РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017Справа №910/13778/17

За позовом Державної екологічної інспекції у Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок Сільськогосподарської продукції "Столичний"

про стягнення 15 359, 08 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники

від позивача: Дядюра В.О. - представник за довіреністю;

від відповідача: Козін В.М. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2017 року Державна екологічна інспекція у Київській області звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок Сільськогосподарської продукції "Столичний" (далі - Товариство) про стягнення шкоди в розмірі 15 359, 08 грн. заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища внаслідок господарської діяльності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11.10.2017 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 11.10.2017 року відклав розгляд справи на 20.10.2017 року.

Під час судового засідання 20.10.2017 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував, по викладеним у відзиві доводам та просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.10.2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Київській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Державної екологічної інспекції України і їй підпорядковується.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.11.2011 року № 136, Державна екологічна інспекція у Київській області (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, і їй підпорядковується. Діє в межах своїх повноважень, забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки в Київській області.

Відповідно до п. 4.2 «Положення про Державну екологічну інспекцію у Київській області», затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 року за № 136 Держекоінспекція, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог: законодавства про екологічну та радіаційну безпеку; використання та охорону земель; охорону і раціональне використання вод та відновлення водних ресурсів; охорону атмосферного повітря; охорону, захист, використання та відновлення лісів; охорони, утримання і використання зелених насаджень; використання, охорону і відтворення рослинного світу; охорону, раціональне використання та відтворення тваринного світу; дотримання правил створення, поповнення, зберігання, використання та державного обліку зоологічних, ботанічних колекцій і торгівлі ними; під час ведення мисливського господарства та полювання; збереження об'єктів рослинного та тваринного світу, занесених до Червоної та Зеленої книг У країни, формування, збереження й використання екологічної мережі; додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду: охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів, у сфері хімічних джерел струму в частині забезпечення екологічної безпеки виробництва хімічних джерел струму та утилізації відпрацьованих хімічних джерел струму, ведення обліку обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію; дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій зі шкідливими речовинами та сумішами; поводження з відходами, наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов, Конвенції з міжнародної торгівлі вимираючими видами дикої фауни і флори СІТЕ8 у пунктах пропуску через державний кордон України та в зоні діяльності митниць призначення на відправлення.

Інспекція має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження, складати протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення. накладати адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом. При проведенні перевірок Інспекція керується наступними нормативно правовими актами:

Конституцією України, Земельним кодексом України, Водним кодексом України, Законами України «Про Охорону навколишнього природного середовища», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про екологічну експертизу», «Про охорону атмосферного повітря», Положенням про територіальні органи Держекоінспекції України, затвердженим наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 року № 429.

Згідно п. «а», «й» ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить:

- організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства;

- вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Відповідно до повноважень, наданих ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Планом заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства Державною екологічною інспекцією у Київській області на IV квартал 2016 року, затвердженим Наказом Державної екологічної інспекції України від 20.09.2016 року № 129 Інспекцією видано Наказ № 306 від 30.09.2016 року про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства. На підставі вказаного вище Наказу № 306 від 30.09.2016 року видано Направлення № 000835 на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариства.

09.11.2016 року Державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Київської області проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариства про що складено уніфікований Акт № 207 (далі - Акт). Вказана планова перевірка проводилася у присутності особи відповідальної за охорону навколишнього природного середовища - головного інженера Товариства ОСОБА_4 (наказ №111 від 21.10.2016).

З Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами вбачається, що в описовій частині зокрема зазначено, що «Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря регламентуються дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -67 від 27.11.2015 року. Термін дії - 10 років, по 27.11.2025».

Згідно службової записки начальника відділу ОСОБА_5, вбачається, що Товариство здійснювало свою господарську діяльність без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами з 01.01.2012 року по 26.12.2015 року.

За результатами проведеної перевірки Товариства, Інспекцією видано припис від 09.11.2016 року в п. 2 якого зазначено: Надати до Інспекції дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами в період з 2012 року по 26.11.2015 року. Вказаний пункт припису Товариство не виконало, про що свідчить лист підприємства № 159 від 29.11.2016 року.

Крім того, за результатами здійснення перевірки дотримання Товариством вимог природоохоронного законодавства Інспекцією було здійснено розрахунок шкоди завданої державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідачем.

Збитки, заподіяні державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря Товариством визначаються згідно "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", наказ Мінприроди від 10.12.2008 року № 639.

Згідно з пунктом 1.2 Методики ця Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб).

Підпунктом 2.1.2 пункту 2.1 Методики встановлено, що наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 2.2 Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

Згідно з підпунктом 2.7.1 пункту 2.7 Методики розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Пунктом 4.1 Методики встановлено, що розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини.

Розмір збитків розраховується за формулою:

З = mі х 1,1П х Aі х Кт х Кзі,

де З - розмір збитків, грн.;

mі - маса i-тої забруднюючої речовини, що викинута в атмосферне повітря наднормативно, т;

1,1П - розмір мінімальної заробітної плати (П) на момент виявлення порушення за одну тонну умовної забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн./т;

Aі - безрозмірний показник відносної небезпечності i-тої забруднюючої речовини;

Кт - коефіцієнт, що враховує територіальні соціально-екологічні особливості;

Кзі - коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту i-тою забруднюючою речовиною.

Відповідно до Методики, ст.ст. ЗУ "Про охорону навколишнього середовища", ст.ст. 22. 34 ЗУ "Про охорону атмосферного повітря" сума збитків складає:

З суспендовані частинки = 0,003 х 1.1 х 1450 х 500 х 1 х 1 = 2 382, 50 грн.;

З діоксид азоту = 0.09 х 1.1 х 1450 х 25 х 1 х 1 = 3 558, 75 грн.;

З оксид вуглецю = 0,042 х 1.1 х 1450 х 3,33 х 1 х 1 = 223, 08 грн.;

З діоксид сірки = 0,0072 х 1.1 х 1450 х 100 х 1 х 1 = 1 484, 40 грн.;

З вуглеводні граничні = 0,009 х 1.1 х 1450 х 1 х 1 х1 = 14, 35 грн.;

З тетратфторетан = 1,2 х 1.1 х 1450 х 4 х 1 х 1 = 7 656, 00 грн.

Отже, загальний збиток, заподіяний державі внаслідок наднормативних забруднюючих речовин в атмосферне повітря Товариства, нарахованих позивачем, складає 15 359, 08 грн.

17.02.2017 року Інспекція звернулася до Товариства з претензією № 14 про відшкодування вищевказаної суми збитків, заподіяних внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Проте, відповідач з моменту отримання даної претензії і по дату звернення позивачем із позовом до суду, шкоду заподіяну державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, не сплатив. Жодного оскарження претензії № 14 та розрахунку шкоди, Інспекція від Товариства не отримувала.

Відповідач, в супереч вищезазначених доводів позивача, у своєму відзиві вказує на таке. Факти порушень, як правило, підтверджуються актами перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, складеними Державними екологічними інспекціями, протоколами лабораторно-аналітичних досліджень відібраних зразків проб. Інспекцією за результатами планової перевірки Товариства проведеної державними інспекторами ОНПС Київської області Головачем А.Г. та Бабаєвим Ю.В. на підставі наказу № 306 від 30.09.2016 року та направлення на перевірку № 000835 від 24.10.2016 року, складено акт перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. Проте, вищезазначеним актом не встановлено, що Товариство в результаті здійснення господарської діяльності допустило викиди шкідливих речовин у повітря без отримання на це відповідного дозволу.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що оскільки у відповідача в період 2012 року по 26.11.2015 року здійснювалися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, то маса наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря має розраховуватися на підставі пунктів 3.6 і 3.7 Методики.

Відповідно до пункту 3.6 Методики розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб'єкта господарювання (матеріали інвентаризації стаціонарних джерел викидів, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії), дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою N 2-ТП (повітря)), або згідно з методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Згідно з пунктом 3.7 Методики за відсутності у відповідній документації суб'єкта господарювання інформації щодо параметрів джерел викидів та/або джерел утворення забруднюючої речовини розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду (утворення), який здійснюється без дозволу на викиди, визначається за результатами інструментально-лабораторних вимірювань за формулою:

mi = 3,6 х 10-6 х сBi х qv х T,

де mi - маса викиду i-тої забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду (утворення) цієї забруднюючої речовини без дозволу, т;

сBi - середнє значення масової концентрації i-тої забруднюючої речовини за результатами вимірювань її вмісту в газопиловому потоці від джерела викиду (утворення) цієї забруднюючої речовини, мг/м3;

qv - значення об'ємної витрати газопилового потоку від джерела викиду (утворення) i-тої забруднюючої речовини, приведене до нормальних умов, м3/с;

T - час роботи джерела викиду (утворення) i-тої забруднюючої речовини без дозволу, год.

Проте, розрахунок суми збитків здійснений позивачем без проведення інструментально-лабораторних вимірювань в порушення пункту 3.7 Методики, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір збитків, завданих відповідачем державі в результаті викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря без дозволу на такі викиди.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості.

Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги та надали можливість суду встановити дійсний розмір збитків, завданих відповідачем державі в результаті викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря без дозволу на такі викиди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державної екологічної інспекції у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок Сільськогосподарської продукції "Столичний" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 25.10.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко