РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017Справа №910/13832/17

За позовом Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної

державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосистеми України»

про стягнення 907.329,45 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Сачава О.І., довіреність № 02/712 від 06.10.2017

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосистеми України» 907.329,45 грн., з яких: 903.000,00 грн. невикористаного авансу та 4.329,45 грн. штрафу внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору підряду № 26/2 від 02.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13832/17 та призначено справу до розгляду на 19.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13832/17 від 19.09.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників сторін та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 19.08.2017, розгляд справи відкладено на 10.10.2017.

Позивачем в судовому засіданні 10.10.2017 подано власне письмове підтвердження відсутності аналогічного спору.

Позивач в судовому засіданні 10.10.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 10.10.2017 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав, вимог ухвал суду від 19.08.2017 та від 19.09.2017 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 190 та № 562 на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02125, м. Київ, пров. Визволителів, 1, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвали суду від 19.08.2017 та від 19.09.2017, надіслані за вказаною вище адресою, отримав 25.08.2017 та 25.09.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення за № 190 та № 562.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 10.10.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.12.2016 між Департаментом житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екосистеми України» (далі - підрядник, відповідач) було укладено договір підряду № 26/2 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник приймає на себе зобов'язання на свій ризик виконати роботи по проекту «Реконструкція 5-ти поверхового житлового будинку по вул. Декабристів, 29 у м. Бахмут Донецької області (проект «Теплий будинок») (далі - об'єкт), а замовник прийняти та оплатити такі роботи відповідно до проектно-кошторисної документації.

Спір виник внаслідок того, що відповідач у встановлений строк роботи не виконав, а тому має повернути сплачений аванс та сплатити штрафні санкції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.03.2017, але до отримання документів про відповідність збудованого об'єкту проектній документації, згідно з вимогами чинного законодавства.

Додатковими угодами № 1 від 31.03.2017 та № 3 від 31.07.2017 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено його строк до 31.08.2017.

Згідно з п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Відповідно до п. 3.1 договору обсяг, вартість та термін виконання робіт визначаються додатками до договору: календарним графіком виконання робіт і договірною ціною, які є невід'ємною частиною даного договору. Договірна ціна складає 3.010.000,00 грн.

Згідно з п. 3.5 договору обсяг робіт на 2016 рік складає: 442.353,00 грн.; на 2017 рік - 2.567.647,00 грн. за рахунок бюджетних призначень.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з п. 4.2 договору розрахунки за цим договором проводяться шляхом надання авансу та оплати за фактично виконані роботи. Бюджетні фінансові зобов'язання беруться виключно за наявності бюджетних призначень та в межах відповідних фактичних надходжень бюджетних коштів на рахунок замовника.

Відповідно до п. 4.3 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.12.2017) замовник перераховує на розрахунковий рахунок підряднику, зазначений у реквізитах даного договору, після підписання сторонами договору аванс у розмірі 30% (тридцять %) вартості річного обсягу робіт з урахуванням ПДВ, що складає 903.000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач згідно платіжних доручень № 12 та № 32 від 24.04.2017 перерахував на рахунок відповідача аванс на підставі договору № 26/2 від 02.12.2016 в загальному в розмірі 903.000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до п. 5.1 договору строки виконання робіт визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід'ємною частиною договору.

Згідно календарного графіку виконання робіт (додаток № 1 до додаткової угоди № 3 від 31.07.2017) строк виконання робіт - серпень 2017 року.

Згідно з п. 4.3.1 договору підрядник зобов'язується використати одержаний аванс відповідно до вимог п. 19 постанови Кабінету Міністрів України № 1764 від 27.12.2001 (із змінами) протягом трьох місяців з дня отримання. По закінченні терміну невикористані кошти авансу повертаються замовнику.

Відповідно до 4.3.2 договору підрядник підтверджує використання коштів отриманого авансу актами виконаних підрядних робіт, складених за формою КБ 2в і довідками про вартість виконаних підрядних робіт, складених за формою КБ 3.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором роботи не виконав, оскільки відсутні підписані обома сторонами відповідні акти приймання виконаних робіт за формою КБ 2в про використання авансу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 903.000,00 грн. коштів невикористаного авансу.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору роботи не виконав.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.3 договору у випадку невиконання підрядником зобов'язань, передбачених у пунктах 4.2, 4.3 договору, за кожен день порушення замовником застосовується штрафні санкції у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідач документів, що підтверджують використання ним коштів авансу, як це передбачено п. 4.3.2 договору, не подав.

В зв'язку з цим, відповідач повинен сплатити позивачу, штраф розмір якого, за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 4.329,45 грн.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосистеми України» (02125, м. Київ, пров. Визволителів, 1, ) на користь Департаменту житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації (84313, Донецька область, м. Краматорськ, пл. Миру, 2, ) 903.000 (дев'ятсот три тисячі) грн. 00 коп. невикористаного авансу, 4.329 (чотири тисячі триста двадцять дев'ять) грн. 45 коп. штрафу, 13.609 (тринадцять тисяч шістсот дев'ять) грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 17.10.2017.

Суддя В.В.Сівакова