ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017р. Справа № 914/1761/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача: Головне управління Національної поліції у Львівській області, м. Львів

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: не зявився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 14920,11 грн.

Ухвалою суду від 30.08.2017 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 25.09.2017 р.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав зазначених в ухвалах суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав зазначених в позовній заяві та наданих поясненнях. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на перевищення відповідачем договірних величин споживання електроенергії в лютому, травні та липні 2017 року в звязку з чим виникла заборгованість на суму 14920,11 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідач в жодне судове засідання участь уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалами суду, які надсилались йому рекомендованою кореспонденцією. Відповідач не скористувався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи в порядку статті 75 ГПК України, - за наявними доказами доданими до справи.

В судовому засіданні 23.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

21.09..2016 року між ПАТ «Львівобленерго» та Головним управлінням Національної поліції у Львівській області укладено договір про постачання електричної енергії № 4211.

За умовами договору, енергопостачальна організація здійснює постачання електроенергії Споживачу в обсязі, передбаченому Договором, а відповідач зобовязаний оплачувати спожиту ним електричну енергію шляхом перерахування належних до сплати сум у установлені договором терміни.

Згідно із Додатком №1 до Договору «Обсяги споживання електричної енергії», відповідачу було встановлено наступні величини споживання електричної енергії : на лютий 2017 5100 кВт/год; на травень 2017 року 4000 кВт/год; на липень 2017 року -2600 кВт/год.

Як стверджує позивач, відповідачем в лютому 2017 року було спожито 10078 кВт/год; в травні 2017 року 6371 кВт/год і в липні 2017 року 3119 кВт /год, що підтверджується актами про використання електроенергії.

Позивач скерував на адресу відповідача повідомлення №307-0126 від 22.02.2017 р, №307-0826 від 22.05.2017 року та № 307-1086 від 24.07.2017 року про перевищення договірних величин споживання електричної енергії та виставлено рахунки для оплати.

Як зазначено в позовній заяві, в порушення умов Договору, відповідач не здійснив оплати за понад договірне споживання електричної енергії, в звязку з чим виникла заборгованість на суму 14920,11 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору № 4211 від 21.09.2016 року позивач постачав Головному управлінню Національної поліції у Львівській області електроенергію в обсязі передбаченому Договором в передбачених договором обсягах, за які відповідач зобовязувався оплатити.

Пунктом 2.3.3 Договору передбачено, що Споживач зобовязаний оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 2 Додатку 2 до Договору № 4211 передбачено, що розрахунковим періодом вважається період з 20 числа попереднього місяця до 19 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний розрахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

Відповідно до п.5 Додатку №2 до Договору № 4211 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого Постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксується у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених ПКЕЕ. Якщо фактичне споживання електричної енергії виявиться більшим, ніж заявлене (очікуване), на різницю між сумою платежу попередньої оплати та вартістю фактично спожитої електроенергії Постачальник електричної енергії видає рахунок, який повинен бути сплачений в термін зазначений договором.

Як вже зазначалося раніше, в лютому, травні та липні 2017 року Споживач перевищив договірні величини споживання електричної енергії, погоджені сторонами і Додатку №1 до Договору №4211 від 21.09.2016 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач скерував на адресу відповідача повідомлення №307-0126 від 22.02.2017 р, №307-0826 від 22.05.2017 року та № 307-1086 від 24.07.2017 року про перевищення договірних величин споживання електричної енергії та виставив рахунки для оплати.

Однак, як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, Головне управління Національної поліції у Львівській області в порушення умов договору виставлені рахунки за понад договірне споживання електричної енергії не оплатило.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Заборгованість по спожитій і не оплаченій електричній енергії станом на день розгляду справи складає 14920,11 грн. і підлягає до стягнення з відповідача.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, позов не заперечив, не подав суду докази оплати понад договірної величини спожитої електричної енергії станом на день розгляду справи, а відтак суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл.Генерала Григоренка,3, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) 14920,11 грн. боргу за спожиту електроенергію та 1600,00 грн. судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24.10.2017 року.

Суддя Березяк Н.Є.