ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Справа № 915/849/17

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Степановій І.М.,

з участю представників сторін:

від позивача - Яновського А.В., дов. від 03.01.2017 № 07-7;

від відповідача - Павленко О.І., дов. від 25.01.2017 № 137/01/27-2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва,

54001, вул. Нікольська, 68, м. Миколаїв,

до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області,

54001, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3,

АДРЕСА_1,

про стягнення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 12992 грн. 86 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Центральним районним центром зайнятості м. Миколаєва (далі - Центральний РЦЗ) пред'явлено позов до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - Управління) про стягнення з останнього на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" грошових коштів у загальній сумі 12992 грн. 86 коп. - сума допомоги по безробіттю, виплачена Центральним РЦЗ в період 13.04-19.09.2016 громадянці ОСОБА_3, яку 16.03.2016 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" звільнено з посади слідчого Центрального відділу поліції через службову невідповідність, а 05.10.2016 - поновлено на роботі за рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.08.2016 у справі № 814/654/16, - як таку, що звільнено протиправно.

За такими вимогами ухвалою від 28.08.2017 порушено провадження в даній справі.

У відзиві від 14.09.2017 на позовну заяву Управління позов не визнало, вважаючи його необґрунтованим, так як у справі № 814/654/16 постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.08.2016 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду оскаржені, а тому передчасно стверджувати про наявність вини Управління в незаконному звільненні громадянки ОСОБА_3.

Ухвалою від 19.09.2017 залучено громадянку ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а ухвалами від 18.10.2017 задоволено відповідні заяви позивача та припинено провадження в даній справі в частині позовних вимог про стягнення з Управління незаконно виплаченої допомоги по безробіттю в сумах 1000 грн. та 2026 грн. 43 коп. відповідно, а загалом відносно вимог про стягнення 3026 грн. 43 коп. - у зв'язку з відсутністю предмета спору, так як Управлінням добровільно сплачено зазначені спірні суми грошових коштів.

Громадянка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, при цьому поштове відправлення з ухвалою від 19.09.2017, направлене на її адресу, повернене органом зв'язку до суду через закінчення терміну зберігання, але суд виходить з того, що третю особу належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, так як ухвалу направлено, крім місця прописки третьої особи, ще за місцем її роботи - до Управління, і представником останнього сповіщено громадянку ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи.

Вислухавши представника позивача, який позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, та представника відповідача, який позов не визнав через відсутність грошових коштів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Наказом Управління від 16.03.2016 р. № 43 о/с по особовому складу капітана поліції слідчого Центрального відділу поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції з 16.03.2016 на підставі п. 5 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" - через службову невідповідність.

З метою реалізації права на соціальний захист ОСОБА_3 звернулася до Центрального РЦЗ з заявою від 06.04.2016 про надання статусу безробітного на підставі ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення".

За твердженнями позивача, ОСОБА_3 у період 06.04-05.10.2016 перебувала в Центральному РЦЗ на обліку як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю в порядку і розмірах, визначених законодавством. Викладене підтверджується копією сформованої позивачем персональної картки ОСОБА_3 та довідкою Центрального РЦЗ від 17.07.2017 № 896, із змісту котрої також випливає, що за період 13.04-19.09.2016 ОСОБА_3 виплачено 12992 грн. 86 коп. допомоги по безробіттю. Перерахування зазначеної суми ОСОБА_3 підтверджується витягами з відомостей виплат за видами забезпечення за травень 2016 №№ 82, 92; за червень 2016 № 105; за липень №№ 117, 124; за серпень 2016 №№ 136, 143, 149; за вересень №№ 155, 167 та відповідними платіжними дорученнями від 26.05.2016 № 345 на суму 53127 грн. 19 коп.; від 21.06.2016 № 386 на суму 69369 грн. 11 коп.; від 11.07.2016 № 434 на суму 47339 грн. 73 коп.; від 02.08.2016 № 481 на суму 66118 грн. 78 коп.; від 04.08.2016 № 496 на суму 76500 грн. 37 коп.; від 29.08.2016 № 543 на суму 96147 грн. 86 коп.; від 09.09.2016 № 568 на суму 73213 грн. 42 коп.; від 12.09.2016 № 633 на суму 68629 грн.; від 23.09.2016 № 642 на суму 93118 грн. 77 коп.; від 11.10.2016 № 711 на суму 63148 грн. 93 коп.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.08.2016 у справі № 814/654/16, котру залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016, визнано протиправним і скасовано наказ Управління від 16.03.2016 р. № 43 о/с у частині звільнення ОСОБА_3 та поновлено останню на посаді старшого слідчого Центрального відділу Управління. Цією ж постановою вирішено про стягнення з Управління на користь громадянки ОСОБА_3 16233 грн. 12 коп. - заробітну плату за час вимушеного прогулу; 5867 грн. 42 коп. - середню заробітну плату за один місяць.

На виконання вищевказаної постанови суду наказом Управління від 05.10.2016 № 280 о/с ОСОБА_3 поновлено на посаді старшого слідчого Центрального відділу поліції, і з 06.10.2016 припинилася реєстрація ОСОБА_3 у Центральному РЦЗ.

Викладені обставини, на думку позивача, є підставою для утримання з Управління в порядку ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплачених грошових коштів у спірній сумі.

Позивачем направлено Управлінню претензію від 11.10.2016 № 07-3425 про перерахування Центральному РЦЗ суми допомоги по безробіттю, виплаченої громадянці ОСОБА_3, отримання якої підтверджено представником відповідача, проте зазначену у претензії суму Управлінням оплачено лише частково.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Так, згідно вказаного закону загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обов'язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

страховик - Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд);

страховий випадок - подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;

втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров'я, у зв'язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов'язок і військову службу).

Терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються в Законі у значенні, наведеному у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Так, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок;

роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Згідно ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи;

соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.

Кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці; надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці (ст. 9 Закону України "Про зайнятість населення").

Статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Зареєстровані безробітні мають право на безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обов'язки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

Одним з видів матеріального забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю (ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили (ст.ст. 43-45 Закону України "Про зайнятість населення"). Викладене кореспондується з приписами п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 198.

Поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, у відповідності до пп. 2 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю.

Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу (абз. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"). Викладене за своїм змістом узгоджується з приписам п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно якого з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи, і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, що має бути підтверджено відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. З огляду на викладені положення адміністративного судочинства, суд відхиляє доводи відповідача про передчасність позовних вимог.

Таким чином, суд визнає доведеним, що Управління є роботодавцем у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; що у період 06.04-05.10.2016 громадянка ОСОБА_3 перебувала в Центральному РЦЗ на обліку як безробітна та отримала допомогу по безробіттю в сумі 12992 грн. 86 коп.; що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.08.2016 у справі № 814/654/16, яка набрала законної сили в порядку, визначеному законодавством, громадянку ОСОБА_3 поновлено на посаді слідчого як таку, що звільнено протиправно; що Управлінням добровільно сплачено позивачеві із спірної суми грошові кошти в загальній сумі 3026 грн. 43 коп., у зв'язку з чим ухвалами суду від 18.10.2017 провадження в даній справі в частині позовних вимог про стягнення з Управління незаконно виплаченої допомоги по безробіттю в сумах 1000 грн. та 2026 грн. 43 коп. припинено з підстав відсутності предмету спору.

За таких обставин, вимоги про стягнення з Управління виплачених Центрального РЦЗ ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 9966 грн. 53 коп. є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Позивач, згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору за даним позовом, - як орган Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки судом визнані обґрунтованими позовні вимоги, які, згідно пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", підлягають оплаті судовим збором у сумі 1600 грн., котра є мінімальною сумою судового збору, а докази звільнення відповідача від сплати судового збору за даним позовом у справі відсутні, то судовий збір в сумі 1600 грн. підлягає стягненню з Управління в доход держави.

У судовому засіданні 18.10.2017, згідно зі ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 54001, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 40108735, на користь Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва, 54001, вул. Нікольська, 68, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 20917678, на р/р 0436, Банк ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, грошові кошти в сумі 9966 (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн. 53 коп. - допомога по безробіттю, виплачену громадянці ОСОБА_3

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 54001, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 40108735 до Державного бюджету України (стягувачем є Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795, отримувач коштів - ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106; код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача - 820019, рахунок отримувача - 0001; код класифікації доходів бюджету - 22030106) судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 23.10.2017.

Суддя Ю.М. Коваль.