ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017р. Справа № 914/838/17

За позовом:Заступника керівника Радехівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів
до відповідача-1:Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, Львівська обл., м. Дрогобич
до відповідача-2:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Львівська обл., Дрогобицький р-н, с. Довге
про:визнання недійсним договору оренди землі від 20.11.2003р., зобов'язання повернути земельну ділянку
Головуючий суддя - Крупник Р.В. Судді - Запотічняк О.Д., Гоменюк З.П. Секретар - Гелеш Г.М.
Представники сторін:
від прокуратури: від позивача:Куцик В. - прокурор Брильовська О.Р. - представник (довіреність №5/34-303/0/2/-17-2 від 16.01.2017р.);
від відповідача-1: від відповідача-2:ОСОБА_4 - представник (довіреність №02-33/1501 від 07.06.2017р.). ОСОБА_1, ОСОБА_5 - представник (довіреність від 14.07.2017р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

27.04.2017р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до Дрогобицької районної державної адміністрації, ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі від 20.11.2003р., зобов'язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою суду від 28.04.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 18.05.2017р. Ухвалою від 18.05.2017р. суд відклав розгляд справи на 08.06.2017р. Ухвалою від 15.06.2017р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів, її розгляд відкладено на 30.06.2017р. Ухвалою від 30.06.2017р. призначено колегіальний розгляд справи. Внаслідок автоматичного розподілу справи, проведеного 03.07.2017р. колегію у справі сформовано наступним чином: головуючий суддя Крупник Р.В., судді Березяк Н.Є., Запотічняк О.Д. У зв'язку з перебуванням суддів Березяк Н.Є., Запотічняк О.Д. у відпустці, 14.08.2017р. проведено автоматичну зміну складу колегії судді, внаслідок чого вказані члени колегії були замінені на суддю Синчука М.М., Гоменюк З.П. В судовому засіданні 16.08.2017р. оголошено перерву до 20.09.2017р. У зв'язку з перебуванням у відрядженні судді Синчука М.М., 19.09.2017р. проведено автоматичну зміну складу колегії, за результатами якої суддю Синчука М.М. замінено на суддю Запотічняк О.Д. У судовому засіданні 20.09.2017р. оголошено перерву до 18.10.2017р.

Прокурор в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.11.2003р. між Дрогобицькою РДА Львівської області та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, на виконання якого в оренду відповідачу було передано земельну ділянку загальною площею 2,0105 га, що знаходиться на території земель Довжанської Гірської сільської ради Дрогобицького р-ну Львівської обл., строком на 49 років. Як зазначає прокурор, спірна земельна ділянка була передана в користування відповідача всупереч приписам ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» (в чинних на той час редакціях) без розроблення та затвердження технічної документації. Оскільки на день укладення договору не було дотримано умов щодо передачі земельної ділянки, прокурор просить суд визнати договір оренди землі недійсним та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку.

Представник позивача в судове засідання з'явився, заявлені прокуратурою позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях Львівської ОДА.

Представник відповідача-1 в судове засідання з'явився, заявлені прокуратурою позовні вимоги визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідача-2 в судове засідання з'явився, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач-2 зазначає, що у позовній заяві прокуратурою невірно вказано розмір орендної плати, яка сплачується за договором, зокрема, на підставі договору про внесення змін до договору оренди землі від 02.04.2008р. до спірного договору внесено зміни в частині розміру орендної плати з 01.01.2008р. - 208,38 грн. на місяць; згідно податкового повідомлення-рішення від 14.06.2017р. №61460-13 сума податку за землю становить 4735,42 грн. за рік, тобто 394,61 грн. в місяць. На думку відповідача-2, розроблена технічна документація по проведенню робіт з інвентаризації земельних ділянок під викупленими будівлями для заключення договору оренди ПП ОСОБА_1 свідчить про відсутність підстав для визнання договору оренди недійсним і залишилася поза увагою прокуратури при поданні даного позову. Передані в оренду відповідачу-2 землі були не рекультивовані, у зв'язку з чим відповідачем-2 за власні кошти завезено соті кубометрів родючого грунту, висаджено безліч кущів та дерев.

Крім цього, 11.08.2017р. відповідачем-2 подано клопотання про залишення позову без розгляду, обґрунтоване тим, що прокурором невірно визначено позивача, оскільки станом на день оскаржуваного договору розпорядником орендованої земельної ділянки являлася Дрогобицька РДА.

11.08.2017р. подано клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Також 19.09.2017р. відповідачем-2 подано клопотання про припинення провадження у справі з огляду на те, що договір укладено між Дрогобицькою РДА та ОСОБА_1, який не являвся фізичною особою-підприємцем.

Розглянувши клопотання відповідача-2 про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України, прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру». Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Абзацом 4 п. 3 постанови Пленуму ВГС України №7 від 23.03.2012р. визначено, що якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК.

Враховуючи те, що станом на момент укладення спірного договору розпорядником орендованої відповідачем-2 земельної ділянки являлася Дрогобицька РДА, натомість на день подання позову таким розпорядником в силу приписів ч. 5 ст. 122 ЗК України є Львівська ОДА, прокурором правильно визначено орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, обґрунтовано суть порушення інтересів держави в даному випадку, а тому клопотання про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання відповідача-2 про припинення провадження у справі, то таке на думку суду, також не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 55 ГК України (в редакції на день укладення договору), суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці;

Суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (положення ч. 1 ст. 58 ГК України, в редакції на день укладення договору).

Так, ч. 1 ст. 59 ГК України передбачено, що припинення суб'єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2017р. до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державним реєстратором внесено запис №3011700 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1, що підтверджується наявним в матеріалах справи Повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 10.10.2017р. Таким чином, лише після порушення провадження у справі, відповідач-2 припинився як ФОП.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.08.2017р. у справі №915/1056/16, відповідно до статей 51, 52, 598-609 ЦК, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. У разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у виді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду.

Відтак, факт припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності після порушення провадження у справі, не є підставою для припинення провадження.

Не заслуговують на увагу також покликання відповідача на те, що підставою ля припинення провадження у справі слугує факт укладення між сторонами Договору про внесення змін до договору від 02.04.2008р., який підписано зі сторони відповідача ним, як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем.

Так, як вбачається із вказаного договору про внесення змін, його предметом виступає зміна розміру орендної плати за договором, а не зміна сторони зобов'язання. Факт підписання цього додаткового договору відповідачем, як фізичною особою не є підставою, котра свідчить про зміну статусу сторони за договором, оскільки така зміна має відбуватися в установленому законом порядку, чого не має в даній справі.

Враховуючи відсутність підстав для залишення позову без розгляду та припинення провадження, суд вважає, що спір підлягає вирішенню по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2002р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем укладено наступні договори:

1) договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - адмінбудинок управління з гідровузлом, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл., на підставі якого у власність відповідача-2 передано адмінбудинок управління гідровузлом, цегляний, триповерховий, розміром 24х18 м., ступінь готовності 55%, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл.;

2) договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - деревообробна майстерня (з прибудовою), що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл., на підставі якого у власність відповідача-2 передано об'єкт незавершеного будівництва - деревообробна майстерня, цегляна, одноповерхова з прибудовою та лісопильною установкою, площею забудови 368,45 кв.м., що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл.;

3) договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - градирня, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл., на підставі якого у власність відповідача-2 передано об'єкт незавершеного будівництва - градирня/бетонний фундамент розміром 2х4 м., ступінь готовності 35%, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл.;

4) договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - механічна майстерня, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл., на підставі якого у власність відповідача-2 передано об'єкт незавершеного будівництва - механічна майстерня, цегляна, одноповерхова, розміром 54х12 м., ступінь готовності 79%, що знаходиться за адресою: хутір Ровінь, Дрогобицький р-н, Львівська обл.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2003р. відповідачем-2 виготовлено «Технічну документацію по проведенню робіт з інвентаризації земельних ділянок під викупленими будівлями для заключення договору оренди пп. ОСОБА_1.».

14.10.2003р. Довжанською Гірською сільською радою Дрогобицького р-ну Львівської обл. погоджено ПП ОСОБА_1 представлену технічну документацію з інвентаризації земельних ділянок: для обслуговування адміністративного будинку (0,6904 га), механічної майстерні (1,2706 га), деревообробної майстерні (0,1495 га) та рішенням сесії від 17.10.2003р. №54 затверджено відповідний висновок.

Рішенням Дрогобицької районної ради Львівської області від 21.10.2003р. №189 затверджено висновок про погодження на передачу в оренду підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться під викупленими будівлями на території Довжанської Гірської сільської ради.

14.11.2003р. головою Дрогобицької РДА прийнято розпорядження №327, яким ПП ОСОБА_1 затверджено технічну документацію по інвентаризації земельних ділянок для передачі в оренду на 49 років для ведення підприємницької діяльності із земель Довжанської Гірської сільської ради; надано ПП ОСОБА_1 в оренду терміном на 49 років земельні ділянки загальною площею 2,0105 га, з них земельна ділянка для обслуговування адмінбудинку - 0,6904 га, деревообробної майстерні - 0,1495 га, механічної майстерні - 1,2706 га із земель Довжанської Гірської сільської ради, які знаходяться за межами населеного пункту с. Довге Гірське згідно з планом землекористування; зобов'язано ПП ОСОБА_1 укласти договір оренди землі терміном на 49 років з орендною платою 784,10 грн. в рік за земельні ділянки загальною площею 2,0105 га.

20.11.2003р. між Дрогобицькою РДА (Орендодавець) та підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1.1.2. якого орендодавець на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 14.11.2003р. №327 надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, що знаходиться на території земель Довжанської Гірської сільської ради Дрогобицького р-ну Львівської обл. за межами населеного пункту. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,0105 га. Земельна ділянка надається в оренду для обслуговування адміністративного будинку, деревообробної та механічної майстерень. Межі земельної ділянки закріплені в натурі межовими знаками і зазначені в плані (додається до договору), є остаточними і не можуть самостійно розширюватися орендарем чи орендодавцем.

Договір зареєстрований за №1 24.11.2013р. в Дрогобицькому районному центрі Державного земельного кадастру.

Згідно Акту визначення розміру орендної плати за земельні ділянки під викупленими будівлями (обслуговування адмінбудинку та майстерень) від 06.11.2003р., категорія орендованої земельної ділянки - землі промисловості, транспорту, зв'язку та іншого призначення.

За умовами п. 3.1.-3.2. Договору загальна сума оплати за орендовану земельну ділянку складає 65,34 грн. в місяць. Розмір орендної плати встановлений строком на 1 рік і може змінюватися не частіше, ніж на 1 раз на квартал. Він може бути переглянутий достроково за вимогою однієї з сторін у випадку зміни розмірів земельного податку або в інших випадках, передбачених законом.

02.04.2008р. між сторонами укладено Договір про внесення змін до договору оренди землі, яким, зокрема, п. 3.1., 3.2. Договору викладено в нових редакціях: З 1 січня 2008 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та складає 208,38 грн. в місяць. Розмір орендної плати переглядається не частіше ніж один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції; погіршення стану земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 2.2. Договору, такий укладено на 49 (сорок дев'ять) років.

Прокуратура звернулася із позовом про визнання вказаного договору недійсним та зобов'язання ФОП ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, оскільки при укладенні договору оренди земельної ділянки не розроблялася та не затверджувалася технічна документація із землеустрою, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є підставою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності не проводилася, а тому договір оренди в цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (561-12), цим Законом, Цивільним кодексом України (1540-06), іншими законами України, постановами, виданими Кабінетом Міністрів України, у випадках, передбачених цим Законом, а також договором оренди землі (положення ст. 2 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній станом на день укладення Договору).

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції, чинної станом на день укладення Договору), до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Пунктами «а», «г» ч. 1 ст. 17 ЗК України (в редакції, чинної станом на день укладення Договору) встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; г) підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок.

Приписами ч. 1 ст. 124 ЗК України (в редакції, чинної станом на день укладення Договору) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України (в редакції, чинної станом на день укладення Договору), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв'язку з набуттям права власності на об'єкти незавершеного будівництва, відповідач-2 звернувся до відповідача-1 з клопотанням про передачу земельної ділянки в оренду для обслуговування належних якому будівель, у зв'язку з чим 14.11.2003р. відповідачем-1 прийнято розпорядження №327, а в подальшому між відповідачами було укладено договір оренди земельної ділянки.

Однак, звертаючись з даним позовом до суду, прокуратура стверджує, що передача земельної ділянки відбулася всупереч вимогам законодавства, а саме без виготовлення технічної документації на земельну ділянку, не проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки. У зв'язку з наведеним, суд зазначає наступне.

Земельна ділянка в силу приписів ч. 1 ст. 79 ЗК України, це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У відповідності до ч. 1 ст. 65, ч. 1, 3 ст. 66 ЗК України (в редакції, чинної станом на день укладення Договору), землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. До земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під'їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.

Так, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинної станом на день укладення Договору) передбачалося, що надання земельної ділянки в оренду без зміни її цільового призначення, межі якої визначені в натурі, здійснюється без розроблення проекту її відведення.

Пунктом «в» ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинної станом на день укладення Договору) визначено, що землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Згідно ч. 1 ст. 29, 50 «Про землеустрій» (в редакції, чинної станом на день укладення Договору), документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов'язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (677-2004-п) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, до укладення Договору технічна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в казаної у п. 1.1., 1.2. Договору відповідними на те організаціями не розроблялася та не затверджувалася Дрогобицькою РДА. У листі від 22.02.2017р. №10-1302-99.2-575/15-17 Управління Держгеокадастру у Дрогобицькому р-ні Львівської області зазначило, що технічна документація земельних ділянок несільськогосподарського призначення за межами населеного пункту Дожанської сільської ради не виготовлялася. Також у листі від 23.06.2017р. №9-13-0.17-408/121-17 Міськрайонне управління у Дрогобицькому р-ні та м. Дрогобичі ГУ Держгеокадастру у Львівській обл. вказало, що проект землеустрою земельної ділянки згідно договору оренди землі від 20.11.2013р. в управлінні відсутній, наявною є лише Технічна документація по проведенню робіт з інвентаризації земельних ділянок під викупленими будівлями для заключення договору оренди ПП ОСОБА_1

Проаналізувавши наявну в матеріалах справи Технічну документацію по проведенню робіт з інвентаризації земельних ділянок під викупленими будівлями для заключення договору оренди ПП ОСОБА_1, суд прийшов до висновку, що така в розумінні положень Закону України «Про землеустрій» не є технічною документацією із землеустрою щодо відведення орендованої відповідачем-2 земельної ділянки, оскільки проведення інвентаризації земель є лише підготовчим етапом робіт із землеустрою по складанні та виготовленні технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки проводиться з метою, зокрема, встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу і т.д.

Як свідчать матеріали справи, лише 15.08.2017р. Львівською ОДА на підставі клопотання ОСОБА_1 було прийняте рішення за №747/0/5-17 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (н місцевості)». Докази затвердження технічної документації ОСОБА_1, станом на день розгляду справи відсутні.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Враховуючи те, що укладенню спірного Договору не передувало розроблення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки, що є прямим порушенням присів ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 20, 50 Закону України «Про землеустрій», суд приходиться до висновку, що доводи прокурора про суперечність оскаржуваного договору вимогам законодавства України в цій частині знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.

Разом з тим суд зазначає, що 11.08.2017р. відповідачем-2 подано заяву про застосування строку позовної давності.

З цього приводу суд зазначає наступне.

За змістом ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Слід зазначити, що Верховним Судом України неодноразово висловлювалися правові позиції з приводу застосування положень законодавства України про позовну давність. Ці позиції, в силу вимог ст. 111-28 ГПК України є обов'язковими для суду при розгляді даної справи.

Зокрема, Верховним Судом України робилися наступні висновки:

- для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (29 жовтня 2014 року № 6-152цс14);

- прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, в особі уповноваженого органу, але не наділяє прокурора повноваженнями порушувати питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду (25 березня 2015 року № 3-21гс15);

- для прокурора перебіг строку позовної давності за позовними заявами, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування має рахуватися з часу коли відповідний орган довідався чи міг довідатися про порушення його прав чи особу, що їх порушила (01 липня 2015 року №6-178цс15).

У позовній заяві прокурор зазначає, що про прийняття головою Дрогобицької РДА 14.11.2003р. №327 розпорядження та укладення між відповідачами спірного договору оренди земельної ділянки 20.11.2003р., Львівська ОДА як позивач дізналася лише у жовтні 2015р. На підставі доручення заступника голови Львівської ОДА від 13.10.2015р. №14, зобов'язано державні адміністрації створити робочі групи з метою вжиття заходів для приведення в відповідність до норм чинного законодавства договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського та несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. За результатами роботи робочих груп, Львівська ОДА дізналася про укладення оскаржуваного договору, оскільки не являлася ні розпорядником ділянки на момент її передачі в оренду, ні стороною оскаржуваного договору.

При вирішенні питання про пропуск прокурором позовної давності, суд виходить з того, що в даній справі прокурор звернувся до суду за захистом прав держави в особі її уповноваженого органу.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

В силу приписів п «а» ч. 1 ст. 17 ЗК України Пунктами (в редакції, чинної станом на день укладення Договору) встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції, чинної станом на день укладення Договору), до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Приписами ч. 1 ст. 124 ЗК України (в редакції, чинної станом на день укладення Договору) передбачалося, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Господарський суд зазначає, що станом на момент укладення Договору оренди землі від 20.11.2003р., уповноваженим органом держави щодо розпорядження земельною ділянкою, яка являється предметом оскаржуваного договору являлася Дрогобицька РДА (що зокрема, не заперечується сторонами і прокуратурою).

06.09.2012р. ВРУ прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» за №5245-VI (набрав чинності 01.01.2013р.), відповідно до якого ст. 122 ЗК України викладено в новій редакції. Зокрема, ч. 3, 5 ст. 122 ЗК України встановлено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

За змістом ст. 770 ЦК України, «Правонаступництво» у разі зміни власника речі, переданої у найм» до нового власника речі, переданої у найм переходять права та обов'язки наймодавця. Враховуючи зазначене, Львівська ОДА в частині повноважень щодо розпорядження орендованої відповідачем-2 земельної ділянки виступає правонаступником Дрогобицької РДА за Договором оренди земельної ділянки від 20.11.2013р.

Таким чином, внаслідок з прийняття ВРУ вказаного вище Закону, відбувся перехід до Львівської ОДА повноважень розпорядника орендованої відповідачем-2 земельної ділянки. Відтак, при дослідженні питання пропуску позовної давності в даному випадку слід з'ясувати коли про порушення своїх прав довідалася держава в особі уповноваженого органу. Матеріалами справи підтверджується той факт, що про порушення прав уповноважений орган держави (Дрогобицька РДА) знав на момент укладення оскаржуваного договору, оскільки йому достеменно було відомо з представленої ФОП ОСОБА_1 технічної документації, що така стосується інвентаризації землі та не є проектом відведення земельної ділянки.

Відтак для держави в особі її уповноваженого органу - Дрогобицької РДА строк позовної давності за вимогами про визнання недійсним Договору оренди землі, з підстав котрі заявлені прокурором в позовній заяві, почав обчислюватися з моменту укладення оскаржуваного договору (20.11.2003р.) та закінчився 20.11.2006р. Суд констатує, що до Львівської ОДА перейшло право розпорядження орендованою земельною ділянкою, в тому числі і право на звернення до суду про визнання недійсним договору вже із пропуском позовної давності.

Оскільки зміна уповноваженого органу на здійснення відповідних функцій держави, не слугує підставою для зміни порядку перебігу строку позовної давності, тому прокурором подано позовну заяву в даній справі із пропуском позовної давності.

Враховуючи те, що в даній справі держава в особі уповноваженого її органу -Дрогобицької РДА добровільно вчиняла дії щодо порушення своїх прав та укладала оскаржуваний договір, відтак вона несе ризик спливу строку позовної давності.

Крім цього, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Також ЄСПЛ зазначає, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції (Справа «Рисовський проти України» (заява №29979/04), п.70, 71, 73).

В даній справі оскаржуваний договір було укладено більш як 13 років тому, уповноважений орган держави брав особисту участь в укладенні цього договору, а відтак намагання прокурора через стільки часу визнати недійсним цей договір має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Більш того, розглядаючи дану справу в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції суд зазначає, що враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що на спірній земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомості, які належать відповідачу на праві власності, а держава в особі уповноваженого органу не позбавлена можливості виправити свою помилку та захистити свої права шляхом визначення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки та внесення відповідних змін до договору, задоволення цього позову та визнання недійсним договору матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на ОСОБА_1, беручи до уваги вжиття останнім заходів (у вигляді розроблення та подання на затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). З огляду на вищевикладене, позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають і зв'язку із пропуску ним позовної давності.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір, у відповідності до ст. 49 ГПК України покладається на прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 22, 28, 29, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2017р.

Головуючий суддя Крупник Р.В.

Суддя Запотічняк О.Д.

Суддя Гоменюк З.П.