ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р. Справа № 911/2727/17

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль, м. Бориспіль

до Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Авіалінії України, Київська область, с. Гора

про стягнення 64166,83 грн.

за участю представників згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

ДП „Міжнародний аеропорт „Бориспіль (позивач) звернулось до господарського суду Київської області із позовом до ПрАТ „Авіакомпанія Авіалінії України (відповідач) про стягнення 60667,75 грн. основної заборгованості, 2425,80 грн. пені, 768,28 грн. інфляційних збитків, 305,00 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором оренди № 1488 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.09.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2017 р. порушено провадження у справі № 911/2727/17 за позовом Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль до Приватного акціонерного товариства „Авіакомпанія Авіалінії України про стягнення 64166,83 грн. і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 27.09.2017 р.

26.09.2017 р. на електронну адресу суду від відповідача надійшла копія клопотання №1.6-47 від 26.09.2017 р. про розгляд справи за відсутності представника ПрАТ „Авіакомпанія Авіалінії України, та про визнання позову ДП „Міжнародний аеропорт „Бориспіль про стягнення 64166,83 грн. повністю.

Представник відповідача не зявився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2017 р.

Разом з тим присутній представник позивача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Враховуючи, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, так як матеріалів наявних у справі достатньо для його вирішення в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, суд

встановив:

11.09.2013 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та ПрАТ „Авіакомпанія Авіалінії України (орендар) було укладено договір оренди № 1488 нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно умов п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлові приміщення № 95-100, 102-103 загальною площею 62, 00 кв. м на 2-му поверсі адміністративно-виробничої будівлі (профілакторій) (далі-майно), які розміщені за адресою: Київська область, м. Бориспіль, аеропорт та обліковується на балансі ДП МА "Бориспіль" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.03.2013 року і становить за незалежною оцінкою 1 264 572, 00 грн. без ПДВ.

Згідно із п. 1.2. договору майно передається в оренду з метою розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку липень 2013 р. 15 807, 13 грн.

Крім того, згідно із п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 70 % - до державного бюджету, 30 % - балансоутримувачу.

Пунктом 10.1. договору визначено строк його, згідно якого цей договір укладено строком на один рік, що діє з 11.09.2013 р. до 10.09.2014 р. включно. Крім того, згідно із п. 10.4. договору у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, за умови погодження уповноваженим органом управління. Договір вважається продовженим з моменту підписання додаткової угоди, яка є невід'ємною частиною Договору.

Таким чином, враховуючи відсутність заяви однієї із сторін про припинення дії договору, договір вважається продовженим.

11.09.2013 р. між позивачем та відповідачем був підписаний Розрахунок плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДП МА "Бориспіль", акт передачі-приймання орендованого майна, згідно якого балансоутримувач передав, а орендар прийняв в оренду державне майно нежитлові приміщення № 95-100, 102-103 загальною площею 62, 00 кв. м на 2-му поверсі адміністративно-виробничої будівлі (профілакторій) (далі-майно), які знаходяться за адресою: Київська область, ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", загальною вартістю, визначеною на підставі звіту з оцінки нерухомого майна від 31.03.2013 р. та становить 1264572, 00 грн. без ПДВ, стан майна задовільний.

Згідно із п. 5.18. договору орендар зобов'язаний до 15 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії ОСОБА_1 приймання-здачі виконаних послуг та рахунок. ОСОБА_2 приймання-здачі виконаних послуг Орендар зобов'язаний повернути в бухгалтерію ОСОБА_1 протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти днів ОСОБА_1 приймання-здачі виконаних послуг не буде повернуто ОСОБА_1 та не надано в цей строк вмотивовану відмову від його підписання, він вважається підписаним Сторонами.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач користувався орендованим нежитловим приміщенням за договором оренди № 1488 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.09.2013 р. з моменту підписання договору та фактичного передання в оренду майна , у період дії договору, а також у заявлений позивачем період з квітня по липень 2017 р. і розмір орендної плати за користування орендованим майном у вказаний період склав 60667,75 грн., що підтверджується договором оренди № 1488 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.09.2013 р., актом приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2017 р., актом приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2017 р., актом приймання-здачі виконаних послуг від 30.06.2017 р., актом приймання-здачі виконаних послуг від 31.07.2017 р., які були отримані відповідачем наручно, про що свідчать записи в реєстрах виданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг з квітня по липень 2017 року відповідно.

Виходячи з умов договору, враховуючи, що відповідачем отримано акти приймання-здачі виконаних послуг та не надано вмотивованої відмови, що не спростовано відповідачем, такий акт вважається підписаним сторонами.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із орендою майна здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною першою ст. 286 цього ж кодексу передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із частиною першою ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною першою ст. 762 цього ж кодексу передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів частини першої ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи відповідачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним свого обовязку щодо сплати у повному обсязі орендної плати за користування орендованим майном у заявлений позивачем період за договором оренди № 1488 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.09.2013 р.

Наданими позивачем належними та допустимими доказами доведено факт наявності у відповідача заборгованості в сумі 60667,75 грн. з орендної плати.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості по орендній платі у розмірі 60667,75 грн. за договором оренди № 1488 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.09.2013 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути із відповідача пеню, передбачену договором оренди № 1488 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.09.2013 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по сплаті орендних платежів з 16.05.2017 р. по 01.09.2017 р. всього на загальну суму 2425,80 грн. у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) частини першої ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною першою ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною першою ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до частини четвертої ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із частиною шостою ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Здійснивши перерахунок позовних вимог в частині стягнення пені, встановлено, що згідно з розрахунком здійсненим судом сума пені є більшою від заявленою позивачем, а тому враховуючи приписи ст. 83 ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача щодо стягнення пені в межах заявленої суми.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по сплаті орендних платежів з 16.05.2017 р. по 01.09.2017 р. на загальну суму 768,28 грн. (інфляційні втрати) та 305,00 грн. (3% річних) згідно його розрахунку.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок позовних вимог в частині стягнення 3 % річних, встановлено, що згідно з розрахунком здійсненим судом сума стягнення є більшою від заявленою позивачем, а тому враховуючи приписи ст. 83 ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача щодо стягнення пені в межах заявленої суми.

Під час перерахунку інфляційних втрат судом зясовано, що розрахунок інфляційних втрат від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним. Сума нарахована позивачем є більшою за суму згідно розрахунку суду. Загальний розмір інфляційних втрат від суми основної заборгованості згідно договору у вищевказані періоди становить 268,46 грн.

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами доведено наявну заборгованість відповідача в частині: основний борг 60667,75 грн., пеня 2425,80 грн., інфляційні втрати 268,46 грн., 3% річних 305,00 грн. Відповідач, в свою чергу, наявність вказаної заборгованості не спростував, натомість направив на електронну адресу суду клопотання про визнання позову повністю. Проте останнє не завірене електронним підписом відправника, у звязку з чим, суд не розцінює вказаний документ, як основний доказ у справі.

Виходячи з цього, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Авіакомпанія Авіалінії України (ідентифікаційний код 01130584) на користь Державного підприємства „Міжнародний аеропорт „Бориспіль (ідентифікаційний код 20572069) 60667 (шістдесят тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 75 (сімдесят пять) коп. основної заборгованості, 2425 (дві тисячі чотириста двадцять пять) грн. 80 (вісімдесят) коп. пені, 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 46 (сорок шість) коп. інфляційних збитків, 305 (триста пять) грн. 00 (нуль) коп. 3 % річних та 1 587 (одну тисячу пятсот вісімдесят сім) грн. 54 (пятдесят чотири) коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.10.2017 року.

Суддя А.В. Лопатін