ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 910/2489/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого
Алєєвої І.В. Рогач Л.І.
за участю представників:
позивачане з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)
відповідачаПогоржевська М.О. - довіреність від 11.07.2017
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол"
на постановувід 08.06.2017 Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/2489/16 господарського суду м. Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Концерн Стирол"
доДержавного підприємства "Центр державного земельного кадастру"
провизнання розірваним договору та стягнення 18 498,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ПАТ "Концерн Стирол" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до ДП "Центр державного земельного кадастру" про визнання розірваним договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 року та стягнення 18 498,00 грн попередньої оплати, посилаючись, зокрема, на приписи статті 652 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 18.10.2010 було укладено договір про надання послуг з ведення Державного реєстру землі, на виконання якого позивачем сплачено 100% від загальної суми договору, а саме 70 824,00 грн, а відповідачем виконано зобов'язання за договором на суму 52 326,00 грн щодо внесення записів до бази даних АС ДЗК та роботи з обробки земельної - кадастрової інформації на магнітних носіях, проте, послуги з реєстрації державних актів, договорів оренди та внесення відомостей до Поземельної книги на загальну суму 18 498,00 грн відповідачем виконані не були.

При цьому, позивач вважав, що зважаючи на зміну законодавства України, істотно змінились обставини, якими сторони керувались при укладенні договору, що є підставою для його розірвання.

Заперечуючи проти задоволення позову ДП "Центр державного земельного кадастру" вказувало на те, що зміни в законодавстві України не можна вважати непередбачуваними обставинами та кваліфікувати як форс - мажорні, а також не можна вважати виною однієї із сторін договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.03.2016 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП "Центр державного земельного кадастру" на користь ПАТ "Концерн Стирол" грошові кошти у розмірі 18 498,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2016 рішення та постанова скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, рішенням господарського суду м. Києва від 13.02.2017 (суддя Плотницька Н.Б.) позов задоволено повністю, а саме: - визнано розірваним договір про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010, укладений між ПАТ "Концерн Стирол" та ДП "Центр державного земельного кадастру"; - стягнуто з ДП "Центр державного земельного кадастру" на користь ПАТ "Концерн Стирол" кошти у розмірі 18 498, 00 грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 756, 00 грн та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 307,20 грн.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, встановивши обставини, зокрема, щодо зміни законодавства, відповідно до яких послуги, які зобов'язаний був за договором виконати відповідач щодо ведення поземельної книги та реєстрації документів на земельні ділянки були передані територіальним органам Держземагенства, що свідчить про наявність підстав для розірвання договору, а також стягнення з відповідача коштів за послуги, які останнім надані не були.

За апеляційною скаргою ДП "Центр державного земельного кадастру" Київський апеляційний господарський суд (судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., Куксов В.В.), переглянувши рішення господарського суду м. Києва від 13.02.2017 в апеляційному порядку, постановою від 08.06.2017 скасував його, прийняв нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив.

Суд апеляційної інстанції зазначав, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору надання послуг, при цьому, згідно з умовами договору, в ньому не встановлено обов'язку відповідача повернути попередню оплату у разі порушення ним свого зобов'язання. Проте, місцевий суд стягуючи з відповідача попередню оплату, не дослідив умов договору та не навів норм права, які б передбачали обов'язок відповідача повертати попередню оплату у разі порушення ним зобов'язання.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що укладений між сторонами договір чинний, оскільки не розірваний та не визнавався судом недійсним, а тому позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 18 498,00 грн грошових коштів задоволенню не підлягає.

ПАТ "Концерн Стирол" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 скасувати, а рішення господарського суду м. Києва від 13.02.2017 залишити без змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального т процесуального права, а також неповним з'ясуванням судом всіх обставин справи.

Скаржник посилається на залишення судом апеляційної інстанції поза увагою зміну обставин, на які сторони розраховували при укладенні у 2010 році спірного договору про надання відповідачем послуг з ведення Державного реєстру землі, які останній не уповноважений надавати, у зв'язку із зміною законодавства, а відтак і наявність підстав для розірвання договору та стягнення сплачених коштів за послуги, які надані не були.

У запереченнях на касаційну скаргу ДП "Центр державного земельного кадастру" вказує на правомірність встановлення судом апеляційної інстанції, що спірний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, тобто твердження позивача про непогодження із продовженням строку договору є безпідставними, адже умовами договору не передбачено право позивача на надання будь - яких заперечень щодо строку надання відповідачем послуг.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судами під час розгляду справи, 18.10.2010 між ВАТ "Концерн Стирол" (правонаступником якого є ПАТ "Концерн Стирол") (замовник за договором) та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" (виконавець за договором) укладено договір про надання послуг з ведення державного реєстру земель № 05.06.003175, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати, а замовник - оплатити та прийняти послуги з ведення державного реєстру земель щодо об'єкта, зазначеного в даному пункті. Об'єкт: обслуговування поверхового газопроводу (1.10.5) знаходиться за адресою: від промплощадки до ГРС-3 у Калінінському районі м. Горлівки.

Згідно з пунктом 1.2. договору замовник здійснює оплату послуг, зазначених в пункті 1.1 даного договору, на умовах 100 % попередньої оплати на підставі виставленого виконавцем рахунка-фактури.

Виконавець зобов'язаний надати послуги, зазначені в пункту 1.1 даного договору до 31.12.2010 з дати отримання виконавцем оплати послуг згідно з пунктом 1.2 даного договору (пункт 1.3 договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до пункту 2.2 договору строк надання послуг, вказаний в пункту 1.3 даного договору, може бути продовжено виконавцем в односторонньому порядку з поважних причин, які не залежать від виконавця, про що буде повідомлено замовника.

За приписами пункту 3.1 договору сторони складають акти наданих послуг по кожному з видів наданих послуг, зазначених в пункті 1.1 договору.

Судами встановлено, що відповідачем було виставлено позивачу рахунок - фактуру № 05.06.003175 від 18.10.2010 на суму 70 824,00 грн.

Позивачем відповідно до пункту 1.2. договору було здійснено попередню оплату послуг у сумі 70 824,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8200 від 26.11.2010.

Проте, як встановлено під час розгляду справи та не заперечується відповідачем, послуги за договором були виконані відповідачем частково на суму 52 326,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом наданих послуг № 05.06.003175 від 30.12.2010.

Крім того, судами встановлено, що сторонами було складено, підписано та скріплено печатками підприємств акт звірки взаєморозрахунків станом на 20.04.2013, відповідно до якого відповідачем визнано факт невиконанням останнім зобов'язань за договором про надання послуг з ведення державного реєстру земель № 05.06.003175 від 18.10.2010 на суму 18 498,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ "Концерн Стирол" про визнання розірваним договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 та стягнення 18 498,00 грн попередньої оплати, на підставі статті 652 Цивільного кодексу України, з посиланням на часткове невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині реєстрації державних актів, договорів оренди, а також послуг з внесення відомостей до Поземельної книги у зв'язку із набранням законної сили змін і доповнень до Закону України "Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.20004 № 1952-VІ щодо передання функцій з реєстрації правовстановлюючих документів до повноважень Міністерства юстиції України, а також набранням законної сили змін і доповнень до Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613- VІ стосовно передачі повноважень з ведення поземельної книги Державному земельному агентству.

За приписами частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України, на підставі якої пред'явлено даний позов, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

У випадку відсутності згоди сторін щодо розірвання договору, відповідно до положень частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що відповідачем було направлено позивачеві лист від 25.04.2016 № 5/854 про продовження строку виконання договору в односторонньому порядку, у відповідь на який позивач листом від 11.05.2016 № 60/05-16 повідомив відповідача про те, що не погоджується з продовженням в односторонньому порядку строку надання послуг за договором.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1088 "Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру" (яка була чинна на момент укладення спірного договору про надання послуг з ведення державного реєстру земель від 18.10.2010) було встановлено, що до створення Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" проводить реєстрацію земельних ділянок та прав на них шляхом внесення записів про реєстрацію земельних ділянок та прав на них до бази даних державного реєстру земель та є адміністратором бази даних державного реєстру земель.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021 затверджений Порядок ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору від 18.10.2010) та встановлено, що Книга записів відкривається та ведеться: - у паперовому вигляді - територіальним органом Держкомзему; - в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (далі - Центр кадастру) в районах, містах обласного (республіканського Автономної Республіки Крим) значення, мм. Києві та Севастополі, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система).

01.01.2013 набрав чинності Закон України "Про Державний земельний кадастр" , яким установлені правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, статтею 5 якого передбачено, що Ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: - створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; - внесення відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; - внесення змін до відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; - оброблення та систематизації відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру.

Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Державний земельний кадастр є державною власністю.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (яка набрала чинності 01.01.2013) і якою, в свою чергу, визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021 "Про затвердження Порядку ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі".

Пунктом 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 передбачено, що ведення Державного земельного кадастру здійснює Держземагентство та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держземагентство. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держземагентством за погодженням з Мінагрополітики державне підприємство, яке належить до сфери управління Держземагентства. Функції ведення поземельної книги та реєстрації земельних ділянок були передані територіальним органам Держземагенства.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції були встановлені всі необхідні умови для застосування статті 652 Цивільного кодексу України щодо настання істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010, зокрема, обставини стосовно того, що з моменту набрання чинності Законом України "Про Державний земельний кадастр" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" відповідача було позбавлено відповідних повноважень, про що не міг бути обізнаний позивач станом на момент підписання спірного договору у 2010 році, а виконання відповідачем договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 стало неможливим.

За приписами частини 3 статті 652 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Суд першої інстанції, встановивши обставини стосовно наявності підстав для розірвання спірного договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України, а також обставини стосовно здійснення позивачем оплати послуг на виконання умов договору про надання послуг з ведення Державного реєстру землі № 05.06.003175 від 18.10.2010 у розмірі 70 824,00 грн та часткове його виконання відповідачем на суму 52 326,00 грн, у зв'язку з чим сума за ненадані відповідачем послуги становить 18 498,00 грн., що не заперечується і самим відповідачем, і підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 20.04.2013, відповідно до якого відповідачем визнано факт невиконанням зобов'язань за договором на вказану суму, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 18 498,00 грн з відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову. У постанові мають бути зазначені, зокрема, у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду - доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції (пункт 8 частини 1 стаття 105 вказаного Кодексу).

Проте, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог залишив поза увагою норми чинного законодавства та не спростував встановлені судом першої інстанції обставини щодо відсутності у відповідача відповідних повноважень та неможливості виконувати умови спірного договору про надання послуг з ведення державного реєстру земель № 05.06.003175, внаслідок змін у законодавстві, а відтак і наявності підстав для повернення коштів, отриманих за ненадані послуги.

Згідно із статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не зв'язаний доводами касаційної скарги щодо порушення чи неправильного застосування нижчими судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права та може встановлювати порушення чи неправильне застосування відповідних норм, на які не було посилання в такій скарзі.

Враховуючи викладене, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених судом першої інстанції обставин, судова колегія вважає, що постанова суду апеляційної інстанції у даній справі підлягає скасуванню, а рішення - залишенню в силі.

До початку розгляду касаційної скарги від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на неможливість явки в судове засідання, яке колегією суддів відхиляється з огляду на вимоги статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням того, що явка сторін у судове засідання суду касаційної інстанції обов'язковою не визнавалась.

Частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору, у зв'язку з чим судовий збір, сплачений ПАТ "Концерн Стирол" при поданні касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017, згідно платіжного доручення № 7429_ST від 14.06.2017 у сумі 1 653,60 грн підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 р. у справі № 910/2489/16 скасувати, а рішення господарського суду м. Києва від 13.02.2017 р. залишити в силі.

Касаційну скаргу задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" з будь - якого рахунку, виявленого державним виконавцем, на користь Приватного акціонерного товариства "Концерн Стирол" судовий збір за розгляд касаційної скарги у даній справі у розмірі 1 653,60 грн (одна тисяча шістсот п'ятдесят три гривні, 60 коп).

Доручити господарському суду м. Києва видати відповідний наказ на виконання даної постанови.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач