ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Справа № 908/104/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.
суддівДанилової М.В., Сибіги О.М.
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "МетаБанк"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017
у справі № 908/104/17 Господарського суду Запорізької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "МетаБанк"
доВідділу урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі
простягнення коштів

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачаЄрьомін Я.С., Дмитрашко Д.В.,
- відповідача Ратич Х.О.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство "МетаБанк" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі про стягнення збитків у розмірі 830 000 грн., що виникли у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором №80/10 від 29.04.2010.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.02.2017 (суддя Топчій О.А.) позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 (головуючий суддя Зубченко І.В., судді: Марченко О.А., Чернота Л.Ф.), рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, Публічне акціонерне товариство "МетаБанк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

09.10.2017 Публічним акціонерним товариством "МетаБанк" подано письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи та враховано судом.

10.10.2017 Відділом урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі подано відзив на касаційну скаргу, який залучено до матеріалів справи та враховано судом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 29.04.2010 між Відділом урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі (далі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством "МетаБанк" (далі - замовник) було укладено договір №80/10 (далі - договір).

За умовами пункту 1 договору виконавець організовує і забезпечує доставку цінних відправлень замовника на умовах, вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується виконавцем.

Термін доставки відправлень по території України від замовника до одержувача встановлюється в 2 доби (не враховуючи день приймання відправлення виконавцем, а також вихідні та святкові дні) (пункт 2.4. договору).

Згідно з пунктом 3.1. договору упаковка відправлень повинна забезпечувати збереження вкладеного і виключати доступ до нього.

На відправлення, які передаються виконавцю, замовник виписує три примірника реєстру (додаток 1) встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленнями виконавцю, а третій з підписом і печаткою виконавця, залишається у замовника. При оформлені реєстру замовник повинен обов'язково вказувати номер цього договору (пункт 3.2. договору).

За умовами пункту 3.5. договору пересилці не підлягають відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені для пересилання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 "Про затвердження правил надання послуг поштового зв'язку".

15.11.2016 позивач передав відповідачу цінне відправлення для його доставки з м. Києва до обласного центру України (м. Запоріжжя) згідно з реєстром №1.

Відділ урядового фельд'єгерського зв'язку Держспецзв'язку в м. Запоріжжі листом №63/19/01-449 від 18.11.2016 повідомив позивача про збройний напад на фельд'єгерський маршрут, яким доставлялося відправлення по реєстру № 1 від 15.11.2016 та викрадення цінностей Публічного акціонерного товариства "МетаБанк", які направлялися з м. Києва до м. Запоріжжя за вказаним реєстром.

Відомості про надзвичайну подію внесено в ЄРДР № 0000292.

22.11.2016 позивач звернувся до відповідача із вимогою №10/5247 на суму 830 000 грн. - розмір оголошеної цінності викраденого поштового відправлення.

10.01.2017 позивач повторно надіслав до відповідача претензію №1 від 30.12.2016 з вимогою оплати заборгованість в розмірі 830 000 грн. в строк до 20.01.2017.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що відповідач згідно умов договору №80/10 несе матеріальну відповідальність за прийняті відправлення в межах оголошеної цінності, а тому враховуючи викрадення відправлення останній має сплатити позивачу збитки у розмірі 830 000 грн. відповідно до статей 224, 225 Господарського кодексу України.

Колегія вважає висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу приписів частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержанні нею доходу, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частини 2 статті 224 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Головне управління та підрозділи урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відповідно до пункту 4 частини 6 статті 10 Закону України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України" для забезпечення виконання покладених завдань мають право надавати юридичним особам платні послуги відповідно до законодавства.

Положеннями Порядку визначення вартості та надання платних послуг Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України 29.09.2016 № 600, встановлено особливості визначення вартості та надання Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України платних послуг державним органам, органам місцевого самоврядування та іншим юридичним особам відповідно до пункту 5 частини 5 та пункту 4 частини 6 статті 10 Закону України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України", Переліку платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1105.

У цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях:

замовник - державний орган, орган місцевого самоврядування та інші юридичні особи, яким надаються платні послуги із забезпечення урядовим фельд'єгерським зв'язком на договірних засадах;

цінне відправлення - відправлення з оголошеною цінністю, визначеною замовником, яке прийняте для доставки Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Як зазначав позивач, ним на підставі договору №80/10 від 29.04.2010 для відправлення передано відповідачу грошові кошти у розмірі 830 000 грн.

В той же час, порядок вивезення (інкасації) коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні визначений Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні (далі за текстом - Інструкція), затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 №45 (втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 31.03.2017 № 29).

Відповідно до положень Інструкції перевезення валютних цінностей - переміщення в установленому порядку транспортними засобами валютних цінностей, яке здійснюють інкасатори між банківськими установами, між Національним банком і банківськими установами та в структурі Національного банку.

Відповідно до пункту 3 розділу 3 Інструкції перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) та до пунктів обміну валют, банкоматів і у зворотному напрямку здійснюється з урахуванням вимог додатка 2 до цієї Інструкції власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ згідно з вимогами Положення з використанням визначених відповідно до цього порядку окремих документів, серед яких прибутково-видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до сумки з готівкою (додаток 7), супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями (додаток 8). Допускається додаткове використання інших документів, розроблених банком для виконання визначених у Положенні про підрозділ завдань щодо внутрішньобанківських перевезень цінностей.

Крім того, відповідно до пункту 32 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у внутрішніх поштових відправленнях забороняється пересилати, зокрема, національну валюту (крім нумізматичних монет та їх колекцій), іноземну валюту.

Нормами Інструкції передбачено документи, які підтверджують видачу сумок з валютними цінностями інкасаторам та їх вміст - опис цінностей, примірник супровідної відомості до сумок з валютними цінностями, та доручення на перевезення валютних цінностей.

Однак, позивачем вказаних документів не надано.

Отже, позивачем не дотримано норм Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 №45 та порушено норми Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наданий позивачем прибутково-видатковий касовий ордер №ДИР_3959 від 15.11.2016, за якими було видано 830 000 грн., не є належним доказом пересилання зазначених грошових коштів у цінній посилці з оголошеною цінністю 830 000 грн., яку було передано відповідачеві для доставки згідно з реєстром №1 від 15.11.2016, оскільки, по перше, експедитором-приймальником Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України приймався від позивача пакет з оголошеною цінністю, а не валюта готівкою, а, по-друге, позивачем не надано доказів вкладення касиром цієї валюти до відправлення з оголошеною цінністю.

Крім того, судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано і те, що позивач, передавши відповідачу для відправлення національну валюту у значному розмірі, порушив норми законодавства та умови договору, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для покладання господарсько-правової відповідальності на позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що протиправна поведінка позивача, який порушив умови договору та вимоги чинного законодавства, не породжує у нього права вимагати від відповідача відшкодування збитків.

Відтак, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову визнається колегією суддів правомірним.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки апеляційного господарського суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судом апеляційної інстанції, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі № 908/104/17 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і М. В. Данилова

О. М. Сибіга