КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2017 р. Справа№ 927/688/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.;

від відповідача: Драчук С.В.;

розглянувши

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий

дім "Фідленс"

на рішення

Господарського суду Чернігівської області

від 21.08.2017 року

у справі № 927/688/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕВА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий

дім "Фідленс"

про 222599,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 року провадження у справі в частині стягнення 5000,00грн. основного боргу припинено.

Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фідленс" (вул. Шевченка, буд. 82, кв.7, смт. Варва, Чернігівська область, 17600, поштова адреса: а/с 5, с.Монастирище, Монастирищенський район, Черкаська обл.., 19100, р/р 7993 в АТ "ПроКредитБанк", МФО 320984, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕВА" (вул.Садова, буд.2, с. Любимівка, Дніпропетровський район, Дніпропетровська обл., 52042, поштова адреса: вул. Ломана, буд. 19, оф. 313, м. Дніпро, 49000, р/р 3905 в ПАТ "КБ "Приватбанк", МФО 305299, ) 205238,39 грн. основної заборгованості, 5892,38 грн. штрафу, 2144,41 грн. 3% річних, 4324,29 грн. інфляційних, а всього 217599,47 грн., а також 7700,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката та 3263,99 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фідленс" звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 року скасувати частково та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в частині задоволення позовних вимог по стягненню штрафу в розмірі 2940,00 грн. Відмовити позивачу в стягненні 10 копійок основної заборгованості. Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 55000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 23.10.2017 року.

09.10.2017 р. від представника позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У зв'язку з перебуванням суддів Калатай Н.Ф. та Жук Г.А. у відпустці змінено склад колегії суддів.

В судове засідання 23.10.2017 року представник позивача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 02.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕВА" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" укладено договір поставки №021201 (далі -Договір).

Згідно п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується передавати у власність (поставляти), а Покупець приймати та оплачувати товар.

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість товару, буде визначатись Сторонами у Специфікаціях та/або видаткових накладних, які будуть формуватися Постачальником на підставі заявок Покупця з подальшим виставленням рахунків-фактур для здійснення оплати товару.

Пунктом 2.1.-2.2. Договору визначено, ціни на Товар встановлюються в національній валюті України та погоджуються Сторонами в Специфікації та/або видатковій накладній до цього Договору. Ціна включає в себе ПДВ 20%. Ціна не може бути переглянута Сторонами після виставлення рахунку або підписання специфікації та/або видаткової накладної; загальна вартість (ціна) договору визначається сумарною ціною всього товару, поставленого Постачальником виконання умов цього договору згідно специфікацій та/або видаткових накладних.

Позивачем, на підставі умов Договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 2832180,03 грн., що підтверджується видатковими накладними: №4 від 11.01.2017 року на суму 429762,00 грн., №7 від 12.01.2017 року на суму 117914,17 грн., №21 від 03.02.2017 року на суму 314500,17 грн., №58 від 24.03.2017 року на суму 314400,00 грн., №57 від 24.03.2017 року на суму 118449,18 грн., №62 від 30.03.2017 року на суму 326190,10 грн., №71 від 05.04.2017 року на суму 294226,09 грн., №89 від 13.04.2017 на суму 327500,10грн., №90 від 19.04.2017 на суму 294750,10 грн., №100 від 27.04.2017 року на суму 294488,09 грн.

Факт отримання товару на суму 2832180,03 грн. належним чином доведений, підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За юридичною природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до п. 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку, коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до п. 2.3.,2.5. Договору, розрахунки за поставлений Товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника згідно виставлених рахунків; оплата Товару здійснюється протягом 5-ти (п'яти) календарних днів з моменту здійснення поставки Постачальником.

Позивач зазначав, що залишились не оплаченими накладна №90 від 19.04.2017 року на суму 294750,10 грн. і накладна №100 від 27.04.2017 року на суму 294488,09 грн.

Відповідачем здійснені оплати, які зараховані позивачем по накладній №90 від 19.04.2017 року наступним чином: 99999,80 зараховано по сплаті від 24.04.2017 року на суму 100000 грн. та здійснено оплати від 25.04.2017 року на суму 75000,00 грн., від 26.04.2017 року на суму 119000,00 грн.

Неоплаченим залишився товар на суму 750,30 грн.

По накладній №100 від 27.04.2017 року здійснено наступні оплати: від 12.05.2017 року на суму 30000,00грн., від 26.05.2017 року на суму 25000,00грн..

Станом на час порушення провадження у справі відповідач зобов'язання перед позивачем повністю не виконав, що є порушенням ст. ст. 525, 692 ЦК України і ст.193 ГК України.

Крім того, відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, після порушення провадження у справі відповідач сплатив частково заборгованість, що підтверджується банківськими виписками: від 02.08.2017 року на суму 5000,00 грн., від 04.08.2017 року на суму 5000,00 грн., від 07.08.2017 року на суму 5000,00 грн., від 14.08.2017 року на суму 5000,00 грн., від 15.08.2017 року на суму 5000,00 грн., від 16.08.2017 року на суму 5000,00 грн.

Всього відповідачем сплачено заборгованість у сумі 378 999,80 грн.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції позивач повідомив, що відповідачем додатково сплачено 5000,00 грн. основної заборгованості, що підтверджується банківською випискою від 17.08.2017 року.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі за відсутності предмету спору.

Враховуючи сплату відповідачем 5000,00 грн. основної заборгованості, тому провадження у справі в цій частині правомірно припинено.

Станом на час подання позову заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар не сплачена та становить 205238,39 грн.

Враховуючи вище наведене, факт наявності основного боргу у відповідача перед позивачем в сумі 205238,39 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, а відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 205238,39 грн. визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.1. Договору, у випадку несвоєчасної оплати товару більше ніж на 5 календарних днів Покупець сплачує штраф у розмірі 1% вартості партії товару, що мала бути оплачена згідно специфікації та/або видаткової накладної.

Позивачем, відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, заявлено до стягнення штраф у розмірі 1% від вартості товару на суму 294750,10 грн. та на суму 294488,09 грн., всього в розмірі 5892,38 грн.

Нарахування штрафу в сумі 5892,38 грн. відповідає вимогам норм матеріального права та умов Договору та підлягає задоволенню і стягненню на користь позивача.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, просив, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, стягнути з відповідача 3% річних за період з 03.05.2017 року по 16.08.2017 року в сумі 2144,41 грн. та інфляційні за період з червня 2017 р. по липень 2017 р. в сумі 4324,29 грн.

За вірним перерахунком суду 3% річних за період з 03.05.2017 року по 16.08.2017 року складають 2144,41 грн., інфляційні за період з червня 2017 р. по липень 2017 р. складають 4324,29 грн., нарахування яких відповідає вимогам норм матеріального права та умов Договору та підлягає задоволенню і стягненню на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що ТОВ «Торговий дім «Фідленс» мало всі можливості з врахуванням ухвали Господарського суду Чернігівської області від 07.08.2017 року про відкладення розгляду справи, для захисту своїх прав у повному обсязі.

Відсутні надані відповідачем докази щодо претензій до якості отриманої продукції.

ТОВ «Торговий дім «Фідленс» не обґрунтувало неможливість подання суду першої інстанції платіжного доручення №6966 від 21.08.2017 року на суму 5000,00 грн. відповідно до ч. 1 статті 101 ГПК України. Тому вказаний додатковий доказ не приймається судом.

Враховуючи надання відповідачем платіжних документів про сплату заборгованості після винесення судом першої інстанції рішення від 21.08.2017 року вказана сплата повина бути врахована під час примусового виконання рішення.

Як зазначено у договорі та досліджено судом першої інстанції штрафна санкція застосовується до всієї вартості партії Товару, що визначена у видатковій накладній, якщо протягом 5 календарних днів вона не буде сплачена у повному обсязі.

У даному випадку товар по видатковій накладній №90 від 19 квітня 2017 року був оплачений з порушенням 5 денного строку, а по видатковій накладній №100 від 27 квітня 2017 року товар у повному обсязі не оплачений по сьогоднішній день.

Таким чином, заперечення відповідача в частині нарахування штрафу на залишок заборгованості є невірним, оскільки змістом договору чітко закріплено нарахування штрафу на партію несвоєчасно оплаченого товару.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 7700,00 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно статті 2 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатура України" - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В даному випадку договір укладено між адвокатом Муляєвою І.В. та ТОВ "ЛІНЕВА".

В матеріалах справи наявні: договір №12 про надання правової допомоги від 10.07.2017 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП №001118 від 11.01.2016 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2017 року на суму 3000,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2017 року на суму 1700,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 15.08.2017 року на суму 3000,00 грн., платіжні доручення: №292 від 13.07.2017 року на суму 3000,00 грн., №341 від 02.08.2017 року на суму 1700,00 грн., №378 від 16.08.2017 року на суму 3000,00 грн.

Отже, аналізуючи категорію спору, ступінь складності, а також приймаючи до уваги повну сплату відповідачем заборгованості, суд першої інстанції, з урахуванням принципів розумності і справедливості, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 7700,00 грн.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно ст.49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача 3263,99 грн. судового збору.

Враховуючи, що підставою звернення позивача за правою допомогою стало невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати отриманого та використаного у своїй господарській діяльності товару компенсація понесених ТОВ «Лінева» витрат є логічною та законною.

Відповідач своєчасним виконанням своїх зобов'язань мав можливість уникнути будь-яких негативних наслідків та додаткових витрат.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 року у справі №927/688/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №927/688/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна