РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017Справа №910/12629/17

За позовом Міністерства Оборони України

до Приватного акціонерного товариства "Деревообробний комбінат №7"

про стягнення 45 999,84 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Барда С.Ю. - за довіреністю №220/504/д від 28.12.2016 року;

від відповідача: Дяденчук О.Г. - за довіреністю №249 від 24.04.2017 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Деревообробний комбінат № 7» про стягнення штрафу у розмірі 45 999,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 303/26/141-16 про закупівлю товарів робіт або послуг (за кошти Державного бюджету України) від 21.06.2016 року в частині порушення термінів поставки товару, в зв'язку з чим позивачем на підставі умов Договору нараховано штрафні санкції у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/12629/17 та призначено її розгляд на 06.09.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 року здійснено заміну найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства «Деревообробний комбінат № 7» на Приватне акціонерне товариство «Деревообробний комбінат № 7», розгляд справи відкладено на 20.09.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 року розгляд справи відкладено на 11.10.2017 року.

В судове засідання 11.10.2017 року з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

01.09.2017 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 458 від 01.09.2017 року, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на факт прострочення термінів поставки товару в межах тридцяти денного строку, що виключає можливість застосування до відповідача заходів відповідальності, передбачених п.7.3 Договору, а саме стягнення з постачальника штрафу у розмірі 10 відсотків вказаної вартості Договору за прострочення строків виконання зобов'язання понад 30 днів. Відзив судом долучений до матеріалів справи.

06.09.2017 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшло письмове клопотання № 459 від 01.09.2017 року, в якому позивач повідомив, зокрема, про зміну типу та найменування відповідача та надав відповідні докази.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 11.10.2017 року позивачем суду не надано.

В судовому засіданні 11.10.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.10.2017 року проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 11.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 21 червня 2016 року між Міністерством оборони України (замовник за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Деревообробний комбінат № 7» (постачальник за договором, відповідач у справі) було укладено Договір № 303/26/141-16 про закупівлю товарів, робіт або послуг (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2016 році поставити Міністерству оборони України товар, код предмета закупівлі (за Державним класифікатором продукції та послуг ДК - 016:2010): 31.09.1., ДК 021:2015:39151000-5 (меблі різні), лот 1, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки (терміни) і виключно за цінами згідно положень договору. Платіжні зобов'язання замовника виникають при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетного асигнування) на 2016 рік.

Як визначено в п. 1.2 Договору, ціна товару, передбаченого до поставки за договором, його номенклатура, характер, технічні та якісні характеристики, а також конструктивні, технологічні, експлуатаційні та інші вимоги до товару, строки (терміни) виконання договору, визначаються нижчевикладеною специфікацією, а саме найменування товару - стіл для чищення зброї, загальною кількістю 400 штук, ціна за одиницю товару без ПДВ - 958,33 грн., ціна товару з ПДВ - 459 998,40 грн., строк поставки - 31.07.2016 року включно.

Ціна договору становить з ПДВ 459 998,40 грн., в тому числі ПДВ 76 666,40 грн. Ціна договору включає в себе вартість тари, упаковки, маркування, вантажних робіт в місцях завантаження та транспортних витрат (п. 3.1 Договору).

Як визначено в п.п. 5.1, 5.2 Договору товар постачається на умовах DDP відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, завантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Місце поставки товару: згідно реквізитів представників замовника (одержувачів) у відповідності з рознарядкою Міністерства оборони України (додаток 2), з обов'язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси представників замовника (одержувачів).

Відповідно до п.6.3.1 Договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.

Як визначено сторонами в п. 7.3.2 Договору, за порушення строків виконання зобов'язання з вини постачальника, він сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотка від вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 10 відсотків вказаної вартості договору.

Згідно п. 10.1 Договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 10.12.2016, а в частині розрахунків та у випадку передбаченому пунктом 7.3.1 до повного виконання сторонами взятих зобов'язань.

Окрім того, сторонами узгоджено рознарядку на відвантаження столів для чищення зброї до Договору (Додаток № 2), згідно якої одержувачем зазначено КЕВ м. Рівне, вул. Чернишова, 8, 33000. Копія вказаної рознарядки наявна в матеріалах справи.

Також, сторонами підписано Додаткову угоду № 1 від 29.07.2016 року до Договору, згідно якої строки (терміни) поставки змінені на 19.08.2016 року включно.

Докази того, що сторони узгодили інший строк поставки товару за Договором, ніж передбачено у вказаній Додатковій угоді № 1 до Договору, в матеріалах справи відсутні.

Як свідчать матеріали справи, зазначено позивачем в позовній заяві та відповідачем не заперечувалось, на виконання умов вказаного Договору 15.09.2016 року відповідачем було передано ТОВ «Сантранс Україна» в особі водія/експедитора ОСОБА_3, з яким відповідачем укладено Договір транспортного експедирування № 632 від 15.09.2016 року, для транспортування та передачі у власність замовника (вантажоодержувача) - Міністерства оброни України товар (столи для чищення зброї) в кількості 400 штук на загальну суму 459 998,40 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною № 190 від 15.09.2016 року на суму 459 998,40 грн., копія якої містяться в матеріалах справи.

При цьому відповідно до даних товарно - транспортної накладної № Р190 від 15.09.2016 року, перевізник - ТОВ «Сантранс Україна», вантажовідправником - ПАТ «Деревообробний комбінат № 7» товар було направлено товар на адресу вантажоодержувача - Міністерства оброни України (Головне квартирно - експлуатаційне управління ЗСУ), із зазначенням пункту розвантаження - м. Рівне, вул. Старицького, 40Б.

Під час прийняття партії товару відповідальною особою позивача (замовника) ОСОБА_4 столи в кількості 3 штуки не були прийняті в зв'язку з пошкодженням, про що зроблено відповідні відмітки у видатковій накладній № 190 від 15.09.2016 року та ТТН № Р190 від 15.09.2016 року, засвідчені підписом представника позивача та печаткою КЕВ м. Рівне.

Факт прийняття позивачем товар у кількості 397 штук підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткової накладної № 190 від 16.09.2016 року на суму 456 548,41 грн. та актом прийому № 55 від 16.09.2016 року.

Окрім цього, в матеріалах справи наявна копія Акту приймання - передачі пошкодженого товару від 19.09.2016 року, згідно якого водій/експедитор ТОВ «Сантранс Україна» ОСОБА_3 передав, а комісія ПАТ «Деревообробний комбінат № 7» прийняла столи для чищення зброї в кількості 3 штуки, які втратили товарний вигляд при транспортуванні у зв'язку з пошкодженням упаковки.

При цьому як зазначено у указаному акті приймання - передачі пошкодженого товару від 19.09.2016 року, відповідальна особа Міністерства борони України ОСОБА_4 16.09.2016 року прийняв столи для чищення зброї в кількості 397 штук замість доставлених 400 штук, не прийнявши 3 (три) штуки пошкоджених столів, про що зроблені відповідні відмітки в ТТН та видатковій накладній.

В подальшому недоброякісний товар (3 пошкоджені столи для чищення зброї) був замінений на товар належної якості, а саме відповідно до експрес - накладної ТОВ «Нова Пошта» № 3845 від 19.09.2016 року вказаний товар в кількості 3 штуки було направлено на адресу позивача та прийнято останнім 20.09.2016 року, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною № 190/1 від 20.09.2016 року на суму 3 449,99 грн. з ПДВ та актом прийому № 56 від 20.09.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Враховуючи, що товар за Договором було поставлено відповідачем з простроченням, а саме частину товару поставлено 20.09.2016 року замість передбаченої умовами Договору граничної дати поставки - 19.08.2016 року включно, позивачем на підставі п.7.3 Договору було нараховано постачальнику пеню в сумі 6,90 грн. та штраф в сумі 45999,84 грн., з претензією про сплату яких позивач звернувся до ПАТ «Деревообробний комбінат № 7» вих. № 303/26/1047 від 30.12.2016 року.

Факт надсилання вказаної претензії підтверджується наявною в матеріалах справи копією фіскального чеку № 8988 від 03.01.2017 року.

За результатами розгляду вказаної претензії відповідач листом № 32 від 19.01.2017 року повідомив замовника про відсутність підстав для сплати штрафу, оскільки порушення строків поставки відбулось без перевищення тридцяти денного строку прострочення, що є підставою для застосування до постачальника відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 10% вартості Договору. Копія зазначеного листа наявна в матеріалах справи.

Таким чином, вважаючи, що відповідач своїх зобов'язань за Договором вчасно не виконав, в узгоджений між сторонами строк товар не поставив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 45999,84 грн. штрафу за неналежне виконання зобов'язань за Договором № 303/26/141-16 про закупівлю товарів, робіт або послуг (за кошти Державного бюджету України) від 21.06.2016 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 наведеної норми).

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу приписів ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Судом за матеріалами справи встановлено та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, що на виконання умов вищевказаного Договору (з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 29.07.2016 року) відповідач зобов'язався поставити замовнику товар в строк 19.08.2016 року включно на загальну суму 459 998,40 грн. (з ПДВ).

При цьому предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів за несвоєчасну поставку товару у вигляді штрафу, нарахованого позивачем на підставі п.7.3.2 Договору за поставку товару з простроченням.

Згідно ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зокрема, за умовами п.6.3.2 Договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару якість якого відповідає умовам, встановленим розділом ІІ Договору.

Меблі повинні відповідати технічним вимогам та ескізам замовника, якість товару підтверджується сертифікатом відповідності на продукцію (виданого виробником) (п.2.1 Договору).

Згідно п.5.3 Договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється представником замовника (одержувачем) визначеним рознарядкою (додаток 2).

Приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом, який складається представниками замовника (одержувача), що визначені рознарядкою (додаток 2) в останній день приймання товару. Належним чином оформлений акт є підтвердженням приймання товару (п.5.4 Договору).

На підтвердження поставки частини товару (3 штук столів) з якістю, яка не відповідає умовам Договору, сторонами надано акт приймання - передачі пошкодженого товару від 19.09.2016 року.

Як зазначалось судом вище, відповідачем за власні кошти було здійснено заміну недоброякісного товару (3 столів для чищення зброї).

Вказаний факт належним чином підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечувався.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наслідки порушення зобов'язання, в тому числі з поставки товару з порушенням строків, які встановлені договором, визначаються також й загальними нормами цивільного законодавства (ст.ст. 611, 612 ЦК України).

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

З матеріалів справи вбачається, що постачальник - ПАТ «Деревообробний комбінат № 7» передав ТОВ «Сантранс Україна» для здійснення перевезення до м. Рівне столи для чищення зброї в кількості 400 штук, як і визначено умовами Договору та рознарядки.

Як вбачається з акту приймання - передачі пошкодженого товару від 19.09.2016 року, товар було доставлено вантажоодержувачу - Міністерству оброни України (ГКЕУ ЗСУ) у кількості 400 штук 16.09.2016 року, проте з цієї 3 штуки пошкодженого товару не були прийняті замовником, про що зроблені відповідні виправлення в ТТН та видатковій накладній.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що ПАТ «Деревообробний комбінат № 7» 16.09.2016 року здійснено поставку повної кількості товару - 400 штук столів для чищення зброї за адресою м. Рівне, вул. Старицького, 40Б.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3.2 договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов'язання з вини постачальника, він сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотка від вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 10 відсотків вказаної вартості договору.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідачем прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов'язання з поставки товару Міністерству оборони України вказаного вище товару виконані з порушенням строків поставки, які були обумовлені умовами Договору, укладеного між сторонами, більше ніж на 30 днів.

В свою чергу суд зазначає, що відповідачем здійснено заміну неякісного товару у відповідності до умов п.7.3.1 Договору, згідно якого за порушення умов Договору щодо якості товару, визначеного розділом ІІ Договору, постачальник зобов'язаний замінити товар або відновити його своїми силами та за свій рахунок протягом 30 днів, а також сплатити замовнику фактичні витрати, пов'язані з розвантаженням неякісного товару; витрати по заміні недоброякісного товару, а також на доукомплектування відносяться на рахунок постачальника.

При цьому порушення терміну поставки товару допущено відповідачем не перевищуючи тридцятиденний строк прострочення, перевищення якого згідно п.7.3.2 Договору є підставою для застосування до постачальника відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 10% вартості Договору.

Окрім цього факт постачання недоброякісного товару та подальша його заміна на якісний постачальником, що сторонами не заперечується, не спростовує факту первісного надання у розпорядження замовника - Міністерства оборони України загальної кількості товару, визначеної умовами Договору - 400 штук, оскільки в даному випадку обставини справи свідчать про реалізацію замовником права відмовитись від прийняття частини товару у зв'язку з порушенням продавцем умов щодо якості товару, яка обумовлена Договором.

Враховуючи вищевикладене, посилання позивача як на підставу для застосування санкцій у вигляді штрафу 10% вартості Договору прострочення відповідачем строків поставки товару понад 30 днів (п.7.3.2 Договору) не відповідають фактичним обставинами та спростовуються матеріалами справи, що, в свою чергу, унеможливлює застосування до відповідача вказаних положень Договору в частині нарахування 10% штрафу.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Таким чином, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту прострочення поставки товару за Договором на строк, необхідний для застосування штрафу в розмірі 10% згідно умов п.7.3.2 Договору, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення 45999,84 грн. штрафу з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М.Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 23.10.2017 року.