ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Справа № 923/806/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Колективного підприємства "Промжилбуд", смт Білозерка Херсонської області

до Агрофірми-радгосп "Білозерський", с. Дніпровське Білозерського району Херсонської області

про стягнення 124901 грн 96 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповн. представник, довіреність від 12.01.2017;

від відповідача: ОСОБА_2, уповн. представник, довіреність від 29.12.2016; ОСОБА_3, уповн. представник, довіреність від 30.11.2016.

Колективне підприємство "Промжилбуд" (позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Агрофірми-радгосп "Білозерський" (відповідач) про стягнення 100000 грн. боргу як безпідставно набутого майна; 4209 грн. 57 коп. процентів за користування чужими коштами, а також 20692 грн. 39 коп. інфляційних збитків.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити повністю з зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях підстав.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу в його задоволенні, з підстав, які вказано у відзиві на позов. Зокрема він посилається на ті обставини, що позовні вимоги безпідставно обґрунтовані нормами ст.1212 ЦК України, оскільки спірні платежі проводилися на підставі договору поставки № 1/05 від 01.05.2012, укладеного між сторонами, що встановлено постановою Вищого господарського суду у справі № 923/2037/15 від 05.09.2017.

До початку судового засідання 18.10.2017 представником позивача подано через канцелярію суду клопотання про здійснення технічної фіксації судового розгляду.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів відповідно до ст.44 ГПК України.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Колективне підприємство «Промжилбуд» перерахувало Агрофірмі радгосп «Білозерський» кошти за плоди фруктових дерев згідно із платіжними дорученнями на загальну суму 8 600 000 грн., а саме:

- згідно із платіжним дорученням №11 від 11.05.2012 на суму 3 000 000 грн. із призначенням платежу «за плоди згідно рах. №173 від 11.05.2012 р., в т.ч. ПДВ 500 000 грн.»;

- згідно із платіжним дорученням №23 від 18.05.2012 на суму 3 000 000 грн. із призначенням платежу «за плоди згідно рах. №180 від 18.05.2012 р., в т.ч. ПДВ 500 000 грн.»;

- згідно із платіжним дорученням №25 від 31.05.2012 р. на суму 2 600 000 грн. із призначенням платежу «за плоди згідно рах. №190 від 31.05.2012 р., в т.ч. ПДВ 433 333,33 грн.».

Оскільки товар поставлений так і не був, КП «Промжилбуд» звернулось до Агрофірми радгоспу «Білозерський» з листом №26/04 від 26.04.2013 щодо повернення вказаних коштів.

Після отримання листа від 26.04.2013 Агрофірми радгоспу «Білозерський» частково повернула суму передплати.

Так, всього відповідачем відшкодовано позивачу передплату в розмірі 2 542 500 грн. 00 коп., що підтверджується, зокрема, банківськими виписками від 29.04.2013, 13.05.2013 та 28.05.2013.

Інша частина перерахованих коштів у розмірі 6 057 500 грн. так і не повернуті відповідачем і поставка фруктів у їх рахунок не відбувалась, що встановлено у т. ч. і у рішенні Господарського суду Херсонської області від 07.04.2015 у справі №923/1245/14, у якій Агрофірма радгосп «Білозерський» намагалась стягнути з КП «Промжилбуд» 1697500 грн. як безпідставно набуте майно, хоча вище вже сказано, що вони перераховані як часткове повернення раніше сплачених КП «Промжилбуд» коштів на загальну суму 8600000 грн.

Також КП «Промжилбуд» зазначає, що між сторонами укладено Договір поставки №1/05 від 01.05.2012, відповідно до п. 1.1. якого з урахуванням Додаткової угоди від 10 травня 2012 року, Агрофірма радгосп «Білозерський» (Постачальник) зобовязалась передати у власність КП «Промжилбуд» (Покупець) сільськогосподарську продукцію (фрукти). Згідно із п. 1.2. цього Договору кількість та асортимент товару визначаються у специфікаціях, що є додатками до цього Договору. Окрім того, відповідно до п. 3.1. Договору попередня оплата у розмірі 100% від загальної вартості товару, визначеній у специфікаціях та в рахунках фактури має бути перерахована Постачальнику протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури на відповідну партію товару.

Позивач зазначає, що Агрофірмою радгосп «Білозерський» дійсно були виписані рахунки-фактури СФ-0000173 від 11.05.2012, №СФ-0000180 від 18.05.2012, №СФ 0000190 від 31.05.2012, на 5 600 000 грн. вартості яблук, а також 3 000 000 грн вартості черешні, абрикосу та персику.

КП «Промжилбуд» вважає, що вищезгадані 8 600 000 грн були перераховані Агрофірмі радгосп «Білозерський» саме на виконання умов Договору від 01.05.2012 №1/05, у звязку із чим двічі зверталось до Господарського суду Херсонської області із позовами про часткове стягненні коштів неповернутої передплати на суми 100 000 грн. (справа №923/665/15) та 141 542,17 грн. (справа №923/2037/15).

Однак, за рішеннями Господарського суду Херсонської області від 07.04.2015, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2016 у справі №923/665/15 КП «Промжилбуд» у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що КП «Промжилбуд» не надало доказів, що сума 8600000 грн була оплачена КП «Промжилбуд» саме на виконання Договору від 01.05.2012 №1/05, а "інших позовних вимог, ніж повернення лише за ч. 2 ст. 693 ЦК України саме передплати, суд у цій справі не розглядав, їх ні заявлялось позивачем".

Позивач зазначає, що підставою для такого висновку судів стало саме те, що у вищевказаних рахунках-фактурах були відсутні посилання на Договір від 01.05.2012 №1/05, тому суд розглядав дані рахунки-фактури як окремі договори купівлі-продажу.

За судовим актом суд дійшов висновку, що вищевказані рахунки-фактури є свідченням укладення між сторонами окремих договорів купівлі-продажу, на виконання яких КП «Промжилбуд» і перерахувало кошти на суму 8 600 000 грн.

Тими ж піставами керувався і Одеський апеляційний господарський суд у постанові від 11.04.2017 по справі № 923/2037/15, відмовляючи в задоволенні позову КП «Промжилбуд» про стягнення 5141542 грн. 17 коп.

Позивач звернув увагу суду, що у судових рішеннях по справах № 923/665/15 та № 923/2037/15 господарські суди встановили факт перерахування від КП «Промжилбуд» до Агрофірми радгосп "Білозерський" суми у розмірі 8600000 грн., однак відмовили у задоволенні позовів про їх стягнення лише з тієї підстави, що КП «Промжилбуд» не довело, що ці кошти оплачені саме на підставі Договору від 01.05.2012 №1/05. Саме суди дійшли висновку, що рахунки-фактури № СФ-0000173 від 11.05.2012, № СФ-0000180 від 18.05.2012, №СФ-0000190 від 31.05.2012 є окремими договорами купівлі-продажу, на підставі яких КП «Промжилбуд» перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 8600000 грн.

В той же час, зазначеними рішеннями судів не встановлено жодного факту відвантаження Агрофірмою радгосп «Білозерський» фруктів на суму 8 600 000 грн., оскільки подібних доказів Агрофірма радгосп «Білозерський» не надавала, а факт відсутності поставок фруктів на цю суму встановлений у рішенні Господарського суду Херсонської області від 07.04.2015 р. у справі №923/1245/14.

Позивач вважає, що з викладеного випливає, що кошти на суму 6 057 500 грн. відповідач не повернув позивачу, не відвантажив позивачу товарів на цю суму, а відтак безпідставно отримав цю суму коштів та продовжує утримувати її у себе.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 100000 грн. та 4209 грн. 57 коп. процентів за користування чужими коштами та 20692 грн. 39 коп. інфляційних втрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує нормами ст.ст. 536, 625, 1212, 1214, ЦК України.

В ході розгляду справи встановлені факти, що мають значення при вирішенні спору та в сукупності з аналізом чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

В ході розгляду справи було встановлено, що позивач перерахував відповідачу, протягом травня 2012 року, кошти за плоди фруктових дерев на загальну суму 8 600 000 грн. 00 коп., що підтверджено платіжним дорученням №11 від 11.05.2012 на суму 3 000 000 грн. , платіжним дорученням №23 від 18.05.2012 на суму 3 000 000 грн., платіжним дорученням №25 від 31.05.2012 р на суму 2 600 000 грн.

На вимогу позивача протягом квітня - травня 2013 року відповідач добровільно повернув частину передплати в розмірі 2 542 500 грн. 00 коп.

Вищеперерахованим платіжним дорученням як доказу виконання КП "Промжилбуд" грошових зобов'язань договором № 1/05 від 01.05.2012 суди неодноразово надавали правову оцінку в судових справах, порушених за позовом КП "Промжилбуд" до Агрофірми радгосп «Білозерський» про стягнення авансованих сум (попердньої оплати), оскільки агрофірмой не виконанні зобов'язання щодо поставки продукції на отриману суму.

Так, за рішенням Господарського суду Херсонської області по справі № 923/665/15 від 07.04.2015, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України, у задоволені позову КП "Промжилбуд" було відмовлено в стягненні 100000 грн. (частини авансованої суми).

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено, що грошові кошти у сумі 8 600 000 грн., які були перераховані за вищезгаданими платіжними дорученнями були перераховані саме на виконання договору № 1/05 від 11.05.2012. За рішенням судом було встановлено факт, що зміст рахунків-фактур та платіжних документів свідчить, що на підставі цих рахунків-фактур та їх оплати між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу, інші, ніж врегульовані договором № 1/05.

Рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 923/2037/15 було задоволено позовні вимоги КП "Промжилбуд" про стягнення 5 141 542 грн.17 коп. В ході розгляду цієї справи, суд дійшов до інших висновків, а саме, вважав, що авансові платежі були проведені саме в межах договірних відносин, які витікають із договору № 1/05 від 11.05.2012.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 по справі № 923/2037/15 попереднє рішення було скасовано та було відмовлено позивачу у задоволені вимог по стягненню частини передплати.

Саме цим і керувався позивач звертаючись з даним позовом і обґрунтовуючи підстави для його задоволення.

Між тим, судом встановлено, що Вищий господарський суд України 05.09.2017 по справі № 923/2037/15 прийняв постанову, якою задовольнив касаційну скаргу КП "Промжилбуд", скасував постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 та залишив в силі рішення господарського суду Херсонської області від 15.11.2016 зі справи № 923/2037/15, за яким з відповідача на користь позивача було стягнено суму боргу, з повернення передплати, у розмірі 5 141 542 грн. 17 коп.

Отже, судами у справи № 923/2037/15 було встановлено, що стягувана позивачем сума є передплатою за договором поставки № 1/05 від 01 травня 2012 року.

Відповідно до ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрала законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи.

Таким чином, суд із огляду із судових актів, прийнятих у справах № 923/2037/15 та № 923/665/15, які набрали законної сили витікає, що між сторонами у будь-якому разі існували договірні правовідносини чи-то без укладення у письмовій формі чи за договором №1/05 від 01.05.2012.

Предметом позову по даній справі є стягнення боргу як безпідставно набутого майна відповідно до ст. 1212 ЦК України, а також процентів за користування чужими коштами та інфляційних збитків.

Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов 'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивач не довів, що правочин із якого витікали договірні відносини та існують між сторонами на день розгляду справи, був визнаний недійсними або нечинним.

Крім того, в ході розгляду справи сам відповідач доводив, що він вважає, що спірні авансові платежі були здійсненні на виконання умов договору № 1/05.

З пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 № 01-06/1666/14 Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» вбачається, що кошти, які отримано як оплату за договором, набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до положень статті ЦК України як безпідставне збагачення (постанови Верховного Суду України від 17.06.2014 № 13/096-12 та від 02.09.2014№ 910/1620/13).

Частиною третьою статті 82 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, зокрема, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті1116 цього Кодексу.

При таких обставинах, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки в ході розгляду справи не знайшов підтвердження той факт, що сума 100000 грн. набута відповідачем без достатньої правової підстави.

Слід також зазначити, що частиною 2 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України визначено спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Належним способом захисту слід вважати спосіб, який прямо передбачений законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

При таких обставинах, суд вважає, що в ході розгляду позивачем доведено факт порушення його прав щодо повернення авансованих сум або передачі проплаченої продукції, однак обраний спосіб захисту є неналежним, оскільки не поновив порушеного права позивача.

Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування чужими коштами та інфляційних втрат, оскільки вони є похідними від основної вимоги у задоволенні якої відмовлено.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 23.10.2017

Суддя Л.М. Немченко