ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Справа № 905/3039/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідача),
Алєєвої І.В., Корсака В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Донбаська електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017
у справі№ 905/3039/16 Господарського суду Донецької області
за позовомДержавного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Донбаська електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
доПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
простягнення 547 611,07 грн.

У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Донбаська електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) звернулось до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 546 967,24 грн, з яких 511 718,54 грн. пені і 35 248,70 грн. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків оплати вартості наданих позивачем послуг за договором про технічне забезпечення електропостачання №641 від 26.01.2007.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.01.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 505 892,41 грн. та 3% річних в розмірі 33 969,97 грн.

Донецький апеляційний господарський суд постановою від 20.03.2017, перевірене рішення суду першої інстанції змінив в частині розміру стягнення пені з суми "505 892,41 грн." на суму "489 292,57 грн.", а також в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення місцевого суду залишив без змін.

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Донбаська електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову у справі скасувати, прийняти нову постанову, якою залишити без змін рішення суду першої інстанції. Скаржник вважає висновки апеляційного суду про зменшення суми пені, що підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача, такими, що не відповідають положенням ч.4 ст.179 Господарського кодексу України, та здійснений без врахування положень ст.ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України.

У відзиві ПРАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити, враховуючи наступне.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", правонаступником якого є відповідач, 26.01.2007 було укладено договір про технічне забезпечення електропостачання №641 (далі - Договір) із протоколом розбіжностей, додатками та додатковими угодами до нього, за умовами п. 1.1 якого позивач зобов'язався забезпечити технічну можливість передачі електричної енергії відповідачу в обсягах згідно з додатком №3 "Обсяги передачі електричної енергії та електричної потужності" та договором про постачання електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електроенергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а відповідач - дотримуватись установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачувати за отримані послуги, визначені цим Договором.

Строк дії Договору неодноразово щорічно продовжувався, зокрема, на заявлений до стягнення період.

Пунктом 4.1 договору, у редакції додаткової угоди №17 від 25.12.2014 до нього, визначено обов'язок споживача здійснювати оплату за перетікання реактивної енергії на межі балансової належності електромереж Державному підприємству "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рахунок п/р№6033 у АТ "Укрексімбанк" м.Київ, .

Пунктом 17 Додатку №2 до Договору встановлено, що за підсумками розрахункового періоду до 3 дня періоду, наступного після розрахункового, позивач надсилає споживачу розрахункові документи на оплату за перетікання реактивної електроенергії. Кошти оплати за перетікання реактивної електроенергії перераховуються відповідачем на поточний рахунок позивача протягом 10 днів від дня отримання розрахункових документів.

Судами встановлено, що позивач надав відповідачеві послуги із забезпечення перетікань реактивної електроенергії протягом серпня-жовтня, грудня 2015 року, січня-травня 2016 року загальною вартістю 23 795 134,30 грн., проте відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати їх вартості виконав з порушенням строків, визначених умовами вищевказаного договору.

З урахування встановлених обставин місцевий господарський суд, здійснивши перевірку заявлених до стягнення сум, визнав їх обґрунтованими в сумі 33 969,97 грн 3% річних та 505 892,41 грн пені.

Перевіряючи законність прийнятого у справі рішення, апеляційна інстанція визнала, що зроблений судом першої інстанції перерахунок пені частково невірний через включення до періодів нарахування сум заборгованості днів, в які проводилась їх часткова оплата. Зазначене порушення за висновками апеляційного господарського суду призвело до неправомірного завищення пені, обґрунтований розмір якої є 489 292,57 грн.

Проте такі висновки апеляційної інстанції визнаються касаційним судом помилковими.

Частина 1 статті 230 Господарського кодексу України унормовує, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Умовами пункту 8.2 Договору сторони погодили, що у разі внесення платежів, передбачених пунктом 4.1 цього Договору, з порушенням термінів відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Тому в силу положень статті 629 Цивільного кодексу України даний Договір за погоджених сторонами умов є обов'язковим для виконання.

Позаяк в даному випадку сторони погодили, що пеня нараховується за порушення термінів внесення платежів з врахуванням дня фактичної оплати наданих послуг, а за змістом статті 6 та частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, висновки апеляційного суду про інакший, ніж визначено сторонами, належний спосіб нарахування пені, визнається помилковим.

При цьому, поза увагою апеляційного суду залишилось і те, що укладений між сторонами договір, в тому числі спірний пункт 8.2, відповідає формі Типового договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, затвердженого Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 "Про затвердження Правил користування електричною енергією". Тобто саме таке урегулювання спірних правовідносин визначено законодавцем у тих випадках, коли сторони на власний розсуд не погодили іншого.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому постанова у справі, як прийнята з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з залишенням рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 у справі №905/3039/16 скасувати.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.01.2017 залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Донбаська електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 9845,41 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді І.В. Алєєва

В.А. Корсак