ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017 року Справа № 904/4933/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.,

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 представник, довіреність №25/256-211 від 26.09.2017 р.;

від позивача: ОСОБА_2 представник, довіреність №15 від 12.09.2017 р.;

від третьої особи: ОСОБА_3 посадова особа, посвідчення №ДЕ-97 від 27.12.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2017р. у справі №904/4933/17,

за позовом: Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, м.Дніпро

до Державного підприємства «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод», м.Павлоград

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4 екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, м.Дніпро

про відшкодування збитків обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів у розмірі 87 309,40грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2017р. у даній справі (суддя Суховаров А.В.) позов задоволено. Стягнуто з ДП «НВО «Павлоградський хімічний завод» збитків на суму 87 309,40грн. Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано тим, що позивачем доведено, шляхом надання належних доказів, факт порушення відповідачем законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, атому позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 87 309,40 грн. є обґрунтованими.

Не погодившись з рішенням суду, до апеляційного господарського суду звернулось Державне підприємство «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення від 22.06.2017р. у справі №904/4933/17 та прийняти нове рішення , яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на наступне.

Скаржник вважає, що не винний в подіях, що відбувалися на рівні Дніпропетровської ОДА.

На думку скаржника, безпідставна відмова у наданні Дозволу з боку ОСОБА_4 екології та природних ресурсів Дніпропетровської Облдержадміністрації була спробою тиску на Державне підприємство з метою створення умов для припинення діяльності підприємства. та в результаті цього Позивач намагається через суд накласти значні штрафні санкції на підприємство відповідача.

Підприємством відповідача за 4 квартал 2014 р. та 1 квартал 2015 р. було використано питної та технічної води в загальному обсязі 35 198,32 мЗ.

Для недопущення завдання шкоди, підприємством відповідача за 6 місяців було здійснено оплату за спеціальне використання поверхневих вод в розмірі 19 115, 00 грн. (платіжне доручення №21261 від 22.01.2015 р.; №22977 від 22.04.2015 р. знаходиться в матеріалах справи).

Крім того, підприємством відповідача було здано податкову декларацію за 2014 рік та 1 квартал 2015 р. та сплачено податки (збори) за спеціальне використання поверхневих та підземних вод.

Зазначає, що підприємство відповідача в період без аргументованої невидачі Дозволу на СВК докладало усіх зусиль щодо дотримання вимог Водного Кодексу України та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» у т.ч. по ст. 44, 48 Водного Кодексу України та ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», щоб не завдати шкоди.

Скаржник вважає, що цим порушено вимоги ст.ст. 4-2. 43, 84 ГПК України, суд першої інстанції взагалі не дав належної оцінки доказам відповідача, які, підтверджують, що він вжив всіх залежних від нього заходів для своєчасного отримання дозволу на спеціальне водокористування, і в рішенні не навів переконливих мотивів, чому суд їх не бере до уваги.

Вважає що, в рішенні суду першої інстанції відсутній висновок з відповідним нормативно- правовим обгрунтуванням про те, що відповідач не довів, що шкоду завдано не з його вини.

Також скаржник зазначає, що у постанові Вищого господарського суду України від 28 вересня 2016 року (справа № 912/3212/14), та згідно із ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, наслідком такої протиправної поведінки.

Скаржник вважає, що від незалежних від відповідача обставин керівництвом Дніпропетровської Облдержадміністрації, починаючи з 02.10.2014 р., штучно створювались умови для несвоєчасно отримання Дозволу на СВК.

Скаржник вважає, що таке порушення відбулося не з його вини, для покладення на відповідача відповідальності за відшкодування збитків з'ясування обставин наявності вини у його діях (бездіяльності) є ключовим у вирішенні цього спору.

У судовому рішенні не було надано жодного пояснення причин відсутності у відповідача дозволу на спеціальне водокористування у спірний період, а встановлені судом обставини, не дають змоги дійти однозначного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку з відшкодування збитків в розмірі 87 309,40 грн за заявлений період з 02.10.2014 року по 02.04.2015 року.

Скаржник вважає, шо відсутні правові підстави для застосування майнової відповідальності до суб'єкта господарювання у випадку неможливості подання документів для одержання дозволу з незалежних від нього причин, проте суд першої інстанцій це не врахував та дійшов до помилкового висновку, що відповідач за таких обставин має нести відповідальність за допущені порушення водного законодавства, вважаємо за необхідне скасувати судове рішення, як постановлені з порушенням норм ст. ст. 43 ГПК України та ч. 2 ст. 1166 ЦК України, та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що ним проведено розрахунок збитків, заподіяних державі в результаті самовільного водокористування відповідно до Методики затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009р. зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 14.08.2009р. (із змінами згідно наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.06.2011р. №220) на загальну суму 87 309. 40 грн.

Відповідач зазначає та звертає увагу суду не те, що п. 9.1 Методики встановлено, що розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів. здійснюється за формулою: Зсам = 5хWхТар (грн.).

Правовою підставою для здійснення розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів за даною методикою є перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Підприємство Відповідача звертає увагу суду на те. що не перевищувало ліміту, який був встановлений у дозволі на спеціальне водокористування № 00143 від 01.04.2014 р.

Даний факт підтверджується самим Позивачем та відображено на сторонці 20 Акту перевірки де зазначено: «За результатами аналізу статистичної звітності №2-ТП (водгосп) за 2014-2015 роки перевищення ЛІМІТУ водоспоживання не виявлено» (витяг з акту на 1-му арк.)

Крім того. відповідач звертав увагу судді першої інстанції на судову практику Вищого господарського суду України з подібних спорів (постанови Вищого господарського суду України від 02 квітня 2012 року у справі № 5015/4372/11 від 06 грудня 2011 року у справі № 12/2021, від 18 жовтня 2011 року у справ№ 5015 1508/11, від 25 жовтня 2011 року у справі № 4/68/2011/5003), де наведено правовуу позицію про те, що обов'язковими передумовами для застосування п.9.1. Методики визначено не тільки самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, а й факт забруднення підземних вод, а отже, сам лише факт водокористування без дозволу на спеціальне водокористування не є підставою для застосування Методики.

Вважає, що всі вищезазначені заперечення зі сторони Відповідача не були враховані суддею першої інстанції, внаслідок чого було винесено неправомірне рішення.

Наведені обставини свідчать, що відповідач зробив усе від нього залежне, щоб отримати своєчасно дозвіл. Проте при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися, підприємству Відповідача створювалися умови для припинення діяльності.

Скаржник вважає що в його діях відсутня протиправна поведінка; відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою та вина у завданні шкоди, оскільки підприємство Відповідача в період без аргументованої невидачі Дозволу на СВК докладало усіх зусиль для недопущення завдання збитків обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів.

Зазначає, що вищезазначені заперечення та докази надані зі сторони Відповідача не були враховані суддею господарського суду Дніпропетровської області, неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи та не доведено обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський визнав встановленими, внаслідок чого було прийнято неправосудне рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у від 17.07.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач), суддів: Коваль Л.А. Пархоменко Н.В., апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 28.08.2017 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 28.08.2017 року, у зв'язку з відпусткою судді Коваль Л.А., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №904/4933/17, за результатами якої змінено склад судової колегії на головуючого суддю: Білецьку Л.М., суддів: Парусніков Ю.Б., Пархоменко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у від 28.08.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.09.2017 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.09.2017 року, у зв'язку з відпусткою судді Пархоменко Н.В., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №904/4933/17, за результатами якої змінено склад судової колегії на головуючого суддю: Білецьку Л.М., суддів: Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Ухволою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 23.10.2017 року

23.10.2017 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судових засіданнях представники учасників процесу надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2017 року у справі №904/4933/17 слід скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Стаття 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закон) передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 Закону встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 ГК України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України).

Відповідно до п.п. 4.2 Положення про Державну екологічну інспекцію у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України 12.12.2011 №136 (Далі - Положення), Державна екологічна інспекція в Дніпропетровській області відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів.

Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області у період з 04.07.2016р. по 20.07.2016р. на підставі наказу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №435-П від 22.06.2016р. та направлення на проведення позапланової перевірки № 4-4152-8-3 від 22.06.2016р., повідомлення №4-41-53-8-3 від 22.06.2016 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України.

За результатами проведення перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ДП "НВО"Павлоградський хімічний завод" (а.с.13-33). Актом перевірки встановлено, що в період з 02.10.2014 року по 02.04.2015 року підприємство використовувало поверхневу воду з р. Вовча та підземну воду з артезіанських свердловин без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням ст.ст. 44,48 Водного кодексу України.

Перевірку додержання вимог природоохоронного законодавства проведено у присутності уповноважених осіб відповідача, якими підписано Акт перевірки та отримано його примірник.

Розрахунок розміру відшкодування збитків проведено у відповідності до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України №767/16783 від 14.08.2009 із змінами та доповненнями, його сума складає 87 309,40.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №4-5104-8-3 від 01.08.2016р. про відшкодування шкоди (а.с34).

Згідно ч.1 ст.49 ВК України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Пунктом 9 ст. 44 ВК України, ст.16, встановлений обов'язок водокористувача здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволів на спецвикористання на користування надрами.

Згідно довідки підприємства від 06.07.2016 року, в період з 02.10.2014 року по 02.04.2015 року підприємством використано 35198,32 куб.м поверхневої води, тобто без перевищення ліміту.

Відповідно до п. 2, 6 ч.3 ст. 110 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у забрудненні та засміченні вод, а також у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

За своє правовою природою нараховані Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області суми є збитки, що заподіяні державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт порушення відповідачем законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів є доведеним.

Але для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, окрім факту завдання шкоди, а саме:

а)протиправної поведінки, б) причинного звязку між протиправною поведінкою і фактом завдання шкоди; в) вини.

Наразі ці елементи цивільного правопорушення місцевим господарським судом не досліджувалися, і посилання відповідача на їх відсутність у межах правової позиції жодної оцінки надано не було, отже, не можна визнати, що рішення суду першої інстанції є цілком мотивованим, а правосуддя справедливим.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач завчасно звернувся до ОСОБА_4 екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної Державної адміністрації з клопотанням про отримання дозволу на спеціальне водокористування і отримав дванадцять відмов за аналогічних обставин, при чому зауваження дозвільного органу були неконкретизованими (а.с. 53-63), що спонукало відповідача звертатися до в.о. міського голови м. Павлоград (а.с.64), першого заступника міського голови ОДА (а.с.65), Державної служби геології надр України (а.с.66),Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів (а.с. 76). При цьому вбачається, що відповідач відзвітував про обсяги водовикористання (а.с. 77), сплатив платежі за використання водних ресурсів (а.с. 84), перевищення обсягу використання (ліміту) не виявлено (а.с.95).

Начальник відділу водних ресурсів управління охорони та раціонального використання природних ресурсів ОСОБА_5 пояснив, що відповідач порушив закон в частині не указання найменування ділянки водокористування (забір води) та водоносного горизонту, що експлуатується, з чим не можна погодитися оскільки відповідно до ч.5 ст.4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" це не є підставою для відмови у видачі документу дозвільного характеру.

Отже, відповідач є добросовісним учасником у правовідносинах з державою, ним було вжито усіх можливих у його ситуації заходів щодо отримання ліцензії і не було допущено жодного умислу щодо порушення правил ліцензування, отже, вина відповідача в заподіянні збитків- відсутня, так само відсутня і його протиправна поведінка.

Про необхідність зясувати у правовідносинах між сторонами всі елементи цивільного правопорушення йдеться у постанові ВСУ від 09.08.2017 року у аналогічній справі за позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області до ПАТ «Запоріжтрансформатор» (у справі №908/2138/16), яку необхідно врахувати як правову позицію Верховного Суду України.

За таких обставин постановлене у справі рішення місцевого господарського суду не відповідає вимогам процесуального і матеріального права щодо необхідності встановлення всіх елементів цивільного правопорушення в діях відповідача, воно має бути скасовано, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необгрунтованістю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2017р. у справі №904/4933/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2017 року у справі №904/4493/17 скасувати.

У задоволенні позову Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, м.Дніпро - відмовити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Дніпропетровської області (49010, м. Дніпро, вул. Лабораторна, 69, код 37988899) на користь Державного підприємства "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" (51402, м. Павлоград, вул. Заводська, 44, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1760 грн.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст складений 24.10.2017 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд