ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Справа № 914/1758/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Козир Т.П.,
Губенко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 26.04.2017
та на рішеннягосподарського суду Львівської області від 29.08.2016
у справі№ 914/1758/16 господарського суду Львівської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Грейнстор"
до1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-торг-сервіс"
простягнення 82 160,78 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ТОВ "Грейнстор" Думич А.М.,

- ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_6,

- ТОВ "Захід-торг-сервіс" повідомлений, але не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.08.2016 (суддя Щигельська О.І.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнстор" (надалі - ТОВ "Грейнстор" / позивач) задоволено частково: стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4 / відповідач-1) на користь ТОВ "Грейнстор" 75 068,67 грн. основного боргу, 4 679,58 грн. витрат на оплату ветеринарних зборів, 1 324,78 грн. пені та 1 378 грн. судового збору; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-торг-сервіс" (надалі - ТОВ "Захід-торг-сервіс" / відповідач-2) на користь ТОВ "Грейнстор" 176,77 грн. 3 % річних; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 (головуючий суддя Данко Л.С., судді: Галушко Н.А., Орищин Г.В.) рішення господарського суду Львівської області від 29.08.2016 залишено без змін.

ФОП ОСОБА_4, не погоджуючись із вказаними рішенням та постановою, звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.08.2017 у складі колегії суддів: Барицька Т.Л. - доповідач, Губенко Н.М., Картере В.І., касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 та на рішення господарського суду Львівської області від 29.08.2016 прийнято до провадження і призначено до розгляду на 13.09.2017.

29.08.2017 від директора ТОВ "Грейнстор" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.08.2017 клопотання директора ТОВ "Грейнстор" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено; доручено господарському суду Львівської області забезпечити проведення відеоконференції 13 вересня 2017 року о 10 год. 40 хв. у приміщенні господарському суду Львівської області за адресою: вул. Личаківська, 128, м. Львів, за участю уповноваженого представника ТОВ "Грейнстор".

Розпорядженням в.о. керівника апарату Вищого господарського суду України від 11.09.2017 № 08.03-04/3950 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 914/1758/16 у зв`язку з відпусткою судді Картере В.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2017 у справі № 914/1758/16 визначено наступний склад колегії суддів: Барицька Т.Л. - головуючий (доповідач), Козир Т.П., Губенко Н.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.09.2017 у складі колегії суддів: Барицька Т.Л. - доповідач, Козир Т.П., Губенко Н.М., касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 та на рішення господарського суду Львівської області від 29.08.2016 у справі № 914/1758/16 прийнято до провадження.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 13.09.2017 продовжено строк розгляду касаційної скарги ФОП ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 та на рішення господарського суду Львівської області від 29.08.2016, розгляд скарги відкладено на 11.10.2017.

03.10.2017 до Вищого господарського суду України від ТОВ "Грейнстор" надійшов відзив на касаційну скаргу, за змістом якого позивач просить суд прийняті у справі рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу належним чином було повідомлено про час та місце розгляду даної справи, проте відповідач-2 не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні.

Ознайомившись з матеріалами справи та встановленими судами першої та апеляційної інстанції обставинами, перевіривши повноту їх встановлення та правильність надання їм юридичної оцінки, дотримання судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 02.12.2015 між ФОП ОСОБА_4 (експедитор) та ТОВ "Грейнстор" (перевізник) укладено договір № 02/12/15-1 про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні (надалі - договір № 02/12/15-1), відповідно до умов якого його предметом є порядок взаємовідносин, що виникають між експедитором та перевізником при плануванні, здійсненні та оплаті транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні.

Відповідно до п. 2.1 договору № 02/12/15-1 в межах цього договору експедитор та перевізник діють від свого імені та за дорученням організацій, з якими вони мають прямі договори.

У п. 2.3 договору № 02/12/15-1 сторонами погоджено, що на кожне окреме завантаження оформляється транспортне замовлення, що містить опис умов та особливостей конкретної поставки і є додатком до цього договору.

Згідно з п. 2.4 договору № 02/12/15-1 підтвердженням факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (CMR) з відмітками вантажовідправника, перевізника (експедитора), отримувача вантажу та митних органів.

Як визначено у п. 4.1.3 договору № 02/12/15-1, обов'язок забезпечувати упаковку та кріплення вантажу за нормами, що гарантують його збереження при транспортуванні, покладено на експедитора.

Пунктом 4.2.8 договору № 02/12/15-1 передбачено, що перевізник зобов'язаний негайно письмово інформувати експедитора про всі проблеми, що виникають в процесі здійснення завантаження, транспортування, розвантаження, проходженні митних формальностей, в тому числі й про факти перевантаження по тоннажу, факти перевантаження вантажу з одного транспортного засобу на інший та про факти переадресування транспортного засобу, про ймовірну постановку автомобіля в конвойний супровід.

Умовами договору № 02/12/15-1 встановлено, що експедитор зобов'язаний негайно інформувати перевізника про необхідність переадресування транспортного засобу, у випадку її виникнення (п. 4.1.5), а перевізник зобов'язаний здійснювати перевезення за заявками експедитора строго дотримуючись умов отриманого замовлення (п. 4.2.1).

Відповідно до п. 5.1 договору № 02/12/15-1 розрахунок за виконані транспортні послуги проводиться шляхом банківського перерахунку експедитором на рахунок перевізника в гривнях, СКВ (USD, EURO) чи в російських рублях, у відповідності до умов, що узгоджені сторонами та вказаними у заявці на перевезення, якщо інше не погоджено сторонами в додаткових угодах. Оплата штрафних санкцій проводиться за курсом НБУ на дату оплати.

В силу пункту 5.2 договору № 02/12/15-1, підставою для оплати фрахту експедитором є оригінал рахунку-фактури перевізника в одному екземплярі, оригінал CMR-накладної з митними відмітками та відміткою вантажоодержувача про прийом вантажу та оригінали інших додаткових документів, вказаних у транспортному замовленні. Для перевізника обов'язковим є надання акту виконаних робіт. Вказані документи повинні бути надані не пізніше 30 днів після виконання вантажоперевезення. Ненадання вищевказаних документів дає право експедитору відмовити в оплаті фрахту до моменту надання таких документів.

За змістом п. 5.3 договору № 02/12/15-1, строк оплати послуг перевізнику складає 3 банківських дні для оплати в EUR, USD чи російських рублях та 3 дні в гривнях з моменту отримання експедитором документів, вказаних в п. 5.2 цього договору. При цьому оплата проводиться в валюті, вказаній в транспортному замовленні. Можлива передоплата.

Так, судами встановлено, що на виконання умов договору № 02/12/15-1, сторонами 02.12.2015 погоджено разову заявку № 02/12/15-1 на перевезення вантажу - меду в бочках у кількості 70 шт. за маршрутом: Україна, Херсонська область, м. Цюрупинськ, вул. Стаханова 50 - Famille Michhand Fріculteurs Resano 239 allee de la piste ZA Atlantisun 40230 (St. Geours de Maremhe, France).

Відповідно до заяви від 02.12.2015 сторони погодили гарантування оплати фрахту б/н в розмірі 2 700 Євро за курсом НБУ на день вивантаження протягом 3 банківських днів за копіями документів; передоплата на день завантаження/замитнення - 50 % за курсом НБУ. Окрім цього, експедитор компенсує ветеринарні витрати на кордоні за квитанціями за курсом НБУ на день проходження кордону.

08.12.2015 вказаний вантаж завантажено у транспортний засіб ТОВ "Грейнстор", державний номер НОМЕР_1 п/пр ВС1883ХР, у пункті відправлення, про що зроблено відповідну відмітку у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) А № 0000192.

30.12.2015 ФОП ОСОБА_4 надіслано перевізнику на адресу електронної пошти лист № 30/12-1, яким, у зв'язку з відмовою вантажоодержувача від прийняття вантажу з причини часткової деформації тари (бочки), в яких знаходився товар мед-сировина в момент транспортування, відповідач-1 просила позивача (ТОВ "Грейнстор") здійснити переадресацію автомобіля Volvo НОМЕР_2/ НОМЕР_3, який знаходиться 30.12.2015 на місці розвантаження Famille Michhand Fpiculteurs Resano 239 alleе de la piste ZA Atlantisun 40230, ST. Geours de Maremne, France, у м. Бремен згідно з Т1.

Як досліджено судами, ТОВ "Грейнстор" було додатково здійснено перевезення вантажу до м. Бремен (Німеччина) в межах спільної транзитної процедури, вантаж отримано вантажоодержувачем - WCT, GmbH, про що свідчить відповідний штамп у транзитному документі Т1 (№FR0500), для підтвердження чого одержувачем вантажу в оригінальній CMR А №0000192 також проставлено штамп, та додано копію іншого екземпляру CMR А №0000192 з відповідною відміткою у розділі 24 "Вантаж одержано".

З матеріалів справи вбачається, що супровідним листом вих. № 0704С1 від 07.04.2016 позивачем на адресу ФОП ОСОБА_4 було надіслано документи згідно з переліком, а саме: рахунок на оплату № 2 від 14.01.2016 на суму 40 978,60 грн.; рахунок на оплату № 53 від 07.12.2015 на суму 35 805 грн.; рахунок на оплату № 14 від 21.03.2016 на суму 34 090,07 грн.; акт надання послуг № 2 від 14.01.2016 на суму 76 783,60 грн.; акт надання послуг № 13 від 21.03.2016 на суму 34 090,07 грн.; податкова накладна № 2 від 14.01.2016; податкова накладна № 3 від 08.12.2015; податкова накладна № 10 від 21.03.2016; договір № 02/12/15-1 від 02.12.2015; одноразова заявка № 02/12/15-1 від 02.12.2015; квитанція про оплату "Graniczny Inspektorat Weterynarii w Dorohusku" № 000000 до рахунку 15-5352/PLDOR3 від 18.12.2015 в сумі 755,47 злотих, 15 злотих банківські послуги; рахунок 15-5352/ PLDOR3 від 18.12.2015 в сумі 755,47 злотих; квитанція Zgloszenie weterynaryjne № 250001 від 18.12.2015 на суму 17 злотих та 3 злотих банківські послуги; Faktura VAT 8975/D/12/2015 від 18.12.2015 на суму 150 злотих; CMR А № 0000192; transit document d'accompagnement № MRN15FR0500 від 29.12.2015; transit dokument towarzyszacy / bezpieczenstwo № MR15PL30206016CCE633. Зазначені документи були вручені адресату - ФОП ОСОБА_4 особисто 23.04.2016.

Загальна вартість наданих послуг із перевезення вантажу за маршрутом м. Цюрупинськ (Україна) - Сен-Жур-де-Маремн (Франція), відповідно до надісланих позивачем документів, склала 76 783,60 грн., що підтверджується актом надання послуг № 2 від 14.01.2016 на зазначену суму 76 783,60 грн., рахунком на оплату № 2 від 14.01.2016 на суму 40 978,60 грн., рахунком на оплату № 53 від 07.12.2015 на суму 35 805 грн., одноразовою заявкою № 02/12/15-1 від 02.12.2015 та податковими накладними № 3 від 08.12.2015, № 2 від 14.01.2016 та CMR № 0000192.

Крім того, як визначено судами, надання послуг із перевезення вантажу за маршрутом Сен-Жур-де-Маремн (Франція) - м. Бремен (Німеччина) в порядку спільної транзитної процедури оцінено в 34 090,07 грн., з огляду на те, що таке перевезення є нерозривно пов'язане з первинним за маршрутом м. Цюрупинськ (Україна) - Сен-Жур-де-Маремн (Франція), на підтвердження чого позивачем було надано акт надання послуг № 13 від 21.03.2016 на суму 34 090,07 грн., рахунок на оплату № 14 від 21.03.2016 на суму 34 090,07 грн., податкову накладну № 10 від 21.03.2016, CMR А № 0000192, transit document d'accompagnement № MRN15FR0500 від 29.12.2015.

Також, місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що загальна сума витрат за оплату ветеринарних зборів склала 4 679,58 грн., на підтвердження чого позивачем, зокрема, надано: квитанцію про оплату "Graniczny Inspektorat Weterynarii w Dorohusku" № 000000; рахунок 15-5352/ PLDOR3 від 18.12.2015 в сумі 755,47 злотих, 15 злотих - банківські послуги; квитанція Zgloszenie weterynaryjne № 250001 від 18.12.2015 на суму 17 злотих та 3 злотих банківські послуги.

З матеріалів справи також вбачається, що 02.12.2015 між ТОВ "Захід-торг-сервіс" (поручитель) та ТОВ "Грейнстор" (кредитор) укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ФОП ОСОБА_4 (боржник) своїх зобов'язань в частині нарахування відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за основним договором.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки під основним договором в ньому розуміють договір надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні № 02/12/15-1 від 02.12.2015, укладений між кредитором (в основному договорі іменується "перевізник") та боржником (в основному договорі іменується - "експедитор").

Сторонами договору поруки погоджено, що поручитель у випадку порушення з боку боржника зобов'язання за основним договором відповідає перед кредитором в межах суми відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 1.2); відповідальність поручителя настає з моменту порушення основного договору з боку боржника (п. 1.3).

Як визначено у п. 3.1 договору поруки, кредитор після порушення основного договору боржником звертається до поручителя з вимогою виконати обов'язок боржника або звертається безпосередньо до суду.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем-1 взяті на себе за договором № 02/12/15-1 зобов'язання із оплати за отримані послуги з перевезення в повному обсязі не виконано, ФОП ОСОБА_4 здійснено 08.12.2015 лише часткову передоплату на користь ТОВ "Грейнстор" за послуги в розмірі 35 805 грн.

Підставою виникнення спору в межах даної справи стало порушення з боку ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором № 02/12/15-1 від 02.12.2015 в частині повної оплати наданих послуг з міжнародного перевезення вантажу, у зв'язку з чим ТОВ "Грейнстор" і звернулося з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_4 75 068,67 грн. основного боргу, 4 679,58 грн. витрат на оплату ветеринарних зборів, 2 235,56 грн. пені, а також про стягнення з ТОВ "Захід-торг-сервіс" 176,97 грн. - 3 % річних.

В силу статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Як встановлено ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Оскільки спір між позивачем та відповідачем виник з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому позивач виступав перевізником, а отримувач вантажу знаходився на території іноземної держави, на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана в Женеві 19.05.1956.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 Україна приєдналася до вказаної Конвенції.

Конвенція про договір міжнародного перевезення вантажів 1956 року (надалі - Конвенція) визначає відповідальність перевізників, і застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою транспортних засобів, якщо місце завантаження вантажу та місце доставки вантажу, вказані у контракті, знаходяться на території двох різних держав, із яких принаймні одна є учасницею Конвенції.

У відповідності з ч. 2 ст. 7 Конвенції, якщо на запит відправника, перевізник вносить у вантажну накладну дані, зазначені у пункті 1 цієї статті, то вважається, доки не доведене зворотне, що він це зробив від імені відправника.

Як визначено в ч. 1 ст. 9 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

За змістом ч. ч. 1, 5 ст. 12 Конвенції, відправник має право розпоряджатися вантажем, зокрема, вимагати від перевізника припинення перевезення, зміни місця, передбаченого для доставки вантажу, або здачі вантажу одержувачу, іншому, ніж зазначений у вантажній накладній. Право розпорядження вантажем здійснюється за таких умов: a) відправник чи, у випадку, зазначеному в пункті 3 цієї статті, одержувач, який бажає здійснити це право, представляє перший примірник вантажної накладної, яка містить нові інструкції перевізнику, а також звільняє перевізника від відповідальності за будь-які витрати, шкоду і збитки, викликані виконанням таких інструкцій; b) виконання таких інструкцій є можливим у той момент, коли їх одержує особа, яка повинна їх виконати; воно не порушує нормальний хід роботи підприємства перевізника і не впливає на відправників чи одержувачів інших вантажів; c) такі інструкції не призводять до розбивки вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Конвенції, якщо виникають обставини, що перешкоджають здачі вантажу після його прибуття на місце, призначене для здачі, перевізник запитує інструкції у відправника. Якщо одержувач відмовляється прийняти вантаж, відправник має право розпорядитися вантажем без пред'явлення першого примірника вантажної накладної.

У ч. 1 ст. 16 Конвенції встановлено, що перевізник має право на відшкодування витрат, викликаних запитом про надання інструкцій чи виконанням таких інструкцій, якщо такі витрати не є наслідком його власних дій або недогляду.

Отже, з урахуванням викладеного, місцевий та апеляційний господарські суди, встановивши факт надання ТОВ "Грейнстор" послуг з міжнародного перевезення вантажу за заявкою ФОП ОСОБА_4 і на підставі листа про переадресацію вантажу, та невиконання з боку відповідача-1 (ФОП ОСОБА_4.) своїх зобов'язань за договором в частині оплати наданих ТОВ "Грейнстор" послуг з вказаного перевезення, дійшли обґрунтованого та правомірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 75 068,67 грн. основного боргу, з яких 40 978,60 грн. за надання послуг за маршрутом м. Цурюпинськ (Україна) - Сен-Жур-де-Маремн (Франція) та 34 090,07 грн. за надання послуг за маршрутом Сен-Жур-де-Маремн (Франція) - Бремен (Німеччина), а також 4 679,58 грн. витрат на оплату ветеринарних зборів, є такими, що підтверджуються матеріалами справи, з огляду на що і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, ТОВ "Грейнстор", звертаючись до господарського суду Львівської області з відповідним позовом, просило стягнуто із ФОП ОСОБА_4 пеню за прострочення оплати наданих послуг у розмірі 2 235,56 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За приписами пункту 3 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом п. 5.7 договору № 02/12/15-1 від 02.12.2015, при порушенні строків виконання фінансових зобов'язань, винна сторона виплачує іншій пеню в розмірі 2 % від суми простроченого платежу за кожен банківський день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується із здійсненим судами перерахунком розміру пені, та відповідно, із стягненням з ФОП ОСОБА_4 на користь ТОВ "Грейнстор" 1 324,78 грн. пені, з яких 680,74 грн., нарахованих на заборгованість із оплати за послуги, надані за маршрутом м. Цурюписьк (Україна) - Сен-Жур-де-Маремн (Франція), 566,30 грн. - на заборгованість із оплати за послуги, надані за маршрутом Сен-Жур-де-Маремн (Франція) - Бремен (Німеччина) та 77,74 грн. - на заборгованість із відшкодування витрат за оплату ветеринарних зборів

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснено у пункті 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Так, як уже зазначалося вище, 02.12.2015 між ТОВ "Захід-торг-сервіс" (поручитель) та ТОВ "Грейнстор" (кредитор) укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ФОП ОСОБА_4 (боржник) своїх зобов'язань в частині нарахування відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за основним договором.

Як унормовано ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Таким чином, беручи до уваги те, що позивачем вимогу про стягнення 3 % річних пред'явлено саме до поручителя, місцевий та апеляційний господарські суди, перевіривши розрахунок, наданий позивачем, дійшли вірного висновку про стягнення з ТОВ "Захід-торг-сервіс" 176,77 грн. 3 % річних, з яких 90,96 грн. нарахованих на заборгованість із оплати за послуги, надані за маршрутом м. Цурюписьк (Україна) - Сен-Жур-де-Маремн (Франція), 75,45 грн. - на заборгованість із оплати за послуги, надані за маршрутом Сен-Жур-де-Маремн (Франція) - Бремен (Німеччина) та 10,36 грн. - на заборгованість із відшкодування витрат за оплату ветеринарних зборів

Доводи ФОП ОСОБА_4, викладені в поданій касаційній скарзі, про те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, які, зокрема, стосуються правової природи укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору № 02/12/15-1 від 02.12.2015, відхиляються судом касаційної інстанції з огляду на те, що по-перше, умовами договору № 02/12/15-1 від 02.12.2015 сторони погодили, що взаємовідносини експетидора (ФОП ОСОБА_4.) та перевізника (ТОВ "Грейнстор") базуються на положеннях даного договору, Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ), Митної Конвенції про міжнародні перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (п. 2.2 договору), а по-друге, з оскаржуваних рішення та постанови вбачається, що судами вірно застосовані норми матеріального права, саме виходячи з умов укладеного договору про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів у міжнародному автомобільному сполученні.

Крім того, в поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4 вказує, що ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, не надіслано відповідачу в порядку, зазначеному в пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011. Однак, такі твердження скаржника є абсолютного незрозумілими і з них неможливо встановити, про яку саме ухвалу і якого саме суду зазначає ФОП ОСОБА_4 Більш того, з матеріалів справи не вбачається неналежного повідомлення відповідача-1 про розгляд даної справи ні в господарського суді Львівської області, ні в Львівському апеляційного господарського суді.

Посилання ФОП ОСОБА_4 на порушення судом апеляційної інстанції п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України, відповідно до якого господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, в разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, є безпідставними, оскільки по-перше, відкладення розгляду справи є правом суду, а не його обов'язком, яке було реалізоване Львівським апеляційним господарським судом, зокрема ухвалою від 05.04.2017 про відкладення розгляду даної справи; по-друге, ФОП ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними матеріалами справи доказами та про що було вірно зазначено апеляційним судом; по-третє, нез'явлення в судове засідання представників сторін може бути підставою для відкладення розгляду справи тільки, якщо така неявка перешкоджає вирішенню спору.

Також, судом касаційної інстанції не беруться до уваги твердження ФОП ОСОБА_4 про порушення позивачем зобов'язань за договором, зокрема, стосовно того, що ТОВ "Грейнстор" доставило спірний вантаж у пошкодженому вигляді, зважаючи на те, що як вірно було вказано апеляційним господарським судом, в матеріалах справи відсутні заперечення чи претензії, зроблені ФОП ОСОБА_4 у встановленому законом порядку щодо якості, обсягів та вартості наданих ТОВ "Грейнстор" послуг з міжнародного перевезення вантажу, при цьому, саме ФОП ОСОБА_4 в порушення умов укладеного між ними договору не оплатила надані позивачем послуги з міжнародного перевезення саме за її замовленням. Крім того, суд звертає увагу на те, що скаржник не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з вимогами про стягнення з перевізника (ТОВ "Грейнстор") збитків чи вартості пошкодженого товару, якщо такі знайдуть своє підтвердження.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що оскаржувані рішення та постанова стосуються ТОВ "ГК "Содружество" (замовник за договором транспортного експедирування), яке не було залучено до участі у справі, що свідчить про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України, згідно з яким порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі, Вищий господарський суд відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи сторонами за спірними правовідносинами є ТОВ "Грейнстор" - позивач (перевізник за договором № 02/12/15-1 від 02.12.2015, укладеним між ТОВ "Грейнстор" та ФОП ОСОБА_4.), ФОП ОСОБА_4 - відповідач-1 (експедитор за договором № 02/12/15-1 від 02.12.2015, укладеним між ТОВ "Грейнстор" та ФОП ОСОБА_4.), ТОВ "Захід-торг-сервіс" - відповідач-2 (поручитель за договором поруки від 02.12.2015, укладеним між ТОВ "Грейнстор" та ТОВ "Захід-торг-сервіс" на забезпечення виконання зобов'язань ФОП ОСОБА_4 за основним договором, яким є договір № 02/12/15-1 від 02.12.2015, укладений між ТОВ "Грейнстор" та ФОП ОСОБА_4.). Разом з тим, скаржник не зазначає, яким чином позов в межах даної справи, який було пред'явлено саме у зв'язку з неналежним виконанням ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань в частині оплати наданих ТОВ "Грейнстор" послуг з міжнародного перевезення, стосується прав та обов'язків ТОВ "ГК "Содружество".

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий та апеляційний господарські суди в порядку ст.ст. 47, 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 та рішення господарського суду Львівської області від 29.08.2016 у справі № 914/1758/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Т.П. Козир

Н.М. Губенко