ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"17" жовтня 2017 р. Справа № 920/501/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.№ 3114 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від "17" серпня 2017 р. у справі № 920/501/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ротормаш", м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Машдеталь", м.Суми,

про стягнення 96810,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 96810,06 грн., в тому числі 20200,04 грн.неустойки, 11610,02 грн. пені відповідно до договору поставки №18/13 від 09.09.2013 зі змінами, укладеного між сторонами за несвоєчасну поставку товару, 65000,00 грн. втраченої позивачем вигоди внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару.

Рішенням господарського суду Сумської області від 17.08.2017 (суддя Резніченко О.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 20200,04 грн. неустойки, 11580,02 грн. пені, 476,70 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Також стягнуто з позивача на користь відповідача 1600,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, повне рішення складено 22.08.2017, отже, встановлений ч.1 ст.93 ГПК України десятиденний строк його апеляційного оскарження закінчився 01.09.2017.

Відповідач 06.10.2017 (тобто після закінчення вказаного строку) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення в частині стягнення коштів з ТОВ "Машдеталь".

Апелянт звернувся до суду з клопотанням (вх.№10456 від 13.10.2017) про відновлення пропущеного строку подання скарги, в якому посилається на наступні обставини: представники відповідача були присутні в судовому засіданні 17.08.2017, однак в день оголошення рішення судом не було виготовлено та вручено сторонам ні короткий, ні повний його текст; повне рішення суду було отримано відповідачем лише 27.09.2017, про що свідчить запис у журналі вхідної кореспонденції підприємства. За таких обставин заявник вважає, що саме з цієї дати необхідно відраховувати десятиденний строк на подання апеляційної скарги.

Заслухавши думку судді-доповідача стосовно вищевказаного клопотання у відповідності до вимог частини 2 статті 93 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що у його задоволенні має бути відмовлено з наступних підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_1 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII). Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява N 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення). Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення. За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 91 ГПК України сторони, а також прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Однак наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.93 ГПК України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом (а не з моменту отримання повного тексту рішення, як стверджує апелянт).

Чинне процесуальне законодавство не допускає довільного, не обмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми ГПК України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Відповідно до ч.1 ст.53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Отже, відновлення пропущеного строку є правом суду виходячи з встановлення поважності причин пропуску строку. При цьому поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Таким чином, для відновлення процесуального строку заявник має довести суду наявність відповідних обставин, їх поважність та непереборність, у зв'язку з тим, що норма про можливість відновлення процесуальних строків є по суті пільгою, що може використовуватися лише як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного із процесуальних строків.

Відповідну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 06.02.2017 у справі №17/297, від 15.02.2017 у справі №910/3725/16, від 22.02.2017 у справі №910/28665/15, від 15.03.2017 у справі № 910/21898/13 тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, представники ТОВ "Машдеталь" були присутні в судовому засіданні 17.08.2017, тобто відповідачеві було відомо про прийняття судом оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.87 ГПК України, повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Отже, враховуючи присутність представників відповідача в судовому засіданні, суд першої інстанції не був зобов'язаний надсилати рішення даному учасникові процесу. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи (повідомлення про вручення поштового відправлення, а.с.176), копію рішення, надіслану господарським судом Сумської області на адресу ТОВ "Машдеталь", отримано останнім 08.09.2017.

Таким чином, твердження апелянта про те, що повне рішення суду було отримано ним лише 27.09.2017, не узгоджується з матеріалами справи. Окрім того, посилаючись на запис у журналі вхідної кореспонденції, заявник не додав до апеляційної скарги жодних доказів (витягу з журналу, копії відповідної сторінки тощо), якими б підтверджувалось отримання копії рішення саме 27.09.2017.

У матеріалах справи також міститься заява представника відповідача від 26.09.2017 про видачу копії судового рішення з відміткою про її отримання 26.09.2017 (а.с.178). При цьому відповідачем у клопотанні про відновлення строку не пояснено, чому із даною заявою його представник звернувся лише 26.09.2017 (тобто більше ніж через місяць після прийняття рішення від 17.08.2017) і які непереборні обставини, що не залежали від волі ТОВ "Машдеталь", перешкодили йому звернутися з відповідною заявою раніше, в межах строку апеляційного оскарження рішення.

Отже, з урахуванням висновків, викладених у вищезазначених рішеннях Європейського суду з прав людини, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, наведені апелянтом в обґрунтування причин порушення строку на апеляційне оскарження (посилання на отримання копії оскаржуваного рішення лише 27.09.2017, що не підтверджені жодними доказами та спростовуються матеріалами справи) не є достатніми для відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, у зв'язку з чим клопотання апелянта про відновлення вказаного строку підлягає відхиленню з огляду на його необґрунтованість.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Керуючись ст.86, п. 4 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИЛА:

Відхилити клопотання ТОВ "Машдеталь" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Сумської області від 17.08.2017 у справі №920/501/17.

Повернути апеляційну скаргу заявнику.

Додаток: заявнику - матеріали скарги на 10 арк., в тому числі оригінал платіжного доручення №2814 від 06.10.2017 на сплату 1760,00 грн. судового збору.

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Білоусова Я.О.