РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017Справа № 910/13861/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Укрнафта»
до1. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Укртатнафта»
простягнення 79 728,41 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

позивача:Кеда А.В.;
відповідача 1:Гачак І.О.;
відповідача 2:Галата Ю.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Укртатнафта» (відповідач 2) про стягнення 79 728,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачами прийнятих на себе зобов'язань з перевезення вантажу, а саме незабезпечення збереження вантажу в процесі перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у розмірі вартості втраченого вантажу на суму 79 728,41 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 04.10.2017.

28.09.2017 через канцелярію суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявник заперечує проти позовних вимог пред'явлених до нього, у зв'язку з належним виконанням взятих на себе обов'язків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2017 розгляд справи відкладено на 18.10.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

09.10.2017 через канцелярію суду представником Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» подано до суду клопотання, в якому заявник просить передати справу № 910/13861/17 за підсудністю до господарського суду Львівської області з огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», місцезнаходження якої: 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1.

Відповідно до вимог статей 13, 15 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ господарським судам визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ, закріплена в положеннях ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України віднесені до підсудності господарського суду справи у спорах, що виникають з договору перевезення, в яких одним з відповідачів є орган транспорту, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням цього органу.

Відповідно до п. 20.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року N 10 територіальна підсудність справи за участю відособленого підрозділу юридичної особи визначається відповідно до вимог статті 15 ГПК за місцем знаходження відособленого підрозділу, якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи.

Господарським судам слід також враховувати, що, оскільки відособлений підрозділ юридичної особи діє у межах наданих йому повноважень, то подання позову за місцем знаходження цього підрозділу правомірне лише тоді, коли спір випливає саме з його діяльності.

Як вбачається з позовної заяви, позов пред'явлено саме до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а не до регіональної філії «Львівська залізниця», жодного посилання на те, що спір виник із діяльності останнього в матеріалах справи не має.

За таких обставин, судом відмовлено в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю до господарського суду Львівської області.

18.10.2017 через канцелярію суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, він заперечує проти позову з огляду на відсутність його вини та прийняття позивачем вантажу без зауважень щодо його стану та стану вагонів.

Представник позивача у судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти позову заперечив, в задоволенні вимог до відповідача 1 просив відмовити.

Представник відповідача 2 в судове засідання з'явилась, надала пояснення по суті спору, проти позову заперечила, просила відмовити в задоволенні вимог до відповідача 2.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2011 між позивачем (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (виконавець) укладено договір транспортного обслуговування № 29/1717-Р (далі - Договір) відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання здійснювати транспортне обслуговування замовника, яке полягає у наданні послуг по відвантаженню, організації оформлення і відправленню вантажів замовника з промислового майданчика виконавця, що знаходиться за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, та оплаті перевезення вантажів замовника залізничним транспортом до вказаних останнім залізничних станцій призначення.

Згідно п. 1.4 Договору при виконанні своїх зобов`язань за Договором виконавець залучає треті особи для організації перевезень вантажів замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» залучила до перевезення ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» на підставі договору № 10118(2088/10/2119) від 01.07.2011.

Відповідно до залізничної накладної № 43881408 від 18.02.2017 відповідачем 2 було відправлено на адресу НГДУ «Борислафнефтегаз» (відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Укрнафта») 54 150 кг. дизельного палива, вантаж прибув до місця призначення 23.02.2017.

Згідно акта № 3 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 23.02.2017 та акта експертизи № 2-255-В від 23.02.2017 маса нетто дизельного палива у цистерні № 74729336, яка направлялась залізничною накладною № 43881408 від 18.02.2017, складає 51 938 кг., що менше на 2 212 кг. проти даних залізничної накладної № 43881408 від 18.02.2017.

Акт № 3 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 23.02.2017 також містить відомості щодо дати та часу приймання вантажу, відповідно до якого приймання розпочато о 13:05 год. 23.02.2017, а завершено о 14:00 год. 23.02.2017.

В акті експертизи № 2-255-В від 23.02.2017 зазначено, що експерту пред'явлено залізничну цистерну № 74729336 з непорушними ЗПП вантажовідправника, люк цистерни опламбовано ЗПП № П612382, запобіжно-впускний клапан опломбовано свинцевою пломбою, номер ЗПП відповідає даним, які вказані в залізничній накладній, нижній зливний пристрій не опломбований, слідів механічної дії на люк, запобіжно-впускний клапан та зливний пристрій, а також свіжих слідів потьоків нафтопродуктів вниз по котлу цистерни не виявлено, що виключає можливість доступу до вмісту цистерни.

Відповідно до залізничної накладної № 43881382 від 18.02.2017 відповідачем 2 було відправлено на адресу НГВУ «Надвірнанафтогаз» (відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Укрнафта») 61 700 кг. дизельного палива, вантаж прибув до місця призначення 24.02.2017.

Згідно акта № 48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 27.02.2017 та акта експертизи № В-69 від 27.02.2017 маса нетто дизельного палива у цистерні № 73922627, яка направлялась залізничною накладною № 43881382, складає 59 748 кг., що менше на 1 952 кг. проти даних залізничної накладної № 43881382 від 18.02.2017.

Акт № 48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 27.02.2017 також містить відомості щодо дати та часу приймання вантажу, відповідно до якого приймання розпочато о 15:30 год. 27.02.2017, а завершено о 16:45 год. 27.02.2017.

В акті експертизи № В-69 від 27.02.2017 зазначено, що цистерна № 73922627, опломбована не пошкодженою ЗПП № П612381УЗ, повітряний клапан заварений, зливний люк не опломбований.

Відповідно до залізничної накладної № 44166940 від 17.03.2017 відповідачем 2 було відправлено на адресу НГДУ «Долинанефтегаз» (відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Укрнафта») 54 750 кг. дизельного палива, вантаж прибув до місця призначення 26.03.2017.

Згідно акта № 14 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 29.03.2017 та акта експертизи № ВА-10 від 29.03.2017 маса нетто дизельного палива у цистерні № 74737255 складає 54 350 кг., що менше на 400 кг. проти даних залізничної накладної № 44166940 від 17.03.2017.

Акт № 14 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 29.03.2017 також містить відомості щодо дати та часу приймання вантажу, відповідно до якого приймання розпочато о 10:00 год. 27.03.2017, а завершено об 11:00 год. 29.03.2017.

В акті експертизи № ВА-10 від 29.03.2017 зазначено, що цистерна № 74737255 опломбована свинцевою пломбою ст. Знаменка А052 (зміна пломб відбулось внаслідок докручування гвинта внутрішнього клапана зливного пристрою на ст. Знаменка, про що складено акт загальної форми № 50592 від 21.03.2017), перед зняттям пломби люк цистерни оглянутий, доступу до товару не виявлено, витікання палива по поверхні цистерни не встановлено.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідачів у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 79 728,41 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Таким чином, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів і їх вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Приписами ч. 1 ст. 932 Цивільного кодексу України передбачено, що експедитор має право залучати до виконання своїх обов'язків інших осіб.

01.07.2011 між Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (замовник) та відповідачем 2 (виконавець) укладено договір № 10118 (2088/10/2119), відповідно до п. 1.1 якого відповідач 2 взяв на себе зобов'язання по наданню послуг з організації перевезення вантажів замовника із основного промислового майданчику за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3.

Відповідно до п. 6.1.4 договру № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 виконавець несе відповідальність за збереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) ватажів замовника з моменту їх передачі виконавцю до моменту передачі перевізнику, що підтверджується штемпелем станції у залізничній накладній, в розмірі фактично заподіяної шкоди зменшеної на норми природної втрати та похибок вимірів при недостачі вантажу, відповідно до «Інструкції про порядок прийому, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України». Виконавець не несе відповідальність за виконання залізницею своїх обов'язків.

Таким чином, відповідальність відповідача 2 за збереження вантажу обмежується періодом часу з моменту передачі йому вантажу до моменту передачі відповідачу 1.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач 2 прийняв від Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» вантаж (дизельне пальне), що належав позивачу та здійснив його відправлення, про що складено залізничні накладні № 43881408 від 18.02.2017, № 43881382 від 18.02.2017 та № 44166940 від 17.03.2017.

Статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 457 від 06.04.1998, передбачено, що Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Так, відповідно п. 6 Статуту залізниць України накладна це - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та Правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

У відповідності до п. 28 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за № 863/5084 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставляння календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Як вбачається з матеріалів справи та стверджується самим позивачем, вантаж (дизельне паливо), який направлявся залізничними накладним № 43881408 від 18.02.2017, № 43881382 від 18.02.2017 та № 44166940 від 17.03.2017, прибув до станцій призначення та прийнятий без пошкоджень відповідних пломб на цистернах, без ознак втрат (підтікань чи виливів) та нестач.

Згідно з п. 1.2.5 Правил перевезення наливних вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України за № 299 від 18.04.2003, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за N 558/7879 від 07.07.2003, відповідальність за правильність оформлення перевізних документів, у тому числі щодо назви вантажу, наявності відповідних знаків небезпеки, а також дотримання умов наливу, зливу і очищення цистерн, бункерних напіввагонів і контейнерів-цистерн покладається на відправника і одержувача.

Більш того, у відповідності до Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 за № 281/171/578/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, комісія позивача повинна була перевірити номер запірно-пломбувального пристрою накладеного на цистерну та його справність; оглянути всі вузли та котел цистерни і визначити її технічний стан; для застосування об'ємно масового методу визначення ваги виміряти температуру, в лабораторних умовах встановити за допомогою денсиметра густину вантажу, виміряти за допомогою метрштоку рівень дизельного палива через горловину котла цистерни у двох її протилежних точках (вимірюється до міліметру), порівняти дані з градуювальними таблицями; під'єднати зливні пристрої (насос, шланг) і безпосередньо злити вантаж з цистерни, що, як встановлено господарськими судами, неможливо зробити за 7 хвилин.

При цьому пункт 4.3 Технологічного процесу роботи залізничних станцій з наливу та зливання нафтовантажів і промивально-пропарювальних станцій з очищення та підготовки цистерн для перевезення (затверджений наказом Укрзалізниці №066-Ц від 31.03.2005) містить примірний графік термінів виконання операцій зі зливання цистерн, відповідно до якого час відкриття кришок ковпаків цистерн, установка і закріплення зливальних пристроїв складає 10 хвилин, а норма часу на безпосередній злив цистерни складає 96 хвилин.

Крім того, п. 4.3.3.4 вказаної вище Інструкції визначає, що вимірювання рівня і відбирання проб у залізничних цистернах необхідно здійснювати лише після їх відстоювання не менше ніж 30 хвилин з моменту початку приймання.

Тобто, для основних операцій при прийманні вантажу (виміру маси вантажу та зливу цистерни) необхідно більш як дві години часу, тоді як відповідно до Акту № 3 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 23.02.2017 та Акту № 48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 27.02.2017 приймання вантажу комісією здійснено менше ніж за півтори години часу, а відповідно до акту № 14 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 29.03.2017 приймання тривало більше ніж дві доби, що підтверджує той факт, що комісія, відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, приймання маси вантажу здійснила з порушеннями норм вказаної вище Інструкції.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами.

Враховуючи викладені обставини, позивачем не доведено того, що часткова втарата вантажу сталась з вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Суд відзначає, що пункт 6.1.4 договру № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 виключає можливість відповідальніості Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Укртатнафта» за збереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) ватажів з моменту передачі їх перевізнику, а відповідно доказів того, що така втрата сталась з моменту отримання вантажу відповідачем 2 до моменту передачі відповідачу 1, суду не надано.

Викладені обставини виключають можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно збитків на заявлену суму.

Відтак, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» необхідно відмовити з викладених обставин.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.10.2017.

Суддя В.П. Босий