх заходів для реалізації рішення, зокрема, зміну способу його виконання.

До того ж, судом враховано, що сума дивідендів, на яку у відповідності до означеної заяви звертається стягнення, загалом є меншою, ніж сума присуджена до стягнення згідно рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. по справі №910/18299/16.

Отже, з огляду на наведене вище, з метою дотримання конституційних засад здійснення ефективного судового захисту, враховуючи права, визначені ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви Антимонопольного комітету України та доцільності зміни способу виконання судового рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. по справі №910/18299/16.

Таким чином, керуючись приписами ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву Антимонопольного комітету про зміну способу виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. по справі №910/18299/16.

2. Змінити спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2016р. по справі №910/18299/16.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Газпром» (Публичного акционерного общества «Газпром»; 117420, Российская Федерация, г. Москва, ул. Наметкина, 16; основний державний ідентифікаційний код 518; ідентифікаційний номер платника податків ) в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 85 965 927 000 (вісімдесят п'ять мільярдів дев'ятсот шістдесят п'ять мільйонів дев'ятсот двадцять сім тисяч) грн. штрафу і 85 965 927 000 (вісімдесят п'ять мільярдів дев'ятсот шістдесят п'ять мільйонів дев'ятсот двадцять сім тисяч) грн. пені, шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб від інших осіб, або божник володіє ними спільно з іншими особами.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Газпром» (Публичного акционерного общества «Газпром»; 117420, Российская Федерация, г. Москва, ул. Наметкина, 16; основний державний ідентифікаційний код 518; ідентифікаційний номер платника податків ) на користь Антимопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код 00032767) 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. судового збору, шляхом звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб від інших осіб, або божник володіє ними спільно з іншими особами.

Суддя Трофименко Т.Ю.