ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Справа № 910/21071/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівДемидової А.М., Кролевець О.А.
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.03.2017
у справі№910/21071/16 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача1) Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача2) Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", 3) Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит"
простягнення 9 221,28 грн
за участю представників сторін:

- позивача: не з'явилися

- відповідача: не з'явилися

- треті особи 1-3: не з'явилися

- вільний слухач: ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про стягнення 9 221,28 грн збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі № 910/21071/16 (суддя Сівакова В.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 у справі № 910/21071/16 (у складі головуючого судді Баранця О.М., суддів Жук Г.А., Пашкіної С.А.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 по справі №910/21071/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції 9 221,28 грн збитків.

Не погоджуючись з прийнятою у даній справі постановою апеляційної інстанції, ТОВ "ДТЕК Трейдінг" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі № 910/21071/16.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційної інстанції - без змін.

Треті особи не скористалися правом, наданим ст. 1112 ГПК України, не надали відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень ст. 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових актів, що оскаржуються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 26.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" (постачальник) та Публічним акціонерним товариствам "Центренерго" (покупець) було укладено договір поставки вугілля № 111/4/1-1-2016/005 (далі - договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки постачальник поставить (передасть) у власність покупця вугільну продукцію в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погодженими сторонами в цьому договорі.

Згідно з п. 2.3 договору поставки, вугілля постачається партіями, рівномірно протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих піввагонах.

01.04.2016 відповідно до залізничної накладної № 53152195 зі станції відправлення Ровеньки на станцію Трипілля-Дніпровське відправлений вагон №53569406 з вантажем антрацит, завантажено нижче бортів навалом, постачальник - ТОВ "ДТЕК Трейдінг", відправник - ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит".

05.04.2016 відповідно до залізничної накладної № 53245692 зі станції відправлення Должанська на станцію Трипілля-Дніпровське відправлений вагон №65189821 з вантажем антрацит у вологому стані, завантажено нижче бортів навалом, власник вантажу - ТОВ "ДТЕК Трейдінг", відправник - ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит".

05.04.2016 відповідно до залізничної накладної № 53247169 зі станції відправлення Ровеньки на станцію Трипілля-Дніпровське відправлений вагон №52749744 з вантажем антрацит, завантажено нижче бортів навалом, постачальник - ТОВ "ДТЕК Трейдінг", відправник - ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит".

На залізничній станції Нижньодніпровськ вагони №№ № 53152195, 53245692, 52749744 було затримано та складено акти загальної форми № 1704 від 12.04.2016, №№ 1711, 1712 від 14.04.2016, в яких зазначено, що вагони затримано у зв'язку із нерівномірним завантаженням візків, комерційну несправність усунуто, простій з вини клієнта, та здійснено нарахування платежів в загальному розмірі 9 221,28 грн.

Згідно з п. 7.6 договору поставки постачальник повністю відшкодовує всі збитки покупця, пов'язані з оплатою залізниці коштів за нерівномірне завантаження вантажовідправником вагону вугіллям (нерівномірне завантаження візків), завантаження вантажовідправником вагону понад його вантажопідйомність, недовантаження вантажу або іншого порушення Технічних умов навантаження і кріплення вантажів (наказ Мінтрансу України № 174 від 08.05.1998), а саме: штрафи, пеню; плату за перевантаження надлишку вугілля в окремий вагон; плату перевезення надлишку вугілля в окремому вагоні; плату за користування вагонами; плату за зберігання вантажу; плату за маневрові роботи; плату за зважування; плату за надіслання телеграм; плату за роботу МЧ.

Спір виник в зв'язку з тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо поставлення вугілля (нерівномірно завантажено візки) залізницею з позивача списано кошти в розмірі 9 221,28 грн, які має відшкодувати відповідач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, а отже відсутні підстави для стягнення збитків у розмірі 9 221,28 грн.

Натомість, суд апеляційної інстанції, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.1 договору № 2036103 від 22.05.2013 укладеного між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції (далі договір №2036103) вантажовласник здійснює попередню оплату залізниці шляхом перерахування коштів на рахунок (зазначений у договорі). Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. Послуги надаються вантажовласнику за цим договором, за умови наявності коштів на особовому рахунку. Для проведення поточних розрахунків пов'язаних з перевезенням вантажів та сплати додаткових послуг вантажовласник зобов'язується здійснювати попередню оплату по коду платника згідно з п.п. 2.4.2 та 2.4.3.

Згідно з п.п. 2.4.2, 2.4.3 договору № 2036103 вантажовласник зобов'язаний здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткових послуг шляхом перерахування коштів на рахунок єдиного технологічного центру по обробці перевізних документів ДТГО "Південно-Західна залізниця". При перерахуванні коштів обов'язково вказати в платіжному доручені свій семизначний особовий рахунок.

Відповідно до п. 2.2.1 договору № 2036103 залізниця зобов'язана для централізованих розрахунків відкрити вантажовласнику особовий рахунок 2036103. Для проведення поточних розрахунків пов'язаних з перевезенням вантажів та сплати додаткових послуг (плата за користування вагонами, збори за подачу й збирання вагонів, інші додаткові послуги) залізниця відкриває для вантажовласника додатковий особовий рахунок з присвоєнням коду платника 6410072.

Пунктом 2.2.6 договору № 2036103 визначено, що залізниця зобов'язана списувати з додаткового особового рахунку 6410072 відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи, пеню) на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами. контейнерами і т.д.

Згідно ст. 62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Згідно з п. 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерством транспорту України № 644 від 21.11.2000, розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Умовами договору № 2036103 передбачена можливість безспірного списання залізницею з особового додаткового рахунку позивача коштів.

Згідно з переліками №20160417 та №20160415 на підставі договору №2036103 від 22.05.2013 з Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго" залізницею було списано з рахунку з кодом 6410072 кошти за додаткові послуги в розмірі 9 221,28 грн.

Листом № 532 від 12.12.2016 Філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Українська залізниця" підтверджено сплату Трипільською ТЕС ПАТ "Центренерго" коштів згідно з накопичувальними картками № 15040156 в сумі 2 557,44 грн та № 17040158 в сумі 6 663,84 грн (загалом в розмірі 9 221,28 грн).

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 ЦК України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 ГК України, статей 22, 611, 614, 623 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила) вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до п. 20 Правил № 644 навантаження вагонів здійснюється згідно з правилами розміщення і кріплення вантажів, правилами перевезення вантажів із забезпеченням безпеки руху, схоронності вантажів і безпечного виконання вантажних робіт.

Як було зазначено вище, умовами договору поставки чітко визначені обов'язки постачальника, а саме: п.7.6. договору передбачено відшкодування постачальником усіх збитків покупця, пов'язаних, з оплатою залізниці коштів за нерівномірне завантаження вантажовідправником вагону вугіллям (нерівномірне завантаження візків), завантаження вантажовідправником вагону понад його вантажопідйомність, недовантаження вантажу або іншого порушення Технічних умов навантаження і кріплення вантажів (наказ Мінтрансу України № 174 від 08.05.1998), а саме: штрафів, пеню, плату за перевантаження надлишку вугілля в окремий вагон; плату за перевезення надлишку вугілля в окремому вагоні; плату за користування вагонами; плату за зберігання вантажу; плату за маневрові роботи; плату за зважування; плату за надіслання телеграм; плату за роботу МЧ.

Відповідно до п. 7.10. договору поставки сторонами погоджено, що у випадку списання залізничною станцією призначення з покупця нарахованої суми за виконання робіт, надання додаткових послуг під час перевезення вантажу та/або на станції призначення та/або на підходах до неї за даним договором постачальник в обов'язковому порядку відшкодовує покупцю розмір такої списаної суми згідно підтверджуючих документів.

Таким чином, відповідно до п.7.10 договору поставки відповідач взяв на себе зобов'язання в обов'язковому порядку відшкодовувати покупцю всі витрати, що виникли у процесі перевезення та були списані залізницею на станції призначення, які в п.7.6 Договору визначені як збитки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції було витребувано у позивача договір з залізницею. Це договір про організацію перевезень, тому позовні вимоги помилково визначені судом першої інстанції як вимоги про стягнення збитків, нанесені під час перевезення, а не при виконанні договору постачання.

Предметом досліджуваного договору між позивачем та залізницею є відкриття рахунку, присвоєння залізничного коду, що стосується організації перевезення, а не самого перевезення вантажів.

Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, однак висновки суду першої інстанції щодо відсутності вини відповідача зроблені саме на припущеннях, суд першої інстанції виходив з того, що у актах загальної форми не вказано обсяг та вартість робіт по усуненню комерційної несправності, що не підтверджує самого факту нерівномірного завантаження візків, правомірності зупинення вагонів та нарахування зазначених в актах платежів.

Натомість, апеляційний господарський суд вказав, що надані позивачем документи залізниці (копії накопичувальних карток, переліків, актів загальної форми, залізничних накладних) підтверджують списання залізницею суми за нерівномірне завантаження вагонів, які постачальник повинен відшкодувати покупцю в обов'язковому порядку відповідно до п.п.7.6, 7.10 договору поставки. Жодних документів на підтвердження належного виконання взятих на себе зобов'язань по обов'язковому відшкодуванню списаних залізницею сум за договором поставки вугілля №111/4/1-1-2016/005 відповідачем не надано. Стягнені кошти за додаткові послуги залізниці визначені сторонами у п. 7.6 договору поставки збитками та є такими відповідно до ст. 225 ГК України, оскільки умовами договору постачання такі витрати покладені на постачальника, який в обов'язковому порядку відшкодовує всі суми, списані залізницею (п.7.10 договору поставки).

Таким чином, в порушення умов п. 7.10 договору та ст. 618 ЦК України, за якими постачальник повинен відшкодувати всі витрати пов'язані із транспортуванням вугілля, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Натомість апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем наданими до позовної заяви документами повністю доведено нанесення відповідачем збитків позивачу у сумі 9 221,28 грн, а тому суд першої інстанції при винесенні рішення не повно з'ясував обставини справи, помилково застосував норми матеріального права щодо договору перевезення, а не договору постачання, за яким було подано позовну заяву.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України позивачем доказується розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, визначених п. 7.6 та п. 7.10 договору поставки, а саме понесення витрат по оплаті додаткових послуг залізниці при усуненні нерівномірного завантаження вагонів за договором постачання.

Враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність збитків завданих порушенням зобов'язання, які відповідно до умов договору поставки підлягають відшкодуванню відповідачем, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, а відтак підставно скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків судів, спростовуються вищенаведеним, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови апеляційної інстанції у справі № 910/21071/16.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 у справі № 910/21071/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я А.М. Демидова

С у д д я О.А. Кролевець