ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Справа № 916/3087/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідача),
Алєєвої І.В., Рогач Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Заступника Прокурора Одеської області
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 04.07.2017
у справі№ 916/3087/16 Господарського суду Одеської області
за позовомВиконуючого обов'язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської прокуратури в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації
до1. Білгород-Дністровської районної державної адміністрації 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5
провизнання недійсним договору оренди земельної ділянки, зобов'язання повернути земельну ділянку

У судовому засіданні взяли участь представники:

від прокуратури: Балих С.М. (прокурор відділу ГПУ);

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися;

В С Т А Н О В И В:

Білгород-Дністровська місцева прокуратура звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди, укладеного 30.05.2012 між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_4, щодо земельної ділянки водного фонду загальною площею 94, 1847 га, нормативною грошовою вартістю 1 795 913, 06 грн, строком на 25 років, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також зобов'язати ФОП ОСОБА_4 повернути до земель державної власності, розпорядження якими здійснює Одеська обласна державна адміністрація, земельну ділянку водного фонду загальною площею 94, 1847 га, яка знаходиться на території Староцаричанської сільської ради за межами населеного пункту.

Позовні вимоги обґрунтовані порушеннями при укладенні договору оренди вимог ч.ч. 3,4 ст. 122 Земельного кодексу України - відсутність у відповідача-1 права на розпорядження даною земельною ділянкою, та вимог ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України, - передача земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2017 позов задоволено. Місцевий суд встановив, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки від 30.05.2012р. не відповідає вимогам ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, оскільки у Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не було повноважень передавати в оренду земельну ділянку водного фонду для рибогосподарських потреб, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту.

Одеський апеляційний господарський суд постановою від 04.07.2017 перевірене рішення місцевого суду скасував у позові відмовив. Апеляційна інстанція визнала, що позивачем пропущено позовну давність за заявленими вимогами та не доведено протиправну поведінку відповідача-2.

Заступник Прокурора Одеської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову у справі скасувати, залишивши в силі рішення першої інстанції. Скаржник вважає висновки апеляційного суду такими, що не відповідають положенням статей 203, 210, 215, 256, 257, 261, 640 Цивільного кодексу України, статей 125, 126 Земельного кодексу України, статті 6 Закону України "Про оренду землі", статей 34, 35, 43, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9, пункту 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11, пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

З матеріалів справи слідує, що розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 29.12.2008 №2970/А-2008 фізичній особі -підприємцю ОСОБА_4 наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки загальною площею 87,9537 га в тому числі - прибережно-захисної смуги 213603 га на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за межами населеного пункту, в довгострокову оренду строком на 25 років, для риборозведення.

Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 22.06.2009 №932/А-2009 внесені зміни та доповнення до розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 29.12.2008 №2970/А-2008, а саме: змінено у назві, преамбулі, пунктах першому та другому розпорядження словосполучення: "Технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки" на словосполучення: "на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", загальною площею 87,9537 га в тому числі прибережно - захисної смуги 213603 га" на словосполучення "загальною площею 94,1847 га в тому числі 29,4202 га прибережно-захисної смуги - 64,7645 га під водою".

Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 24.06.2011 №623/А-2011 затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 94,1847 га з них 29,4202 га прибережно-захисна смуга (в тому числі 22,8735 га інших захисних насаджень; 1,7787 га під гідротехнічними спорудами; 4,7680 га болота низинні), внутрішні води 64,7645 га (в тому числі під ставками) із земель водного фонду Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 в довгострокову оренду терміном на 25 років, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населених пунктів, для риборозведення, розроблену Проектною ліцензійною організацією ПВК „Інжпроект" (зберігається у відділі Держкомзему Білгород-Дністровського району Одеської області) та вирішено надати ФОП ОСОБА_4 в довгострокову оренду терміном на 25 років земельну ділянку загальною площею 94,1847 га , з них 29,4202 га прибережна захисна смуга (в тому числі: 22,8735 га інших захисних насаджень; 1,7787 га під гідротехнічними спорудами; 4,7680 га болота низинні) внутрішні води 64,7645 га (в тому числі під ставками) із земель водного фонду, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населених пунктів, для риборозведення.

30.05.2012 між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією (орендодавець) і ФОП ОСОБА_4 (орендар) укладений договір оренди земельної ділянки, згідно з яким орендодавець надав за актом приймання-передачі від 30.05.2012 на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 24.06.2011 №623/А-2012, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду загальною площею 94,1847 га, яка знаходиться на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту, для риборозведення (кадастровий номер :01:002:1361).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 94,1847 га з розташованими на ній водними об'єктом, площа внутрішньої води якого складає 64, 7645 га та 9,4202 га прибережно-захисної смуги (п.2).

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 1795913, 06 грн. (п.5).

Договір укладено на 25 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8).

Земельна ділянка передається в оренду для риборозведення (п.15).

Цільове призначення земельної ділянки (категорія у відповідності до ст.19 ЗК України): землі водного фонду.

Тією ж датою, 30.05.2012, договір підписаний між сторонами, але не зареєстрований у відділі Держкомзему у Білгород-Дністровському районі Одеської області, як це передбачено вимогами ст.18 Закону України "Про оренду землі", в редакції Закону, що була чинною на момент укладення спірного договору оренди, згідно з якою договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 04.09.2012 №946/А-2012 на підставі протесту прокурора Одеської області від 23.08.2012 №05/3-1028 вих.12 скасовано розпорядження голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 24.06.2011 №623/А-2011 "Про затвердження фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту, для риборозведення". Також вказаним розпорядженням доручено Білгород-Дністровський районній державній адміністрації довести до відома причетної особи.

Поряд з цим, судами встановлено і те, що 25.12.2013 господарським судом Одеської області прийнято рішення у справі №916/2560/13, яким задоволений позов Заступника Білгород-Дністровської міжрайонного прокурора Одеської області до ФОП ОСОБА_4, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. З незаконного володіння Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Білгород-Дністровської районної державної адміністрації витребувано земельну ділянку водного фонду загальною площею 94,1847 га, нормативно-грошовою вартістю 1795913,06 грн., яка розташована на території Староцаричанської сільської ради за межами населеного пункту.

При цьому обставини, які встановлені вказаним судовим рішенням свідчать, що документом, на підставі якого ФОП ОСОБА_4 здійснював користування земельною ділянкою водного фонду загальною площею 94,1847 га була угода на добровільне внесення плати за земельну ділянку до місцевого бюджету Білгород-Дністровського району від 23.07.2013, яка укладена між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області і ФОП ОСОБА_4 з метою поповнення бюджету, на період оформлення документів, які відповідно до законодавства дають право на користування земельною ділянкою.

Окрім того, судами встановлено, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки загальною площею 94,1847 га за ОСОБА_4 проведена державним реєстратором виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Хорошун В.М. 30.05.2016 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29873531 від 02.06.2016р.), про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08.07.2016, згідно з якими підставою виникнення права оренди є витяг з ДЗК про земельну ділянку, рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №623/А-2011 від 24.06.2011, договір оренди землі від 30.05.2012 між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією і ФОП ОСОБА_4

Державна реєстрація права оренди земельної ділянки загальною площею 94,1847 га за ОСОБА_4 проведена державним реєстратором Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Кротовою С.О. 30.05.2016 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31601699 від 28.09.2016), про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.11.2016, згідно з якими підставою виникнення права оренди є договір оренди землі від 30.05.2012 між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією і ФОП ОСОБА_4

Приймаючи оскаржувану постанову у даній справі апеляційна інстанція визнала, що про існування спірного договору оренди земельної ділянки позивачеві стало відомо у 2012 році, оскільки розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 04.09.2012 № 946/А-2012, яким скасовано розпорядження голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 24.06.2011 № 623/А-2011 "Про затвердження фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту, для риборозведення", зокрема, доручено Білгород-Дністровський районній державній адміністрації довести до відома причетної особи.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 19.02.2014 у справі № 6-162ц13, суд визнав, що перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсним спірного договору оренди почався в момент його укладення, а не в момент державної реєстрації.

Поряд з цим, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 14.03.2007 у справі № 21-8во07 апеляційний суд визнав, що в матеріалах справи не міститься доказів противоправної поведінки відповідача.

Відтак апеляційний суд скасував рішення у справі через порушення місцевим судом норм матеріального права, прийняв нове рішення про відмову у позові, а апеляційну скаргу задовольнив частково, оскільки апелянт зазначав підставу скасування рішення також невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Однак з такими висновками апеляційного суду колегія не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст.58 Земельного кодексу України, в редакції від 15.03.2012, що діяла на час укладення договору оренди, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

У частинах 1,4 ст.59 Земельного кодексу України у вказаній редакції встановлено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Згідно частин 3,4 ст.122 Земельного кодексу України у цій же редакції, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті.

Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Таким чином, укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки від 30.05.2012 не відповідає вимогам ч.4 ст.122 Земельного кодексу України у вказаній редакції, оскільки у Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не було повноважень передавати в оренду земельну ділянку водного фонду для рибогосподарських потреб, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5, 6 ст.203 ЦК України.

У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Протилежні висновки апеляційного суду в цій частині визнаються касаційним судом помилковими, оскільки апеляційним судом не враховано, що у справі ЄСПЛ від 24.05.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства", яку апеляційний суд взяв за основу своїх висновків про те, що підставою визнання недійсним спірного договору має бути протиправна поведінка відповідача-2, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що мало місце "непропорційне" втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулося порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки не встановлено, що місцевий орган влади діяв усупереч суспільним інтересам, коли у зазначений спосіб розпоряджався майном, або що реалізація договірної умови про продовження строку оренди могла б завдати шкоди інтересам тієї чи іншої особи.

Тобто обставини справи, розглянутої ЄСПЛ, і дана справа, суттєво відрізняються, правовідносини у вказаній справі стосувались мирного володіння майном за відсутності порушень суспільних інтересів, коли з обставин даної справи вбачається, що саме відповідачу-2 було відомо про неправомірність користування спірною земельною ділянкою в розрізі результатів розгляду 25.12.2013 справи №916/2560/13 господарського суду Одеської області, які в силу вимог ч.3 ст.35 ГПК України не потребують доказування та свідчать про обізнаність ФОП ОСОБА_4 з фактичною неможливістю використання земельної ділянки, яка передана в оренду на підставі оспорюваного договору та скасування розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 04.09.2012 № 946/А-2012, розпорядження голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 24.06.2011р. № 623/А-2011 "Про затвердження фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за межами населеного пункту, для риборозведення". І, як встановлено апеляційним судом, цим розпорядженням, зокрема, доручено Білгород-Дністровський районній державній адміністрації довести його зміст до відома саме причетної особи, тобто відповідача-2.

Не зважаючи на викладене відповідач-2 продовжував користуватись земельною ділянкою та зареєстрував відповідне право у державному реєстрі речових прав та їх обтяжень 30.05.2016р. Однак, судами з'ясовано, що на даний час в окружному адміністративному суді розглядається справа №815/3269/16 щодо визнання протиправними дій державних реєстраторів та скасування їх рішень про державну реєстрацію права оренди.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, то апеляційним судом не враховано, що за приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (частина 1 статті 261 цього ж Кодексу).

Відповідно до ст.257 вказаного Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову.

Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні.

При цьому, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, у разі наявності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний орган.

Отже, виходячи з того, що вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який в даному випадку має повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою, Одеська обласна державна адміністрація, а тому і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган.

Аналогічний висновок мітиться у Постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі №3-387гс16, від 13.04.2016 у справі №3-224гс16, від 30.09.2015 у справі №3-374гс15, від 25.03.2015 у справі №3-21гс15.

За висновками апеляційної інстанції розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, яким затверджений проект відведення земельної ділянки та вирішено надати відповідачу-2 в довгострокову оренду земельну ділянку було скасовано Одеською обласною державною адміністрацією 04.09.2012. Тобто, саме з моменту скасування розпорядження (04.09.2012) Одеська обласна державна адміністрація дізналася про порушення свого права щодо розпорядження земельною ділянкою на території Староцаричанської сільської ради для риборозведення.

З врахуванням правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 у справі №6-162ц13, суд відхилив доводи позивача визнавши, що перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсним спірного договору оренди почався в момент його укладення, а не в момент державної реєстрації.

Між тим, такі висновки апеляційного суду не відповідають матеріалам справи, зокрема, спростовуються листом Одеської обласної державної адміністрації від 27.10.2014 №Л1-3416-вз/п-02, яким Одеська обласна державна адміністрація відмовила ФОП ОСОБА_4 у задоволенні його звернення, з мотивів того, що з представлених на розгляд документів не вбачається наявність діючого та зареєстрованого в установленому порядку договору оренди під водним об'єктом.

Отже, станом на 27.10.2014 Одеській обласній державній адміністрації не було відомо про наявність оспорюваного договору оренди земельної ділянки, сторонами якого є Білгород-Дністровська районна державна адміністрація і ФОП ОСОБА_4

В свою чергу позов до суду про визнання недійсним цього договору оренди поданий 10.11.2016.

Таким чином, оскільки приписи чинного законодавства початок перебігу строку позовної давності ставлять у залежність від того, коли особа або могла дізнатися або фактично дізналася про порушення свого права, висновки апеляційного суду про пропущений строк позовної давності на звернення до суду із вимогами про визнання недійсним договору оренди землі є безпідставними та такими, що спростовані матеріалами справи.

Застосування апеляційним судом до даних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.02.2014 у справі №6-162ц13, також є помилковим, оскільки у цій справі йде мова про застосування до правовідносин відповідного нормативно-правового акта у редакції на час укладання, а не на час реєстрації договору, позаяк спір стосувався вирішення питання досягнення сторонами правочину домовленості з усіх істотних умов угоди. В даному випадку таке трактування правової позиції Верховного Суду України є недоречним, оскільки вирішенню підлягає встановлення обставин обізнаності з укладанням спірного правочину і в силу положень статей 125, 126 Земельного кодексу України і частини 5 статті 6 Закону України "Про оренду землі" підпункту 6 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень" саме з моменту державної реєстрації оспорюваний договір набув чинності, а тому в період з 30.05.2012 по 30.05.2016 відповідач-2 не набував права користування за цим договором, внаслідок чого правових підстав для задоволення позову про визнання неукладеного договору недійсним не було, позаяк не відбувалось порушення прав Одеської обласної державної адміністрації оскаржуваним правочином.

Оскільки доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження, а місцевим господарським судом вищевказані обставини спору встановлені з відповідністю наявним матеріалам справи, і висновки суду 1-ї інстанції про задоволення даного позову визнаються касаційним судом такими, що відповідають нормам матеріального права, постанова у справі в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 30.05.2012 підлягає скасуванню із залишенням рішення місцевого господарського суду про задоволення позову в цій частині в силі.

Що ж до позовних вимог в частині зобов'язання ФОП ОСОБА_4 повернути до земель державної власності, розпорядження якими здійснює Одеська обласна державна адміністрація, земельну ділянку водного фонду загальною площею 94, 1847 га, яка знаходиться на території Староцаричанської сільської ради за межами населеного пункту, то колегія зазначає наступне.

Як зазначалось вище, рішення про задоволення позову в повному обсязі місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтував невідповідністю укладеного між відповідачами договору оренди земельної ділянки від 30.05.2012р. вимогам ч. 4 ст. 122 ЗК України із застосуванням приписів ч.1 ст.216 ЦК України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, спірний договір не передбачав вибуття земельної ділянки із державної власності та відповідачу у власність не передавався, відтак, прокурор заявив вимогу, що не охоплюється наслідками недійсності договору оренди за змістом ст. 207 ГК України та ст. 216 ЦК України.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції щодо відмови в частині вимог про повернення у державну власність земельної ділянки, яка з такої власності не вибувала, має бути залишена без змін, але з інших, наведених вище, підстав.

Судові витрати згідно ст.49, 11111 ГПК України підлягають перерозподілу.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 у справі №916/3087/16 в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 30.05.2012р. скасувати.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.05.2017 в цій частині залишити в силі.

В решті постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 у справі №916/3087/16 залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська,3, р/рахунок 0564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ) судовий збір за подачу касаційної скарги в розмірі 1654,00 грн.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді І.В. Алєєва

Л.І. Рогач