РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017Справа №910/5377/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «СТАН-КОМПЛЕКТ»

до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

про стягнення заборгованості у розмірі 2425808,57 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Ващенко М.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Варданян А.А. (представник за довіреністю);

Потатуєв В.П. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості у розмірі 2425808,57 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2016, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 1276738,32 грн., 3 % річних у розмірі 111317,07 грн., 1028473,79 інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 36247,94 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.06.2017 вищезазначені судові рішення скасовано, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Дана постанова мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили оригінали первинних документів, що можуть свідчити про отримання товару відповідачем, а також причини неподання оригіналів документів, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2017 справа № 910/5377/16 за результатами повторного автоматизованого розподілу прийнята до свого провадження суддею Маринченко Я.В. та призначена до розгляду в судовому засіданні.

Під час нового розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. У письмових поясненнях на позов позивач зауважив, що первинним документом, який підтверджує поставку відповідачу товару, є видаткова накладна, оригінал якої, підписаний та скріплений печатками обох сторін, позивач надавав для огляду в судовому засіданні. Відтак, у відповідача виник обов'язок з оплати поставленого товару на підставі даної видаткової накладної.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, пославшись зокрема на те, що позивачем не доведено здійснення позивачем поставки товару відповідачу, оскільки в позивача відсутній оригінал акту прийому-передачі, а на наданій позивачем копії даного акту відтиск печатки не відповідає оригіналу печатки відповідача. Водночас, відповідачем взагалі не підписувались жодні документи на отримання даного товару.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між сторонами було укладено Договір поставки від 25.05.2012 № 510 (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався передати (поставити) у визначений строк у власність відповідача товар згідно зі специфікацією у загальному розмірі 1276738,32 грн., а відповідач зобов'язався прийняти товар й оплатити його на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1. даної угоди).

Згідно п. 2.1. Договору товар поставляється позивачем на умовах - DDP - база ПТОіК, АР Крим, Сакський район, селище Каменоломня, вул. Київська, 7 (у відповідності до правил ИНКОТЕРМС у редакції 2000 року).

Відповідно до п. 2.3. Договору право власності на товар переходить з моменту отримання товару відповідачем і підписання сторонами накладної та акту приймання - передачі.

Сума договору складає 1276738,32 грн., у тому числі ПДВ - 212789,72 грн. (п. 4.1. Договору).

Згідно умов п. 4.2 Договору оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 120 днів після поставки товару й підписання акту приймання - передачі.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2012.

Як зазначив позивач, на виконання умов Договору він поставив відповідачу товар на загальну суму 1276738,32 грн., що підтверджується видатковою накладною від 20.12.2012 № 2597, підписану повноважним представником відповідача - зав.складом Анастасьевою Е.О., та скріпленою його печаткою «База ВТО і К ДАТ «Чорноморнафтогаз» Склад № 1», а також актом прийому - передачі від 20.12.2012, скріпленого печаткою відповідача.

Крім того, позивач послався в якості підтвердження отримання відповідачем товару, на товарно-транспортну накладну від 20.12.2012 № 235667 із підписами представників відповідача та його печаткою та довіреність від 20.12.2012 № 835/634, виданою відповідачем на зав.складом Анастасьеву Е.О., на отримання від позивача цінностей за Договором.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно п. 2.4 цього Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, як зазначив суд касаційної інстанції, для встановлення факту отримання відповідачем товару необхідно дослідити оригінали первинних документів, які можуть свідчити про отримання товару відповідачем, у тому числі оригінал акту прийому-передачі до договору від 25.05.2012 № 510.

Однак, із пояснень позивача вбачається, що в нього відсутній оригінал акту прийому-передачі, оскільки відповідач передав через канцелярію лише завірену копію даного акту, а місцезнаходження другого примірника акту позивачу не відомо. Щодо оригіналу видаткової накладної від 20.12.2012, то останній пред'являвся позивачем для огляду в судовому засіданні та є, на думку позивача, достатньою підставою для виникнення у відповідача обов'язку з оплати поставленого товару.

У той же час, відповідач послався на те, що вказані оригінали первинних документів у нього відсутні, оскільки взагалі ним не підписувались, а відтиск печатки на копіях цих документів не відповідає оригіналу печатки відповідача.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із умов укладеного між сторонами Договору слідує, що перехід право власності на товар та виникнення у відповідача обов'язку по його оплаті пов'язаний із моментом отримання товару відповідачем і підписання сторонами накладної та акту приймання - передачі.

Утім, при дослідженні судом обставин справи було встановлено відсутність у сторін оригіналу акту приймання-передачі товару, що за умовами Договору є необхідним документом для виникнення у відповідача права власності на нього та зобов'язання з його оплати.

Крім того, п. 5.2., 5.3. Договору передбачено прийняття товару по кількості та якості згідно з вимогами Інструкцій «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного значення та товарів народного споживання по кількості» № П-6, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР 15.06.1965 та «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного значення та товарів народного споживання по якості» № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР 25.04.1966.

Відтак, наявність видаткової накладної, згідно з якою товар був відвантажений на адресу відповідача, враховуючи відсутність оригіналу акту приймання-передачі цього товару, не свідчить про його прийняття відповідачем у відповідності до вимог вищезазначених Інструкцій.

Одночасно, надані позивачем для огляду в судовому засіданні оригінали товарно-транспортної накладної від 20.12.2012 № 235667 та довіреність від 20.12.2012 № 835/634, видану відповідачем на зав.складом Анастасьеву Е.О., на отримання від позивача цінностей за Договором, не є первинними документами в розумінні чинного законодавства, а є непрямими доказами, на підставі яких не може виникати обов'язок відповідача з оплати спірного товару.

Щодо посилань позивача на відображені в податковій накладній дані, що підтверджують здійснення позивачем відповідної господарської операції з поставки відповідачу товару, то суд зазначає, що даний документ не може бути прийнятим судом в якості належного та допустимого доказу, оскільки саме первинні документи є підставою для формування фінансової та податкової звітності товариства, у зв'язку з чим за відсутності таких документів дані податкових накладних не можуть бути доказом здійснення господарської операції з постачання товару.

Відтак, позивачем належними та допустимими доказами в порядку ст. 33,34 ГПК України не доведено здійснення відповідачу поставки товару у відповідності до умов Договору, що зумовлює суд у задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За ч. 1 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 19.10.2017

Суддя Я.В. Маринченко