КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2017 р. Справа№ 910/4024/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №18/08/2017-1 від 18.08.2017 (вх.№09-08.1/7106/17 від 28.08.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017

у справі №910/4024/17 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех»

про стягнення заборгованості 356 169,94 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Дяченко В.Є., довіреність №599 від 09.10.2017

від відповідача - Кошалковська Н.В., договір про надання правової допомоги №147/17 від 14.09.2017

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» про стягнення заборгованості 356 169,94 грн, з яких 268 967,40 грн основний борг, 23 521,62 грн інфляційні втрати, 5 112,06 грн 3% річних, 31 672,12 пеня та 26 896,74 грн штраф за договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №14211/4-1-09 від 19.08.2015, зокрема в частині своєчасної та повної оплати наданих у період з 01.09.2015 по 31.12.2016 послуг, а тому просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу та нарахованих на цю суму пені і штрафу, згідно умов договору та відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» на користь Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» 23 521,62 грн - інфляційних втрат, 5 112,06 грн - 3% річних, 29 460, 87 грн - пені та 4 905,93 грн судового збору. Провадження в частині стягнення 268 967,40 грн заборгованості припинити. В іншій частині позову відмовлено.

При прийнятті рішення Господарський суд міста Києва, визнав позовні вимоги позивача доведеними належними та допустимими доказами, враховуючи, що відповідач після звернення до суду погасив суму основного боргу, то провадження у справі в частині стягнення даної суми було припинено. Також, судом було встановлено, що оскільки ТОВ «Управляюча компанія «Політех» порушив строки оплати товару, то позивачем правомірно нараховано до стягнення інфляційні, 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України, розрахунок яких суд визнав арифметично вірним. Позовну вимогу щодо стягнення з відповідача пені, суд задовольнив частково, оскільки встановив, що позивач пропустив частково строк позовної давності, про застосування якої заявлено ТОВ «Управляюча компанія «Політех». В частині позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у зв'язку з безпідставною відмовою в оплаті виставлених рахунків місцевий господарський суд відмовив у задоволенні, визнавши таку вимогу необґрунтованою та недоведеною позивачем належними та допустимими доказами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - ТОВ «Управляюча компанія «Політех», подав апеляційну скаргу №14/07/2017-1 від 14.07.2017 (вх.№09-08.1/6616/17 від 08.08.2017), в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Києва від 30.05.2017, а саме в частині стягнення з ТОВ «Управляюча компанія «Політех» на користь ПАТ «Київводоканал» 23 521,62 грн - інфляційних втрат, 5 112,06 грн - 3% річних, 29 460,87 грн - пені та 4 905,93 грн судового збору.

Доводи апеляційної скарги мотивовані неповним з'ясуванням судом першої інстанції дійсних обставин справи, оскільки, на думку апелянта, позивач не надав обґрунтованого розрахунку ціни позову, а судом не перевірено, з використанням яких саме даних Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» здійснювало нарахування заявлених до стягнення сум.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 апеляційну скаргу №18/08/2017-1 від 18.08.2017 (вх.№09-08.1/7106/17 від 28.08.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 у справі №910/4024/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Ткаченко Б.О. та призначено справу до розгляду на 27.09.2017.

25.09.2017 до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а тому просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 розгляд апеляційної скарги був відкладений на 18.10.2017.

17.10.2017 від ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Київського апеляційного господарського суду надійшли пояснення (вх. №09-11/19169/17), до яких позивач додав розрахунок позовних вимог. Подані документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.10.2017 представник відповідача у справі підтримав викладене в апеляційній скарзі клопотання про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої поставити питання чи правильно проведено позивачем розрахунок 3 % річних, пені, інфляційних втрат? Якщо такі розрахунки проведені неправильно, надати правильний розрахунок заявлених сум.

Дослідивши подане клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, колегія суддів дійшла висновку про його необґрунтованість та про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Призначення і проведення судової експертизи врегульовано ст. 41 ГПК України, згідно з ч. 1 якої для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Поняття судової експертизи визначено у ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» як дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими. Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Як вбачається із заявленого позову, його предметом є вимога про стягнення з ТОВ «Управляюча компанія «Політех» суми боргу та штрафних санкцій за прострочення оплати отриманих послуг. В поданому клопотанні про призначення судової економічної експертизи відповідач просить суд призначити експертизу фактично з метою вирішення питання щодо вірності нарахування позивачем штрафних санкцій, з визначенням періоду їх нарахування та з врахуванням умов договору.

Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до п. 1.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року, серед основних видів судових експертиз є економічна експертиза. У розділі ІІІ даної Інструкції визначено завдання та орієнтовний перелік вирішуваних питань при призначені економічної експертизи, до яких питання вірності нарахування штрафних санкцій та періоду їх нарахування на вирішення судової експертизи не ставиться.

Колегія суддів апеляційного суду, звертає увагу, що підставою призначення судової експертизи є необхідність спеціальних знань для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. З огляду на повноту наявних в матеріалах справи первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарської операції з надання позивачем послуг, підтверджують дати виставлення рахунків на оплату таких послуг, наявність документів про проведені відповідачем платежі на виконання взятих на себе договірних зобов'язань, беручи до уваги умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності у призначення економічної експертизи з питань визначення вірності розрахунку заявлених до стягнення штрафних санкцій, оскільки такі питання суд може вирішити самостійно на підставі наявних у справі документів.

З огляду на зазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає про необґрунтованість та безпідставність клопотання ТОВ «Управляюча компанія «Політех» про призначення судової економічної експертизи.

Також апелянтом заявлено клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Дослідивши подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем у поданому клопотанні не наведено обґрунтованих доводів та не надано на їх підтвердження відповідних документів щодо необхідності залучення Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в якості третьої особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в порядку ст. 27 ГПК України.

Представник відповідача у справі у судовому засіданні 18.10.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просить частково скасувати рішення Господарського суду Києва від 30.05.2017, а саме в частині стягнення з ТОВ «Управляюча компанія «Політех» на користь ПАТ «Київводоканал» 23 521,62 грн - інфляційних втрат, 5 112,06 грн - 3% річних, 29 460,87 грн - пені та 4 905,93 грн судового збору.

Представник позивача у справі у судовому засіданні 18.10.2017 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та просить рішення Господарського суд у міста Києва від 30.05.2017 залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

19.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «Київводоканал», яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» (абонент за договором, відповідач у справі) було укладено договір №14211/4-1-09 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 19.08.2015 (а.с. 9-12 том 1), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об'єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об'єктів водоспоживання та водовідведення (яка є невід'ємною частиною цього договору) та на підставі пред'явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва (Умови), а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (надалі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 19.02.2002 №37, зареєстрованими в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за № 403/6691 (надалі - Правила приймання), Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації м. Києва, затверджених Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 № 1879, зареєстрованими в Головному правлінні юстиції у м. Києві 17.10.2011 за № 44/903 (надалі - Місцеві правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему каналізації, надається абонентом у вигляді нормативного розрахунку (погодинного, добового, щомісячного, річного обсягу постачання послуг), який узгоджується з постачальником і є невід'ємною частиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладення договору. Загальний обсяг поставлених за цим договором послуг визначається загальною кількістю наданих абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється: 2.1.1. За показами засобу обліку, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показів всіх засобів обліку, зареєстрованих за абонентом. Обсяг наданої для поливу визначається за показами засобів обліку. В разі технічної неможливості встановлення засобу обліку, кількість поставленої води для поливу може визначатися за узгодженим з постачальником розрахунком на підставі наданих абонентом офіційних документів, якими визначена площа поливу. 2.1.2. Зняття показів з засобу (-ів) обліку здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента із стабільним об'ємом водоспоживання (до 30 м.куб. із незначним коливанням) зняття показів із засобів обліку може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання засобу (-ів) обліку за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показів, дані, зняті постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Відповідно до п 2.1.4. договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показами засобів обліку стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до Правил користування; абонент веде первинний облік водоспоживання та водовідведення у журналі обліку споживачів, який заповнюється абонентом та представником постачальника;

Пунктом 2.1.6. договору визначено, що облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця, та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеними з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків у відповідних періодах вважаються безумовно погодженими абонентом.

Згідно п. 2.2 договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

У розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у п'ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. За згодою постачальника оплата може здійснюватись іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходять від абонента незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

У разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документа, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих йому послуг.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний строк з дня направлення Постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Пунктом 3.3.4 договору абонента зобов'язано сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач надав відповідачеві послуг з водопостачання та прийняття стічних вод за період з 01.09.2015 по 31.12.2016 на суму 356 727,37, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами про зняття показань з приладів обліку.

З поданих позивачем довідок від банківських установ, судом встановлено, що позивач згідно порядку, визначеному договором виставляв до банківської установи абонента розрахункові документи для оплати за надані послуги з постачання води та приймання від нього стічних вод (а.с. 79, 180-181 том 1).

Колегією суддів досліджено, що за період з 01.09.2015 по 31.12.2016 відповідачем лише частково оплачені надані послуги, а саме в сумі 87 759,97 грн, докази чого представлені позивачем, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 268 967,40 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вірно було досліджено місцевим господарським судом, після порушення провадження у даній справі, відповідач оплатив всю суму боргу основного боргу за договором у розмірі 268 967,40 грн , визнавши заборгованість в повному обсязі.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 268 694,40 грн відповідно до п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Позивач також при зверненні до суду просив стягнути з відповідача нараховані на суму боргу пеню у розмірі 31 672,12 грн та штраф за відмову у сплаті виставлених рахунків у розмірі 26 896,74 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штраф, як різновид неустойки обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочки (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 4.6. договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника.

Як вбачається зі змісту даної умови договору, штраф як засіб відповідальності абонента застосовується за безпідставну відмову оплатити виставлені рахунки, разом з цим, як вбачається з матеріалів справи відповідач до моменту звернення позивача з позовом до суду частково сплачував виставлені рахунки, а тому колегія суддів вважає, що позивачем не доведено безпідставної відмови ТОВ «Управляюча компанія «Політех» у сплаті рахунків, що могло б бути підставою для стягнення штрафу згідно договору.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про відмову у стягненні з ТОВ «Управляюча компанія «Політех» нарахового штрафу у розмірі 26 896,74 грн.

Пунктом 4.2 договору сторонами погоджено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто сторони погодили, що пеня у випадку прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань нараховується протягом року від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Господарський суд міста Києва, перевіривши розрахунок пені, заявленої до стягнення, дійшов висновку, що він здійснений позивачем арифметично вірно. Однак, суд апеляційної інстанції з даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з умов договору, п. 2.1.1-2.1.4, п. 2.2.1-2.2.3, постачальником щомісячно здійснюється зняття показників приладів обліку спожитої води, щомісячно виставляються рахунки на оплату наданих послуг, які відповідач зобов'язався сплачувати протягом 5 днів з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента.

Тобто, для проведення нарахування пені, слід визначити період прострочки виконання грошового зобов'язання щодо кожного місяця наданих послуг окремо, з урахуванням дат виставлення позивачем рахунків та з урахуванням здійснених позивачем платежів.

До суду апеляційної інстанції позивач надав розрахунок в тому числі пені, в якому визначив вартість наданих послуг за кожен місяць окремо, дату виникнення у відповідача прострочки та суму боргу щодо кожного місяця окремо з урахуванням проведених відповідачем платежів. Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи довідки банківських установ, в яких вказані дати виставлення позивачем розрахункових документів до оплати, дійшла висновку, що ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» вірно визначило періоди прострочення грошових зобов'язань відповідача.

Здійснивши перерахунок пені (за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» інформаційно-правової системи ЛІГА:ЗАКОН) за періоди та на суми боргу, які вказані позивачем у наданому розрахунку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вірна сума пені, право на стягнення якої має позивач, становить 25 235,18 грн, а не 31 672,12 грн як вказує позивач.

Так, за послуги надані в лютому 2016 заборгованість споживача становила 22406,35грн, за період прострочення оплати 02.03.2016-31.12.2016 (305 дн.) пеня становить 6327,65грн (проти заявленої позивачем 8215,66грн);

за послуги надані в березні 2016 заборгованість споживача становила 15229,34грн, за період прострочення оплати 30.03.2016-31.12.2016 (277 дн.) пеня становить 3788,19 грн (проти заявленої позивачем 5071,45грн);

за послуги надані в квітні 2016 заборгованість споживача становила 17864,25грн, за період прострочення оплати 02.05.2016-31.12.2016 (244 дн.) пеня становить 3764,18 грн (проти заявленої позивачем 5240,24грн);

за послуги надані в травні 2016 заборгованість споживача становила 25210,52грн, за період прострочення оплати 02.06.2016-31.12.2016 (213 дн.) пеня становить 4508,96 (проти заявленої позивачем 5575,24грн);

за послуги надані в червні 2016 заборгованість споживача становила 4235,39грн, за період прострочення оплати 30.06.2016-31.12.2016 (185 дн.) пеня становить 642,95 грн (проти заявленої позивачем 770,70грн);

за послуги надані в липні 2016 заборгованість споживача становила 15176,08грн, за період прострочення оплати 27.07.2016-31.12.2016 (158 дн.) пеня становить 1934,33 (проти заявленої позивачем 2161,97грн);

за послуги надані в серпні 2016 заборгованість споживача становила 13457,63грн, за період прострочення оплати 25.08.2016-31.12.2016 (129 дн.) пеня становить 1383,27 грн (проти заявленої позивачем 1470,41грн);

за послуги надані в вересні 2016 заборгованість споживача становила 21053,27грн, за період прострочення оплати 02.10.2016-31.12.2016 (91 дн.) пеня становить 1495,59 грн (проти заявленої позивачем 1622,71грн);

за послуги надані в жовтні 2016 заборгованість споживача становила 25697,84грн, за період прострочення оплати 31.10.2016-31.12.2016 (62 дн.) пеня становить 1231,70 грн (проти заявленої позивачем 1319,68грн);

за послуги надані в листопаді 2016 заборгованість споживача становила 5749,81грн, за період прострочення оплати 31.11.2016-31.12.2016 (36 дн.) пеня становить 158,36 грн (проти заявленої позивачем 224,11грн).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ст. 256, п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено правило, згідно якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, згідно ст 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК).

Відповідно до частини 5 ст. 261 ЦК за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Колегія суддів зазначає, що до вимог про стягнення неустойки положення глави 19 ЦК про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 ГК, а тому слід враховувати, що якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму. Відтак, строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. (Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 №3-1217гс16 ).

Колегія суддів зазначає, що останнім днем строку оплати наданих у лютому 2016 послуг з урахуванням дати виставлення позивачем рахунку, було 01.03.2016, відтак з 02.03.2016 у відповідача настало прострочення виконання зобов'язання, що є підставою для нарахування відповідних штрафних санкцій.

З позовних матеріалів вбачається, що ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось з даним позовом до суду 14.03.2017.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги щодо стягнення пені, нарахованої позивачем за надані у лютому 2016 році послуги за період з 02.03.2016 по 13.03.2016 заявлені позивачем після закінчення річного строку позовної давності. Решта вимог щодо стягнення пені, заявлені позивачем в межах строку позовної давності.

Згідно частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи строк позовної давності, дійшла висновку, що вимога про стягнення пені, за період з 02.03.2016 по 13.03.2016 на суму боргу 22406,35 грн, у розмірі 323,24 грн задоволенню не підлягає у зв'язку з закінченням строку позовної давності.

Беручи до уваги те, що вірним розрахунком пені за перерахунком апеляційного господарського суду є 25 235,18 грн, з урахуванням розміру пені (323,24 грн), яка заявлена позивачем після закінчення строку позовної давності і не підлягає стягненню, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 24911,94 грн. В решті частині вимог про стягнення пені суд відмовляє.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 5 112,06 грн - 3% річних, та 23 521,62 грн інфляційних втрат.

В силу ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних з урахуванням вартості наданих послуг за кожен місяць окремо, дату виникнення у відповідач прострочки та суму боргу щодо кожного місяця окремо з урахуванням проведених відповідачем платежів, апеляційний господарський суд встановив, що позивачем здійснено такий розрахунок арифметично вірно та у відповідності до вимог законодавства, а тому висновок суду про задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 5 112,06 грн 3% річних є законним та обґрунтованим.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат (за допомогою «Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» інформаційно-правової системи ЛІГА:ЗАКОН), за заявлені позивачем періоди нарахування щодо кожного місяця надання послуг окремо, колегія суддів дійшла висновку, що вірною сумою інфляційних втрат, право на стягнення яких має позивач є 22 337,07 грн, а тому колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 22 337,07 грн, в решті позовних вимог про стягнення 1 184,55 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином з дотриманням норм матеріального та процесуального права досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, однак враховуючи невірний розрахунок пені та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 у справі №910/4024/17 підлягає зміні з викладенням його резолютивної частини в іншій редакції. Зокрема, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» на користь Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» 22 337,07 грн інфляційних втрат, 5 112,06 грн 3% річних, 24 911,94 грн пені. Провадження у справі в частині стягнення 268 967,40 грн основної заборгованості припинити. В іншій частині позову суд відмовляє.

Беручи до уваги те, що апелянт не довів існування підстав відповідно до ст. 104 ГПК України для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 у справі №910/4024/17 в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені та прийняття нового рішення в цій частині про відмову позивачу в задоволенні даних вимог, то колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 у справі №910/4024/17 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 4 ч. 1 ст. 103, п.3 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 у справі №910/4024/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 у справі №910/4024/17 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Політех» (04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 1-Б, оф. 8, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) 22 337 (двадцять дві тисячі триста тридцять сім) грн 07 коп. інфляційних втрат, 5 112 (п'ять тисяч сто дванадцять) грн 06 коп. 3% річних, 24 911 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот одинадцять) грн 94 коп. пені та 4 819 (чотири тисячі вісімсот дев'ятнадцять) грн 93 коп. судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 268 967,40 грн основної заборгованості припинити.

4. В іншій частині позову відмовити.»

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

5. Справу №910/4024/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

Б.О. Ткаченко