РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017Справа №910/10668/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Вітагро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ Трейдінг Україна"

про стягнення 6 290 207,41 грн.,

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача Бундз Т.В. за дов.

від відповідача Бєглова А.Т. за дов.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Вітагро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ Трейдінг Україна" про стягнення 6 290 207,41 грн., з яких 5 903 868,00грн. основного боргу, 277 077,42грн. неустойки (пені),32 511,71грн. 3% річних, 76 750,28грн. за договором поставки № ДГ-КАС 011865.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків повністю за договором не виконав, товар оплачений позивачем у строки визначені договором не поставив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.07.2017, зобов'язано сторін надати певні документи.

В судовому засіданні 25.07.2017 представники сторін не з'явились, проте в матеріалах справи відсутні докази повідомлення сторін про час, дату та місце судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 відкладено розгляд справи до 12.09.2017, у зв'язку з нез'явленням сторін в судового засідання.

В судовому засіданні 12.09.2017 оголошено перерву до 19.09.2017.

Представник відповідача 19.09.2017 через загальний відділ діловодства суду подав письмовий відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 оголошено перерву в судовому засідання до 10.10.2017, для з'ясування обстави по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 10.10.2017 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача 10.10.2017 частково заперечив проти позовних вимог та надав усні пояснення по справі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НФ Трейдінг Україна» (далі - Відповідач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Вітагро» (далі - Позивач, Покупець) було укладено Договір поставки №ДГ-КАС011865 (далі - Договір), згідно умов якого, Постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлений строки (строк) покупцеві товар, зазначений в специфікації (специфікаціях) до цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що найменування та кількість товару, вид упаковки зазначається в специфікації (специфікаціях) до даного Договору.

15.11.2016 сторонами Договору були підписані Специфікації №СП-КАС011865/1 на поставку товару в кількості відповідно 1 560 тонн (цистерни) та №СП-КАС011865/2, на поставку товару в кількості відповідно 1 119 тонн (самовивіз).

Відповідно до п. 3.3.1. Договору, товар постачається на умовах повної попередньої оплати, якщо сторони не погодили інше у відповідній специфікації.

Покупець згідно виставлених рахунків Постачальника в повному обсязі оплатив товар згідно Договору, що підтверджується платіжним дорученнями №528 від 27.12.2016, №536 від 29.12.2016, №537 від 29.12.2016.

Відповідно до п. 2.2. Договору, поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі транспортної інструкції (транспортних інструкцій) Покупця.

Згідно з п. 2.5. Договору, якщо постачальник протягом 10 днів з дня отримання транспортної інструкції Покупця не надав останньому відмови в прийнятті такої транспортної інструкції до виконання, вважається, що транспортна інструкція Покупця угоджена сторонами і постачальник прийняв її до виконання.

Покупцем на електрону адресу Постачальника 28.02.2017 та 09.03.2017 були надіслані відповідні транспортні інструкції для поставки визначеного товару цистернами: в тому числі, інструкції вих. №623 від 28.12.2017 та вих. №624 від 09.03.2017. Жодних відмов у встановлений договором строк від Постачальника на адресу Покупця не надходило, отже, всі подані Покупцем транспортні інструкції прийняті Постачальником до виконання. Згідно даних, зазначених у згаданих інструкціях, були визначені наступні строки поставки товару:

- товар згідно Специфікації №СП-КАС011865/1 (добрива рідкі азотні КАС)) - 540 тонн, поставка у строк до 18.04.2017 (транспортна інструкція вих. №624 від 09.03.2017);

- товар згідно Специфікації №СП-КАС011865/1 (добрива рідкі азотні (КАС)) - 1 020 тонн, поставка у строк до 10.04.2017 (транспортна інструкція вих. №623 від 28.02.2017).

Позивач зазначив, що станом на момент подачі позову (30.06.2017) згідно з транспортної інструкції вих. №623 від 28.02.2017 та вих. №624 від 09.03.2017 (які визначають умови поставки товару згідно Специфікації №СП-КАС011865/1 від 15.11.2016) Постачальником не поставлено товар, а саме:

- транспортна інструкція вих. №623 від 28.02.2017, не поставка становить 410 тонн;

- транспортна інструкція вих. №624 від 09.03.2017, не поставка становить 780 тонн.

Обсяг товару, що згідно цих двох транспортних інструкцій планувалося поставити на залізничну станцію Ізяслав в розмірі 370 тонн, було поставлено Постачальником на умовах само вивозу з ВАТ «Рівнеазот». Отже обсяг товару, що недопоставлений за специфікацією №СП-КАС011865/1 від15.11.2016 складає 1 190 тонн.

Товар згідно Специфікації №СП-КАС011865/2 від 15.11.2016 Постачальником поставлено в повному обсязі на умовах само вивозу.

На підтвердження поставки товару згідно Договору наявні видаткові накладні: РН-0224102 від 24.02.2017, РН-0227138 від 27.02.2017, РН-0228105 від 28.02.2017, РН-0301100 від 01.03.2017, РН-0302010 від 02.03.2017, РН-0316021 від 16.03.2017, РН-0316020 від 16.03.2017, РН-0317021 від 17.03.2017, РН-0320021 від 20.03.2017, РН-0321018 від 21.03.2017, РН-0322024 від 22.03.2017, РН-0323020 від 23.03.2017.

Проте, вартість товару, що недопоставлена Постачальником згідно Специфікації №СП-КАС011865/1 від 15.11.2016 на сьогоднішній день складає 5 903 868,00 грн.

Відповідно до п. 2.3. Договору строк виконання обов'язку Постачальника передати товару в повному обсязі згідно умов Договору, настав ще 18.04.2017.

Згідно з п. 4.3. Договору, за порушення строків поставки товару Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару, поставку якого прострочено за кожен день прострочення.

У зв'язку з тим, що Відповідач не поставив товар, який був оплачений Позивачем в повному обсязі, останній був змушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з Відповідача 6 290 207,41 грн., з яких: 5 903 868,00 грн. основного боргу, 277 077,42 грн. неустойки (пені), 32 511,71 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами та 76 750,28 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, Відповідач порушуючи умови договору не поставив товар та сплачені грошові кошти не повернув. Зворотного відповідачем не доведено, а матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно ж до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача з письмовими вимогами про поставку товару згідно з Договору (вих. №10 від 03.05.2017 та вих. №13 від 19.06.2017), а раніше звертався про повернення грошових коштів за недопоставлений товар та сплату штрафних санкцій (вих. №14 від 23.06.2017).

Відповідно до п. 2.3. Договору Постачальник поставляє товар протягом сорока (40) днів, від дня отримання транспортної інструкції Покупця, (надалі - період поставки) за умови якщо не була надана відмова в строк, передбачені п. 2.5. Договору (протягом 10 днів з дня отримання транспортної інструкції). Отже, строк виконання обов'язку Постачальника, згідно Договору настав 18.04.2017.

На письмові вимоги Відповідач не відреагував, грошові кошти не повернув, товару на суму заборгованості не поставив.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 12.06.2012 по справі №55/385 за позовом про стягнення грошових коштів за неналежне виконання договірних зобов'язань вказав, що згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

У відзиві на позовну заяву Відповідач визнав позовні вимоги в частині основного боргу.

Факт наявності заборгованості, у зв'язку з не поставкою товару Відповідачем, що був оплачений Позивачем в розмірі 5 903 868,00 грн. доведений матеріалами справи та визнається відповідачем.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 5 903 868,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 277 077,42 грн. неустойки (пені).

Відповідно до п. 4.7. Договору, Постачальник звільняється від відповідальності за порушення зобов'язань за цим Договором, якщо це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Також, відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони дійшли згоди про те, що Постачальник звільняється від відповідальності якщо порушення Договору сталося через аварію, страйк у виробника товару, зупинку виробництва, зменшення кількості товару, що виробляється виробником, відсутність товару у виробника. Зазначенні обставини підтверджуються довідкою, виданою виробником товару.

Відповідно до п. 5 Специфікації №СП-КАС011865/1 від 15.11.2016, до Договору поставки, на яку посилається Позивач як на підставу своїх вимог, за даною Специфікацією постачається товар виробництва ПАТ «Азот». Тобто, предметом укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору поставки була поставка товару конкретного виробника ПАТ «Азот».

Згідно з Довідки №401-016/21-1 від 07.03.2017 (додаток №2), наданої ПАТ «Азот», у зв'язку з обмеженням газотранспортним підприємством газопостачання ПАТ «Азот», зниження тиску газу нижче технологічного допустимого рівня, 06.03.2017 виробництво мінеральних добрив не заплановано зупинено.

Отже, враховуючи вищенаведене та положення п. 4.7. Договору, суд приходить до висновку, що у Позивача відсутні підстави нараховувати та вимагати сплати штрафних санкцій за порушення Відповідачем зобов'язань за Договором, у зв'язку з чим суд відмовляє в частині стягнення 277 077,42 грн. пені.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних в сумі 32 511,71 грн. та 76 750,28 грн. інфляційних втрат, нарахованих Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (із змінами) обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Судом встановлено, що Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача кошти, які були перераховані позивачем у якості авансового внеску.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як авансовий платіж, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, у зв'язку з чим підстави для нарахування і стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Наведена позиція також викладена і у Інформаційному листі Вищого господарського суду України "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів".

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 32 511,71 грн. та 76 750,28 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, покладаються на Сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ Трейдінг Україна" (01601, м.Київ, вулиця Мечникова, будинок 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Вітагро" (31200, Хмельницька обл., Волочиський район, місто Волочиськ, вулиця Котовського, будинок 7Д, ) основний борг в розмірі 5 903 868 (п'ять мільйонів дев'ятсот три тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 88 558 (вісімдесят вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 02 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.10.2017

СуддяІ.І. Борисенко